У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 6/759/417/14

ун. № 759/9347/14-ц

12 серпня 2014 року
м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у
складі головуючого судді Ключника А.С.
за участю секретаря Борисенко А.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
цивільну справу за поданням подання
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві П’янківської Г.П.
щодо тимчасового обмеження боржника
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Страрший державний виконавець ВДВС
Святошинського у м.Києві П’янківська
Г.П. звернувся до суду з поданням на
підставі ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" та ст.6 Закону
України "Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України", у
якому просить тимчасово обмежити
ОСОБА_2 яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у
праві виїзду за межі України.

Подання обгрунтовано тим, що на
виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м.
Києві, знаходиться виконавчий лист №
2-1404/10 виданий 14.06.2011 року Святошинським
районним судом м. Києва згідно рішення
суду від 04.06.2010 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в
розмірі 299011,25 гривень.

В судове засідання державний
виконавець не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив, однак в
самому поданні просить слухати справу
за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд
дійшов висновку, що у задоволені
подання слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у
Відділі державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві, знаходиться
виконавчий лист № 2-1404/10 виданий 14.06.2011
року Святошинським районним судом м.
Києва згідно рішення суду від 04.06.2010
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 299011,25
гривень.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника фізичної особи у праві виїзду
за межі України при виконанні судових
рішень вирішується судом за місцем
знаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до пункту 2 частини 1
ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду
з України та в'їзду в Україну громадян
України», громадянинові України може
бути тимчасово відмолено у видачі
паспорта, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші не
виконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародними договорами
України.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Тобто, умовою обрання такого
заходу забезпечення виконання рішення
суд, як тимчасового обмеження боржника
у праві виїзду за межі України, що
передбачено ст. 377-1 ЦПК України, є
встановлення судом дійсних обставин
ухилення боржника від виконання
судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
старший державнмй виконавць Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві П’янківська Г.П.
зверталась до суду з аналогічним
поданням щодо тимчасового обмеження
боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України (а.с. 157-174).

Ухвалою суду від 23.04.2014 року
згадане подання задоворлено, тимчасово
обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України (а.с. 178).

На підставі наведеного суд
приходить до висновку про відмову в
задоволені подання за безпідставністю
такого зверненя повторно.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 209-210, 293, 294, 377-1 ЦПК
України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені подання старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві П’янківської Г.П.
щодо тимчасового обмеження боржника
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України -
відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо вона не скасована,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

А.Ключник