Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Малько О.С.,Хилевича С.В.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Рівненського районного суду
від 26 червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
від 26 червня 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним через
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, ОСОБА_1
подав на нього апеляційну скаргу.

При цьому покликається на те, що
відповідач не надав достатніх та
переконливих доказів на заперечення
його позовних вимог.

Вказує, що останній безпідставно не
визнає тієї обставини, що між ними
неодноразово були укладені усні
договори позики у гривнях та доларах.

Крім того, судом від сторони
відповідача прийнято звичайний
друкований текст розписок без підписів
та печатки, як укладений на його думку
між ними договір позики, що не
відповідає дійсності.

Стверджує, що договір купівлі продажу
між ними зерна на загальну суму 122 462
грн. і договір позики грошей в сумі 160480
грн. це дві різні угоди, які не пов"язані
між собою.

Посилаючись на викладені обставини,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/721/2014
Головуючий у суді 1 інстанції:
Штогун О.С.

Доповідач : Демянчук С.В.

ОСОБА_2, його представник апеляційну
скаргу не визнали, просили рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна підлягає до
часткового задоволення.

При розгляді справи колегія суддів
враховує положення ч. 4 ст.338 ЦПК
України, відповідно до якої висновки і
мотиви , з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Постановляючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що договір
купівлі-продажу зерна пшениці

третього класу , на який покликається
позивач, є удаваним правочином з метою
приховання договору позики, а
відповідно відносини сторін необхідно
регулювати правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Вважаючи, що при укладенні між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 договору позики від 07.11.2010 року
на суму заборгованості 160480 грн.
відбулася новація, а саме договірні
зобов'язання, що підтверджені
квитанціями серії 01АААМ 911812, серії
01АААМ 911813, серії 01АААМ 911814 змінилися на
позикове зобов'язання, підтверджене
розпискою від 07 листопада 2010 року на
суму 160 480 грн., та врахувавши, що
заборгованість за новим (позиковим)
зобов'язанням ОСОБА_2 перед ОСОБА_1
стягнута рішенням Рівненського
міського суду від 18 листопада 2011 року
та рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 27 лютого 2012
року, суд дійшов висновку про те, що
вимоги ОСОБА_1 за вказаним позовом не
підлягають до задоволення.

Проте , колегія суддів повністю
погодитися з зазначеними висновками
суду не може, оскільки вони в повній
мірі не відповідають дійсним
обставинам по справі та вимогам закону,
а тому рішення, відповідно до правил ст.
309 ЦПК України підлягає до зміни з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом звернутися
до суду за захистом порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.. 61 ЦПК України.

З поданих ОСОБА_1 позовних заяв в справі
вбачається, що сформульовані ним
позовні вимоги зводяться
безпосередньо про стягнення з
відповідача заборгованості за позикою
/ а. с. 5, 17, 37, 92 / та має місце правове
обґрунтування цих вимог з посиланням
позивача на ст.ст. 1046-1050 ЦК України, які
регулюють відносини позики. Разом з
цим, позивач не висував вимог про
повернення попередньої оплати за товар
на підставі ст. 693 ЦК України.

Окрім того доводи позивача як в суді
першої інстанції, так і в апеляційному
суді зводяться до вимог про стягнення
коштів за договором позики. Покликання
ОСОБА_1 на наявність укладеного
договору купівлі-продажу зерна не
узгоджуються як з заявленими позовними
вимогами, так і спростовуються
сукупністю встановлених судом доказів
, які є послідовними та відповідають
встановленим судом обставинам по
справі відповідно до досліджених
доказів.

Так, 08 жовтня 2009 року ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 25000 грн. та
10170 грн. взамін чого, як гарантію їх
повернення, виписав останньому дві
квитанції серії 01АААМ 911812 та серії 01
АААМ 911813 до прибуткового касового
ордера про попередню оплату за зерно
3-го класу.

19 листопада 2009 року відповідач отримав
від позивача грошові кошти у сумі 87 293
грн. взамін яких, як гарантію їх
повернення, виписав квитанцію серії
01АААМ 911814 до прибуткового касового
ордера про передню оплату за зерно 3-го
класу.

Отримавши зазначені грошові кошти,
ОСОБА_2 зобов'язався повернути в травні
2010 року зерном у кількості 136 тонн або
грошовими коштами з урахуванням
вартості зерна на момент повернення
позики, таким чином грошова сума, яка
підлягала поверненню в травні 2010 року,
становила 160 480 грн.

З причини неплатоспроможності на
підтвердження укладення договору
позики та його умов, з метою
фіксації суми зазначеної
заборгованості 07 листопада 2010 року
ОСОБА_2 написав розписку та передав її
ОСОБА_1 взамін квитанцій серії 01АААМ
911812, серії 01 АААМ 911813 від 08 жовтня 2009
року, серії 01 АААМ 911814 від 19 листопада
2009 року, від повернення яких, отримавши
розписку, позивач відмовився.

17 грудня 2010 року ОСОБА_1 подав до
Рівненського МВ УМВС України заяву про
вчинення злочину та свої пояснення,
згідно з якими 08 жовтня 2009 року та 19
листопада 2009 року він позичив ОСОБА_2
під заставу зерна згідно з
відповідними квитанціями 12 463 грн., які
останній повинен був повернути в
травні 2010 року зерном у кількості 136
тонн або грошовими коштами з
урахуванням вартості зерна на момент
повернення позики. Так, з урахуванням
вартості зерна в травні 2010 року сума
коштів, яка підлягала поверненню,
становила 160 480 грн. З причини
неплатоспроможності ОСОБА_2 попросив
відстрочити звернення позики і як
гарантію її повернення у розмірі 160 480
грн., написав розписку.

Згідно з матеріалами Рівненського МВ
УМВС України від 17 грудня 2010 року № 10126
в порушенні кримінальної справи
відмовлено.

Рішенням Рівненського міського суду
від 18 листопада 2011 року, яке частково
змінено рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 27 лютого 2012
року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
стягнуто заборгованість у розмірі 160 480
грн. на підставі розписки від 07
листопада 2010 року, а також 28 886 грн 40 коп.
- проценти користування грошовими
коштами, 4 233 грн 50 коп. - три проценти
річних простроченої суми.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Позивачем не спростовано зазначених
обставин, які підтверджені письмовими
доказами /постановою про відмову про
порушення кримінальної справи,
наданими ОСОБА_1 поясненнями при
зверненні в органи внутрішніх справ/.
Зазначені обставини підтвердив суду в
своїх запереченнях суду ОСОБА_2 та
допитані судом свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
позову з покликанням на те, що спір між
сторонами стосується договору позики,
а тому договір купівлі-продажу є
удаваним правочином з метою
приховування договору позики, суд
першої інстанції належним чином оцінив
наявні в справі докази, які
узгоджуються за своєю хронологічною
послідовністю встановленим обставинам
справи.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції про те,
що відбулася новація, а саме: заміна
боргу за договірними зобов'язаннями ,
які ґрунтуються на квитанціях про
попередню оплату за поставку зерна
змінилися на позикове зобов'язання
відповідно до розписки від 07.11.2010 року є
помилковими, оскільки в матеріалах
справи відсутні належні та допустимі
докази того, що відбулася новація боргу
за договором купівлі-продажу зерна у
позикове зобов'язання.

За вказаних обставин підлягає
виключенню з оскаржуваного рішення
покликання суду на застосування до
спірних правовідносин положень ст.1053
ЦК України щодо новації боргу, тому
рішення суду першої інстанції слід
змінити.

На підставі викладеного, ст.ст. 235, 1046 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду
від 26 червня 2013 року змінити,
виключивши з нього покликання суду на
застосування до спірних правовідносин
положень ст.1053 ЦК України щодо новації
боргу.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
О.С.Малько

С.В. Хилевич