Справа № 461/7831/13
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/4997/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого
судді - Курій Н.М.

суддів: Крайник
Н.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю представників
апелянтів Балюєва С.В., Пітецької Н.О.,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Львівської міської ради, Виконавчого
комітету Львівської міської ради,
Департаменту містобудування
Львівської міської ради та Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 30 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Департаменту містобудування
Львівської міської ради, Львівської
міської ради, Виконавчого комітету
Львівської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області,
Управління охорони історичного
середовища Львівської міської ради, з
участю третьої особи - Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання права
власності на квартиру та самочинно
розширений балкон та позовом Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_4, за участі
третіх осіб: ЛКП «Старий Львів»,
Львівської міської ради, Департаменту
містобудування Львівської міської
ради про зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 29 травня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_4 та відмовлено у
задоволенні позову Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради.

Суд визнав за ОСОБА_4 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
після реконструкції 140,3 кв.м., у тому
числі самовільно розширений балкон,
площею 3,7 кв.м.

У позові Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_4, за участі третіх осіб: ЛКП
«Старий Львів», Львівської міської
ради та Департаменту містобудування
Львівської міської ради про
зобов'язання до вчинення дій суд
відмовив за безпідставністю позовних
вимог.

Рішення суду оскаржили Львівська
міська рада, Виконавчий комітет
Львівської міської ради, Департамент
містобудування Львівської міської
ради та Галицька районна адміністрація
Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі Львівська міська
рада, Виконавчий комітет Львівської
міської ради, Департамент
містобудування Львівської міської
ради посилаються на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянти зазначають, що ОСОБА_6
здійснив самочинну реконструкцію
квартири із розширенням та
переобладнанням балкону без належних
дозвільних документів та не погодив
самочинну реконструкцію у досудовому
порядку, як це передбачає рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 09.09.2011 № 835 «Про
затвердження Положення про порядок
врегулювання питань самочинного
будівництва у м. Львові».

Апелянти стверджують, що реконструкція
балкону була здійснена в історичному
ареалі м. Львова, а отже, ОСОБА_6 повинен
був отримати також дозвіл на
реконструкцію та переобладнання
балкону із управління охорони
історичного середовища Львівської
міської ради.

Апелянти просять рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 та про
задоволення позову Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
посилається на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, зазначає, що суд безпідставно
не взяв до уваги розпорядження голови
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради від 06.02.2014р. №38
«Про демонтаж самовільно влаштованого
розширення балкону до квартири
АДРЕСА_1», яке не оскаржене та є чинним
на сьогодні.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд вважає, що апеляційні
скарги належить задовольнити частково
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Квартира АДРЕСА_1 належить позивачу
ОСОБА_4 на праві власності відповідно
до свідоцтва про право власності на
квартиру від 20.05.2009 року, квартира
дворівнева, розташована на другому
поверсі та мансарді двоповерхового
будинку, загальною площею 138,2 кв.м.,
облаштована двома балконами, пл.1,6 кв.м.
та 1,6 кв.м.

В березні 2013 року позивачем самовільно
проведено розширення балкону та
збільшено його площу до 14,2 кв.м.,
внаслідок чого загальна площа належної
йому квартири збільшена до 140,3 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання за позивачем право власності
на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
після реконструкції 140,3 кв.м., в тому
числі балкону, площею 3,7 кв.м. суд
виходив з того, що оскільки
реконструкцію квартири позивач провів
не займаючи земельної ділянки, відтак,
зважаючи на вимоги ст.152 України ні
переобладнання, ні перепланування з
порушенням вимог зазначеної норми
ОСОБА_4 не допустив, а тому є правові
підстави для задоволення вимог. Крім
того, суд зазначив, що відповідно до
звіту про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій
квартири від 28.05.2013 року реконструкція
балкону відповідає будівельним,
санітарно-технічним та протипожежним
нормам.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України,
власник майна може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі ст.392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як встановлено матеріалами справи,
право власності позивача на належну
йому квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 138,2 кв.м. та комори, площею 10,5
кв.м. підтверджується свідоцтвом про
право власності на квартиру від 20.05.2009
року та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 11.06.2009
року ( а.с.15,16) і це право відповідачем
визнається і не оспорюється.

Здійснення останнім реконструкції
квартири зі збільшенням загальної
площі до 140,3 кв.м. за рахунок розширення
балкону дає останньому підстави для
внесення у встановленому законом
порядку відповідних змін у
правовстановлюючі документи про право
власності на квартиру і таке право ним
не втрачено, а відтак, відсутні правові
підстави для задоволення його
позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 152 ЖК
України, переобладнання і
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності
провадиться з дозволу виконавчого
комітету місцевої ради.

Ураховуючи наявність у позивача звіту
будівельно-технічного експерта про
відповідність проведеної
реконструкції квартири за рахунок
розширення балкону
будівельно-технічним та пожежним
нормам, останній вправі звернутися до
відповідачів відповідно до положень
ст.152 ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
доходить висновку, що рішення суду в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 про визнання за ним права
власності на реконструйовану квартиру
належить скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду першої інстанції
належить залишити без змін, з огляду на
таке.

Відмовляючи у задоволенні позову
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради про
зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати
самовільно влаштоване розширення
балкону до квартири, суд правильно
виходив з того, що вчинені дії ОСОБА_4
про проведення реконструкції квартири
зі збільшенням загальної її площі за
рахунок розширення балкону не є
самочинним будівництвом в розумінні
положень ст. 376 ЦК України, оскільки
відповідно до ч.1 зазначеної статті
цього Кодексу самочинним будівництвом
вважається житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Крім того, суд першої інстанції
правильно врахував, що відповідно до
звіту (будівельно-технічної
експертизи) про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій
квартири від 28.05.2013 року реконструкція
балкону відповідає будівельним,
санітарно-технічним та протипожежним
нормам, зокрема: п.2.32, 3.3, 3.6, ДБН В.2.21 -5-2205
«Житлові будинки. Основні положення»,
п.5.9 ДБН В.1.1-7-2002 «Житлові будинки.
Реконструкція та капітальний ремонт».
Розширення балкону квартири АДРЕСА_1 не
обмежує можливість використання за
призначенням даного будинку іншими
співвласниками, в зв'язку з тим, що
балкон влаштований до стіни будинку,
яка примикає до квартири і не порушує
прав інших співвласників житлового
будинку в користуванні і можливості
проведення ремонтно-будівельних робіт
у разі необхідності, що відповідає п.4
ст. 357 ЦК України (а.с.6-19)

Судом також враховано висновок
експерта Кархута І.І. про те, що
демонтаж цього реконструйованого
балкону може призвести до руйнування
конструктивних елементів основного
будинку (а.с. 9).

З урахуванням встановленого, суд
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову про демонтаж
влаштованого розширення балкону до
квартири позивача та обґрунтовано
відмовив у задоволенні цих вимог.

Рішення суду в цій частині відповідає
матеріалам справи, доказам та вимогам
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду, а відтак,
в силу ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд доходить висновку, що рішення в цій
частині належить залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Львівської міської
ради, Виконавчого комітету Львівської
міської ради, Департаменту
містобудування Львівської міської
ради та Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 30 травня 2014 року в частині
визнання за ОСОБА_4 права власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
після реконструкції 140,3 кв.м., у тому
числі самовільно розширений балкон,
площею 3,7 кв.м. скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову в
позовних вимогах.

В решті рішення Галицького районного
суду м. Львова від 30 травня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.