Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Приватного
підприємства «ДОК-К», треті особи
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3, про
стягнення шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 25 червня
2014 року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення з
Приватного підприємства «ДОК-К»
матеріальної та моральної шкоди,
уточнивши в подальшому вимоги, в яких
просив стягнути 22135,95 грн. матеріальної
шкоди та 3000 грн. моральної шкоди. Свої
вимоги обгрунтовував тим, що за участю
автомобіля відповідача відбулася
дорожньо-транспортна пригода, водій
якого визнаний винним за ст.124 КУпАП.
Страхова компанія виплатила йому шкоду
не в повному обсязі, а тому просив
стягнути решту коштів і моральну шкоду
з відповідача.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 25 червня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
Приватного підприємства «ДОК-К» на
користь ОСОБА_2 2000 грн. на відшкодування
завданої моральної шкоди та 229,4 грн.
витрат на сплату судового збору. В
задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу і
просить змінити рішення суду першої
інстанції, стягнувши з відповідача
21085,95 грн. матеріальної шкоди та 1050 грн.
витрат на оплату експерта. Зазначає, що
рішення є частково незаконним та
необгрунтованим. Вважає, що відповідач
є належним і суд повинен був стягнути
кошти з відповідача.

Апелянт та його представник підтримали
апеляційну скаргу і пояснили, що
рішення страхової компанії про виплату
меншої суми не оскаржували і вважають,
що повинен відповідати власник
транспортного засобу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення матеріальної шкоди, суд
виходив із недоведеності вимог в
частині розміру шкоди та вважав, що
належним відповідачем є страхова
компанія, яка не є відповідачем у
справі.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду.

Так, питання відповідальності за шкоду
регулюється загальними та
спеціальними нормами законодавства.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Згідно із ст.1166 ЦК України шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.999 ЦК України законом
може бути встановлений обов'язок
фізичної особи бути страхувальником
життя, здоров'я, майна або
відповідальності перед іншими особами
за свій рахунок чи за рахунок
заінтересованої особи (обов'язкове
страхування).

Відповідно до ст.22.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну

третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу

з урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому
законодавством, включаючи витрати
на усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою порятунку
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України (ст.29 Закону).

Відповідно до ст.36.7 Закону рішення
страховика (МТСБУ) про здійснення або
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати)
може бути оскаржено страхувальником
чи особою, яка має право на
відшкодування, у судовому порядку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом встановлено, що 26 червня 2013 року о
14 год. 40 хв. ОСОБА_3., керуючи автомобілем
МАЗ 6303 д.н.з. НОМЕР_3, що належить
Приватному підприємству «ДОК-К», по
вул.Київське Шосе м. Житомира, в районі
будинку № 16, не дотримався безпечної
дистанції та при зміні напрямку руху не
переконався в безпеці, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
«Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2, під
керуванням власника останнього ОСОБА_2,
який зупинився перед пішохідним
переходом, внаслідок чого автомобілі
отримали механічні пошкодження (а.с.7-8).

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 05 серпня 2013 року
у справі № 367/5276/13-п ОСОБА_3 визнано
винним у вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та призначено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00
грн. (а.с.9).

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/9928991
цивільна відповідальність відповідача
була застрахована з лімітом
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, в сумі 50000 грн. та з нульовим
розміром франшизи (а.с.64).

Звітом про визначення вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу № 2809/1463 від 31.07.2013
року (а.с.116-143), проведеному на
замовлення страхової компанії,
вартість відновлювального ремонту
встановлено у сумі 32035,27 грн..

Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ВУСО» дана подія
кваліфікована як страхова і прийнято
рішення про виплату вищевказаної суми
(а.с.144-145), яка перерахована та отримана
позивачем 25 вересня 2013 року та 17 січня
2014 року (а.с.146-147).

В липні та жовтні 2013 року позивач
самостійно звернувся до спеціалістів
із заявою про надання висновку про
розмір шкоди, оскільки вартість
ремонту перевищувала розмір страхової
виплати.

Висновком № 271 від 05 липня 2013 року
встановлено вартість відновлювального
ремонту в сумі 35190,9 грн., величина
втрати товарної вартості автомобіля в
сумі 5233,62 грн. (а.с.65-71)

Останнім висновком № 271 А від 16 жовтня
2013 року встановлено вартість
відновлювального ремонту в сумі 47487,94
грн., величина втрати товарної вартості
автомобіля в сумі 5633,28 грн. (а.с.84-90). При
цьому, позивачем направлялися
повідомлення про час та місце огляду
транспортного засобу оцінювачем
Приватному акціонерному товариству
«Страхова компанія «ВУСО» та
Приватному підприємству «ДОК-К»
(а.с.100-101).

Із викладеного вбачається, що позивач
не погодився із розміром страхової
виплати, але рішення страховика про її
розмір не оскаржив у судовому порядку у
відповідності до ст.36.7 Закону і просить
стягнути цю суму з винної особи, що
суперечить нормам законодавства про
обов'язкове страхування, за яким
відповідач застрахував свою
відповідальність і витрати повинен
нести страховик у межах страхового
ліміту, який не перевищений.

На підставі викладеного, винна особа
повинна відшкодувати різницю між
вартістю відновлювального ремонту
автомобіля та лімітом
відповідальності страховика у разі
його перевищення, а також втрату
товарної вартості ТЗ, оскільки Законом
не покладено такої відповідальності на
страховика.

При цьому, колегія суддів враховує
Методику товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затверджену наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року (з
послідуючими змінами), згідно якої
величина втрати товарної вартості
автомобіля визначається за формулою,
одним із показників якого є ринкова
вартість ТЗ та вартість
відновлювального ремонту.

Оскільки позивач вважає недостатнім
розмір страхової виплати, який не
перевищує ліміт відповідальності
страховика, то до вирішення спору між
ним та страховиком щодо розміру
належних до виплати коштів на
відновлювальний ремонт, є неможливим
встановлення розміру втрати товарної
вартості автомобіля, яка є похідною від
нього.

Позивач відмовився у суді першої
інстанції у залученні в якості
відповідача страховика (Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «ВУСО»), а тому, на даний час,
неможливо вирішити питання щодо
розміру величини втрати товарної
вартості автомобіля тільки за участю
Приватного підприємства «ДОК-К».
Визначення судом останньої, виходячи
із відповідного розміру вартості
відновлювального ремонту, призведе до
обов'язку страховика, який не є
стороною у справі, провести виплату
страхової суми, що становить різницю
між виплаченим відшкодуванням та
визначеним судом у цій справі розміром
вартості відновлювального ремонту, що
призведе до порушення прав останнього.

Вказаний висновок узгоджується із
правовими позиціями Верховного Суду
України, викладеними у постанові від 04
червня 2014 року по справі № 4, предметом
якої був спір про відшкодування
майнової та моральної шкоди та п.16
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішення спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки»..

За таких обставин, суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову до
Приватного підприємства «ДОК-К».

Рішення суду в частині моральної шкоди
не оскаржується, а тому судом
апеляційної інстанції не
переглядається.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні.

Суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 25 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді