Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/2717/14
Головуючий у 1 інстанції: Мусієнко
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «ДельтаБанк»
про визнання договору недійсним та
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «ДельтаБанк» про
визнання договору недійсним та
стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що
23.02.2012 року між ним та відповідачем був
укладений договір №001-07520-230212 про
надання кредитної лінії.

Банк надав йому кредитну лінію, але
періодично не виконував умови
складеної між сторонами угоди.

У вересні 2013 року при вивченні
договору, виявив, що він не є дійсним.

Пункт 4.1. договору при виникненні спору
між сторонами, передбачав звернення за
вирішенням спору до третейського суду,
що суперечить вимогам ч.1 ст.203 ЦК
України та п.14 ч.1 ст.6 ЗУ «Про внесення
зміни до статті б ЗУ України «Про
третейські суди» щодо підвідомчості
справ у сфері прав споживачів
третейськими судами»

Пункт 3.14 договору, в якому банк має
право змінювати тарифи, порушує чинне
законодавство, а саме ст.1056-1 ЦК України
та ч.4 ст.55 ЗУ «Про банки та банківську
діяльність».

В пункті 3.18 договору йдеться про
передачу майнових прав на заробітну
плату в якості забезпечення
зобов'язань за цим договором, а у
тарифах банк зазначає, що цей договір
без забезпечення, що також порушує його
конституційні права.

Також вбачає, що відповідач порушив п.1.5
договору та два рази надав кредитні
лінії до закінчення дати користування
попередньої, вимагає від позивача
повернути та сплатити 1 209 грн.00 коп.,
хоча його заробітна плата за вересень
2013 року складала 2 241 грн. 40 коп., його
дружина не працює, доходів не має,
прибуток на кожного члена сім'ї складає
1 120 грн. 70 коп., що менше прожиткового
мінімуму, встановленого ст.7 ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2013 рік - 1 147
грн. 00 коп., тому банк не повинен був
збільшувати кредитні лінії спочатку на
9 тис. грн., потім на 15 тис. грн..

Крім того, на договорі не має печатки
банку, що ставить під сумнів підпис
уповноваженої особи відповідача, яка
підписувала договір, тому, за
сукупністю порушень вважає договір
недійсним, та просить суд його таким
визнати.

Зазначає, що оскаржуваний договір
призвів до моральних страждань
позивача, а саме: сварки з дружиною,
розірвання договору оренди квартири,
продаж автомобіля ВАЗ 21013 1984 р.в., що
завдали йому моральних страждань.

Посилаючись на зазначені обставини
просив стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду в сумі 14 940 грн. 00
коп., судові витрати покласти на
відповідача, зобов'язати відповідача
видалити інформацію щодо цього
кредитного договору з усіх бюро
кредитних історій до яких відповідач
міг надати інформацію стосовного цього
правочину.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25 квітня 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
зазначає, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання договору поруки недійсним,
суд правомірно послався на його
безпідставність.

Загальними правовими підставами
визнання правочину недійсним є
порушення умов його дійсності.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України та
частин 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України
недійсність правочину може бути
обумовлена, зокрема, невідповідністю
волі і волевиявлення.

Судом встановлено, що 23.02.2012 року між
ПАТ „Дельта Банк" та позивачем ОСОБА_3
був укладений договір №001-07520-230212,
відповідно до якого Банк відкрив
позивачу поточний рахунок з
використанням платіжної картки в
національній валюті України.

Пунктом 1.3 Договору було
встановлено, що банк надає клієнту
кредит шляхом відкриття клієнту
відновлювальної відкличної кредитної
лінії в загальному розмірі 30000грн., та
на день укладення цього договору
встановлює ліміт кредитної лінії в
сумі 4000,00 грн. Ліміт кредитної лінії
розраховується банком самостійно.

Перегляд та/або зміна ліміту кредитної
лінії загального розміру кредитної
лінії здійснюється у відповідності до
внутрішніх процедур банка та умов
цього договору.

Даним пунктом сторонами було
погоджено, що банк самостійно може
змінювати розмір ліміту кредитної
лінії в межах кредитної лінії та/або
загальний розмір Кредитної лінії, при
цьому сторони погодились, що у даному
випадку Додаткова угода до цього
договору про зміну ліміту кредитної
лінії загального розміру кредитної
лінії сторонами не укладається.

Пунктом 2.3 Договору було встановлено,
що клієнт сплачує банку проценти за
користування Кредитною лінією за
ставками, які зазначені в тарифах.

Пунктом 2.4 передбачено, що проценти за
користування Кредитною лінією та/або
Овердрафт нараховуються банком
щоденно, на суму використаних коштів.

Згідно п.5.22 Договору сторони
домовились, що цей Договір є змішаним
та складається з трьох за змістом
правовідносин, що встановлюється між
сторонами за цим Договором
(банківський рахунок, застава та кредит
та до відносин сторін цього договору
застосовуються у відповідних частинах
положення законодавства України, які
регулюють такі відносини.

Таким чином Договором №001-07520-230212 на
відкриття поточного рахунку з
використанням платіжної картки та
обслуговування платіжної картки від
23.02.2012р. були встановлені наступні
умови :

- процедура та умови відкриття
Банком клієнту відновлювальної
відкличної кредитної лінії;

- обов'язковий мінімальний платіж,
встановлений у тарифах;

- перелік та вартість послуг, які
надаються Банком при здійсненні
розрахунково-касового обслуговування
рахунку;

- процедура та умови повернення
клієнтом фактично використаних коштів,
нарахування та сплати процентів за
ними;

- а також взаємні права та
зобов'язання сторін.

Розглядаючи даний спір суд дійшов
обґрунтованого висновку, що з
істотними умовами договору ОСОБА_3 був
ознайомлений, та не заперечував проти
них в момент укладення. ОСОБА_3 був
вільним в укладенні договору,
ознайомлений з умовами, підписуючи
договір, був ознайомлений з тарифами,
усвідомлював зміст дій, що вчинює та
правові наслідки, які створюють його
дії, таким чином договір №001-07520-230212 від
23.02.2012р. жодним чином не порушує права
та інтереси позивача.

Обґрунтовуючи позов позивач
посилається на порушення з боку банку
через те, що банк два рази надав
наступні кредитні лінії до закінчення
дати користування попередньою, та,
таким чином, збільшив обсяг його
відповідальності.

Проте таке твердження позивача не
заслуговує на увагу, оскільки згідно
умов договору (п.1.3) банк змінив розмір
ліміту кредитної лінії в межах
кредитної лінії клієнта, та, як
передбачено умовами договору, згода
клієнта для цього не вимагається. Банк
самостійно розраховує ліміт кредитної
лінії, що не означає збільшення обсягу
відповідальності клієнта, оскільки він
має право не користуватися даними
коштами, та клієнт зобов'язаний
погашати лише ту частину коштів
кредитної лінії, яка їм фактично
використана і враховуються лише
використані кредитні кошти.

Пунктом 1.4 Договору встановлено, якщо
клієнт не погоджується зі зміною
Кредитної лінії, про яку він
повідомлений у порядку та спосіб,
встановлений п.1.3 Договору, він
зобов'язаний протягом 10 календарних
днів після інформування його про зміну
ліміту Кредитної лінії, повідомити про
це Банк шляхом подання письмової заяви
та повернути Банку в повному обсязі
суму наявної заборгованості за
Кредитом, сплатити проценти за
фактично використані кредитні кошти та
інші платежі, передбачені цим
договором та тарифами. Такого
повідомлення клієнтом надано не було.

У разі неотримання від клієнта
повідомлення у зазначений строк,
розмір кредитної лінії вважається
погодженим клієнтом. Між тим
незважаючи на те, що апелянт не
погоджується з діями банку по
збільшенню ліміту кредитної лінії він
перераховані йому кошти
використовував.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним
кредитного договору та стягнення
моральної шкоди, суд першої інстанції
правильно виходив із того що кредитний
договір між ним та ПАТ „Дельта банк"
був укладений з дотриманням вимог
чинного законодавства і судом не
встановлено порушень з боку
відповідача при укладенні кредитного
договору вимог, визначених в ст. 203,215 ЦК
України, дотримання яких є необхідним
для чинності, а також не допущено
порушень законодавства, що регулює
захист прав споживачів, тому і немає
підстав для задоволення позовних вимог
щодо стягнення моральної шкоди з
відповідача, оскільки будь-які
страждання від ніби то незаконних дій
банку позивачем не доведені.

Такі висновки суду є обґрунтованими та
узгоджуються з матеріалами справи, при
встановленні зазначених фактів судом
не було порушено норм цивільного
процесуального законодавства,
правильно визначено характер спірних
правовідносин та застосовано
положення ст. ст. 203,215 ЦК України.

Таким чином, з"ясувавши відповідно до
вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України у повному
об"ємі права та обов"язки сторін,
обставини справи, перевіривши доводи
сторін та надавши їм правову оцінку,
суд ухвалив законне рішення,
правомірно прийшовши до висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_3

Ті докази та обставини, на які ОСОБА_3
посилається в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої
оцінки обставин справи та доказів, які
відрізняються від зробленої судом
першої інстанції, і підстав для
скасування судового рішення не
містять.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25 квітня 2014 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: