Справа № 362/6022/13-ц Головуючий у І
інстанції Ковбель М.М.Провадження №
22-ц/780/2997/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

09 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського
М.А.,

суддів:
Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк
М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 13 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Путрівської сільської ради
Васильківського району Київської
області, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання
недійсним рішення органу місцевого
самоврядування, державного акту та
договору дарування земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду із вказаним позовом
та просили у відповідності до норм
ст.ст. 388, 393 ЦК України визнати
недійсним та скасувати рішення
Путрівської сільради № 61 десятої сесії
ХХІV скликання від 12.12.2003 р. в частині
безкоштовної передачі земельної
ділянки площею 0,13 га ОСОБА_5 по АДРЕСА_1
скасувати державний акт на право
власності серії ЯА №2 від 25.05.2005 р.
на вищезазначену земельну ділянку
виданого на ім'я ОСОБА_5 та визнати
недійсним договір дарування вже
зазначеної земельної ділянки від 21.03.2008
р. укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони
отримали у спадщину 41/50 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці,
загальною площею 0,13 га. Однак свідоцтво
про право на спадщину на земельну
ділянку вони не отримали, так як їм
стало відомо, що ОСОБА_5 було
безкоштовно передано у власність
спірну земельну ділянку на підставі
рішення Путрівської сільської ради
Васильківського району Київської
області.

Окрім того, шляхом укладення договору
дарування ОСОБА_5 передала зазначену
земельну ділянку своїй дочці ОСОБА_1,
тому вважають, що вищезазначене
рішення Путрівської сільської ради
Васильківського району Київської
області та договір дарування земельної
ділянки є незаконними та порушують їх
права, а отже підлягають скасуванню.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення
Путрівської сільської ради
Васильківського району Київської
області № 61 від 12 грудня 2003 року в
частині безкоштовної передачі ОСОБА_5 у
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, загальною площею 0,13
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування
земельної ділянки від 21.03.2008 р.
посвідчений державним нотаріусом
Васильківської районної державної
нотаріальної контори Смоліною І.В.,
зареєстрованого в реєстрі за №1-1316, між
ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на зазначену земельну
ділянку серії ЯА №2 від 25.05.2005
року виданого на ім'я ОСОБА_5.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 13 березня 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі, посилаючись на те, що
суд помилково прийшов до даного
висновку, оскільки позивачами не було
надано належних доказів щодо порушення
їх права власності чи права
користування на спірну земельну
ділянку, тому рішення ухвалено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК
України, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, а рішення
залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до рішення Путрівської
сільської ради Васильківського району
Київської області №61 десятої сесії XXIV
скликання від 12.02.2003 р. ОСОБА_5 передано
безкоштовно у власність земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
загальною площею 0,13 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Відповідно до договору дарування від
21.03.2008 р., посвідченого державним
нотаріусом Васильківської районної
державної нотаріальної контори
Смоліною І.В., зареєстрованого в
реєстрі за №1-1316, ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною
площею 0,13 га, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 за кадастровим номером
01005 та належала ОСОБА_5 на підставі
Державного акту на право власності на
землю серії ЯА №2 (а.с 25-26).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 21.05.2007
року, ОСОБА_8 на праві спільної
часткової власності належало 41/50
частки домоволодіння, загальною площею
114,9 кв.м, житловою 52,8 кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок загальною площею 114,9
кв.м, що розташований за вищевказаною
адресою власниками є ОСОБА_8 та ОСОБА_1
(а.с.20).

24.07.2013 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 видано
свідоцтва про право на спадщину за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_8 по 1/3 частці за кожним на 41/50
частки житлового будинку з відповідною
часткою господарських та побутових
надвірних будівель та споруд, що
розташовані за вже зазначеною адресою,
посвідчених державним нотаріусом
Васильківської районної державної
нотаріальної контори Смоліною І.В.,
зареєстрованих в реєстрі за №№1-1165,
1-1159, 1-1171 (а.с.11-19).

Вирішуючи вказаний спір та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції мотивував свій висновок тим,
що позивачі на підставі свідоцтв про
право на спадщину отримали у спадщину
41/50 частки житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок переходить право
власності та право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни його цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Колегія суддів вважає даний висновок
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим, а доводи апелянта
такими, що не спростовують висновків
викладених в рішенні суду.

Так з матеріалів справи вбачається, що
позивачі отримали у спадщину 41/50 частки
житлового будинку АДРЕСА_1 з
господарсько-побутовими спорудами
згідно свідоцтву про право на спадщину
за законом від 04.07.2013 р., що знаходиться
на земельній ділянці заг.пл. 0,13 га. В
процесі оформлення спадщини позивачам
стало відомо, що нотаріус не взмозі
видати свідоцтво на право на спадщину
на присадибну земельну ділянку, на якій
знаходиться вказаний житловий будинок,
у зв'язку з тим, що спадкодавцем за
життя не було приватизовано його
частину земельної ділянки.

При зверненні до Путрівської сільської
ради із питання приватизації 41/50
частини земельної ділянки необхідної
їм для обслуговування отриманої у
спадщини частини житлового будинку
стало відомо про те, що вся земельна
ділянка площею 0,13 га. на якій
розташований житловий будинок за
вищевказаною адресою була безкоштовно
передана у власність співвласнику
іншої 9/50 частки житлового будинку -
ОСОБА_5 на підставі рішення Путрівської
сільської ради № 61 десятої сесії XXIV
скликання від 12.12.2003 р.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 21.01.1987 р. співвласниками
зазначеного житлового будинку були
ОСОБА_5 та спадкодавець позивачів
ОСОБА_8, таким чином, земельна ділянка
знаходилася у спільному користуванні
обох співвласників будинку.

Статтею 14 Конституції України
гарантується право власності громадян
України на землю. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що це право реалізується і
набувається громадянами виключно
відповідно до закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено
можливість власником майна
пред'явлення позову про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до вимог ст. 89 Земельного
Кодексу України, право спільної
часткової власності на земельну
ділянку належить зокрема
співвласникам жилого будинку.

Згідно із ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо
майно набуте безпідставно в особи, яка
не мала права його відчужувати, власник
має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

У відповідності до ст. 393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
який не відповідає законові і порушує
права власника, за позовом власника
майна визнається судом незаконним та
скасовується. Власник майна, права
якого порушені внаслідок виданого
правового акта державної влади має
право вимагати відновлення того
становища, яке існувало до видання
цього акта.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152
Земельного кодексу України, захист
прав громадян та земельні ділянки
здійснюється зокрема шляхом визнання
недійсним рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, визнання угоди
недійсною.

Відповідно до ч 1. ст. 153 Земельного
кодексу України, власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

Частиною 4 ст. 120 Земельного кодексу
України передбачено, що у разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду кількома особами
право на земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

Тому, виходячи із вищезазначених норм
закону та згідно роз'ясненню
Конституційним судом України у своєму
рішенні від 22.09.2005 р. по справі № 5-рп/2005
про постійне користування земельними
ділянками, інститут постійного
користування земельними ділянками - це
право володіння і користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній або комунальній власності,
без встановлення строку. Набуття
громадянином (в даному випадку
спадкодавцем ОСОБА_8) права власності
на земельну ділянку, яка перебуває у
його користуванні, в загальному
порядку, визначеному ст. 118 ЗК України,
не передбачає встановлення обмежень
щодо строків набуття нього права. Таким
чином, оскільки у спадкодавця
позивачів) його частина земельної
ділянки не вилучалася, то й законних
підстав для передачі всієї земельної
ділянки відповідачу ОСОБА_5 у
Путрівської сільської ради не було.

Крім цього, між співвласниками
житлового будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не
було визначено в натурі порядок
землекористування прибудинковою
територією (не було погоджено межі
спільного землекористування), що
унеможливлює визначення обсягів прав
співвласників житлового будинку
АДРЕСА_1 на той час і приведення
спільних взаємовідносин нинішніх
співвласників у відповідності до вимог
чинного законодавства України. Отже,
рішення Путрівської сільської ради від
12.12.2003 р., в частині передачі
безкоштовно у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,13 га за вказаною адресою ОСОБА_5
є незаконним і правомірно скасованим
судом першої інстанції.

У зв'язку з недійсністю рішення органу
місцевого самоврядування на
безоплатну передачу відповідачці
земельної ділянки, також скасуванню
підлягав і державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,13 га по АДРЕСА_1 серії ЯА № 2 від
25.05.2005 р. виданого на ім'я ОСОБА_5 та
договір дарування, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при постановлення рішення
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, тому
рішення суду першої інстанції ухвалене
на підставі наданих сторонами та
досліджених судом доказів з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального законодавства, а отже
підстав для його скасування не має.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які б спростовували виноски суду,
тому є необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 89, 120, 152, 153 ЗК України,
ст.ст. 328, 388, 392, 393 ЦК України, ст.ст. 303, 307,
308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.А.Яворський

судді:

Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв