АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4495/14
Головуючий 1 інст. - Панаід
Справа № 2036/4645/2012
Категорія: спори, що виникають із
земельних правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Харківської області на
рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 16 травня 2014
року по справі за позовом Чугуївського
міжрайонного прокурора в інтересах
Чугуївської районної державної
адміністрації Харківської області до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Есхарівська селищна рада Чугуївського
району Харківської області про
визнання державного акту недійсним,
скасування запису про державну
реєстрацію державного акту на право
власності на земельну ділянку,
витребування та повернення земельної
ділянки в придатному для використання
стані, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2012 року Чугуївська міжрайонна
прокуратура Харківської області
звернулась до суду з позовом, який в
подальшому уточнила та просила суд:

- визнати недійсним державний акт серії
ХР № 26-79-037778 від 04.09.1996 року на право
приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,6 га для ведення
особистого підсобного господарства на
території Есхарівської селищної ради
та скасувати запис про його державну
реєстрацію;

- зобов'язати ОСОБА_4 звільнити спірну
земельну ділянку на території
Есхарівської селищної ради та
повернути її законному власнику -
державі в особі Чугуївської районної
державної адміністрації - у придатному
для використанні стані.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор вказував, що перевіркою
додержання вимог земельного
законодавства, проведеною
прокуратурою, виявлено державний акт
про право власності на земельну
ділянку серії ХР-26-79-037778 від 04.09.1996 року
на ім'я ОСОБА_3, в якому зазначено, що їй,
начебто, на підставі рішення
виконавчого комітету Есхарівської
селищної ради народних депутатів №8/14
від 06.02.1996 року передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,60
га для ведення особистого підсобного
господарства. Також перевіркою
встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 27.12.2010 року,
зареєстрованого приватним нотаріусом
Чугуївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за №3003, вказану земельну
ділянку купив ОСОБА_4 Разом з тим,
згідно даних Есхарівської селищної
ради рішенням №8/14 від 06.02.1996 року
розглядалося і вирішувалося зовсім
інше питання, а саме: про перерозподіл
ідеальних часток співвласників
житлового будинку АДРЕСА_1, а не питання
про надання земельної ділянки гр.-ці
ОСОБА_3

Посилаючись на зазначені обставини та
вказуючи, що земельна ділянка вибула з
володіння поза волею органу,
уповноваженому на розпорядження нею, а
також на те, що договір купівлі-продажу
від 27.12.2010 року є нікчемним, прокурор
просив задовольнити позов.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 16 травня 2014
року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Харківської області просить
скасувати вказане рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що з наявної в
матеріалах справи інформації
Есхарівської селищної ради та змісту
рішення №8/14 від 06.02.1996, які є належними
та допустимими доказами, вбачається, що
вказане рішення стосується
перерозподілу ідеальних часток
співвласників житлового будинку по
АДРЕСА_1, тобто не передбачає передачі
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_3 При цьому, відповідачем до суду
не надано рішення Есхарівської
селищної ради на підставі якого
отримано спірний державний акт на
право приватної власності на землю
серії ХР-26-79-037778.

Також, судом безпідставно відмовлено у
задоволенні клопотання прокурора про
долучення у якості доказу копії
протоколу допиту по кримінальній
справі свідка ОСОБА_3 від 25.09.2012, яка
повідомила, що не оформлювала на себе
спірну земельну ділянку, що
відповідних документів до
Есхарівської селищної ради не
подавала, що державного акта від 04.09.1996
не отримувала, що вказану земельну
ділянку ОСОБА_6 не продавала, що договір
купівлі-продажу від 27.12.2010 з ОСОБА_6 від
її імені укладено без її відома.

Та обставина, що відведення спірної
земельної ділянки у власність ОСОБА_3 у
встановленому законом порядку не
здійснювалось підтверджується також
наявними в справі інформацією
Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області та
актом перевірки Державної екологічної
інспекції у Харківській області №
430/01-03/06-09 від 25.03.2014 - 01.04.2014.

Крім того, частина спірної земельної
ділянки, відповідно до п.5 Перехідних
положень Лісового кодексу України,
відноситься до категорії земель
лісогосподарського призначення, які
перебувають у постійному користуванні
ДП «Чугуєво - Бабчанське лісове
господарство», що підтверджується
наданими матеріалами
лісовпорядкування та інформацією
вказаного постійного користувача.

В суді апеляційної інстанції
представник прокуратури апеляційну
скаргу підтримала і просила її
задовольнити. Представник відповідача
проти задоволення апеляційної скарги
заперечувала, вважаючи рішення суду
законним і обґрунтованим.

Судова колегія, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню часткового за
таких підстав.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення таким вимогам не
відповідає.

Відмову у задоволенні позову прокурора
суд першої інстанції обґрунтовував
посиланням на те, що державний акт
серії ХР-26-79-037778 від 04.09.1996 року за
формою і змістом відповідає вимогам,
які вимагаються до вказаного
документу, що він має необхідні
реквізити, підписи, печатку, що
кримінальне провадження органами
досудового слідства по факту підробки
документу не закінчено, обвинувальний
вирок відсутній, а відтак і не доведено
прокурором факт підроблення
зазначеного державного акту. Також суд
обґрунтовував рішенням посиланням на
те, що договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки, укладено 27.12.2010 року
у відповідності з вимогами закону,
договір посвідчено нотаріусом, який
перед тим як посвідчити угоду,
перевірив наявність у продавця
правовстановлюючих документів,
повноваження сторін, що з позовом про
визнання договору купівлі-продажу
прокурор не звертався, що вказаний
договір є дійсним, що право власності є
непорушним і ОСОБА_4, як особа, яка у
передбаченому законом порядку набув
права власності на земельну ділянку, не
може бути позбавлений такого права.

Однак з таким рішенням суду колегія
суддів погодитися не може у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено перелік основних
способів захисту цивільних прав і
інтересів, серед яких є і вимога про
відновлення становища, яке існувало до
порушення, припинення правовідносин.

Згідно п. 1 ст. 9 Земельного кодексу
України (далі ЗК України у редакції 1990
року), який діяв у 1996 році, тобто на дати
прийняття рішення і видачі акту,
зазначених в оспореному Державному
акті серії ХР-26-79-037778 від 04.09.1996 р. на
право приватної власності на землю
гр..ОСОБА_3, до повноважень сільських,
селищних і міських районного
підпорядкування Рад народних
депутатів у галузі регулювання
земельних відносин на їх території
належали передача земельних ділянок у
власність, надання їх у користування, в
тому числі на умовах оренди, у порядку,
встановленому ст. ст. 17 і 19 цього
Кодексу.

За змістом ст. 17 ЗК України у редакції
1990 року передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними, міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства у розмірі,
згідно зі ст. 56 цього Кодексу. Зазначені
земельні ділянки передаються у
власність на підставі заяви
громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Статтями 22, 56 ЗК України (1990р.)
передбачалося, що право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, який посвідчує це право, а
також, що земельні ділянки для ведення
особистого підсобного господарства
передаються у власність громадянам
за рішенням сільської, селищної,
міської Ради народних депутатів
безплатно, в межах населених пунктів,
у розмірах, вказаних у
земельно-облікових документах, або
надаються безплатно у власність у
розмірі не більше 0,6 гектара.

Статтями 4, 77 ЗК України у редакції 1990
року передбачалося, що не можуть
передаватись у приватну власність,
зокрема, землі лісового фонду, за
винятком невеликих (до 5 гектарів)
ділянок лісів, що входять до складу
угідь сільськогосподарських
підприємств, селянських (фермерських)
господарств: землі лісового фонду
використовуються за цільовим
призначенням для ведення лісового
господарства. Порядок використання
земель лісового фонду визначається
законодавством України.

Відповідно до приписів ст.ст. 78,79
зазначеного Кодексу землі, виділені по
берегах водойм під смуги відведення
відносяться до земель водного фонду
та на цих землях забороняється будь-яка
діяльність, що суперечить їх цільовому
призначенню. Порядок використання
земель водного фонду визначається
законодавством України.

Ці правові норми узгоджуються із
положеннями і діючого земельного
законодавства України (ст.ст.55-57,
60,61,116,126 ЗК України).

Отже, надання земельних ділянок для
ведення особистого підсобного
господарства в межах водного фонду,
зокрема, як це мало місце у випадку,
зазначеному в оспореному прокурором
Державному акті на право приватної
власності на землю гр-ки ОСОБА_3,
суперечить зазначеним вище вимогами
земельного законодавства.

Висновок суду першої інстанції щодо
обраного позивачем способу захисту
порушеного права також не
узгоджується з вимогами закону.

У постановах Верховного Суду України
від 22 травня 2013 року та від 26 вересня 2011
року (справи № 6-33цс; 13№ 6-34цс11), які
прийняті за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
одних і тих самих норм матеріального
права і відповідно до ст.360.1 ЦПК України
є обов'язковими для застосування, з
цього приводу зазначене наступне.

Державні акти на право власності на
земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.
Визнання недійсними державних актів на
право власності вважається законним,
належним та окремим способом
поновлення порушених прав у судовому
порядку.

У разі встановлення незаконності
вибуття земельних ділянок із державної
власності та визнання державних актів
на право власності на земельні ділянки
недійсними у зв'язку з тим, що спірні
земельні ділянки первинним власникам у
встановленому законом порядку не
надавалися; рішення селищної ради, на
підставі якого видані зазначені
державні акти, було підробленим; спірні
земельні ділянки належать до земель
водного фонду та знаходяться в межах
прибережної захисної смуги і згідно зі
статтями 60, 61 ЗК не могли надаватися для
зазначеного в державних актах
цільового призначення; порушення вимог
п. 12 розд. Х «Перехідні положення» ЗК
України (земельні ділянки знаходяться
поза межами населеного пункту і не
могли надаватися селищною радою), позов
про їх витребування з чужого
незаконного володіння підлягає
задоволенню відповідно до положень
статей 387, 388 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовується наданими відповідачами
доказами, спірна земельна ділянка
площею 0,60 га: розташована за межами
населеного пункту на території
Есхарівської селищної ради
Чугуївського району Харківської
області в прибережній захисній смузі
річки Сіверський Донець; згідно
лісовпорядкувальної документації
територія, яку займає ділянка,
відноситься до земель
лісогосподарського призначення і
знаходиться на землях, які перебувають
у постійному користуванні державного
підприємства «Чугуєво-Бабчанське
лісове господарство», що
підтверджується наявними у справі
письмовими доказами (т.1 а.с.60, 109, 123-126,
181-189, 230-233).

В оспореному прокурором Державному
акті на право власності на земельну
ділянку серії ХР-26-79-037778 від 04 вересня
1996 року, вказано, що цей акт видано на
підставі рішення виконавчого комітету
Есхарівської селищної ради №8/14 від 06
лютого 1996 року, власником земельної
ділянки вказана ОСОБА_3, цільове
призначення земельної ділянки - для
ведення особистого підсобного
господарства (а.с.60)

Разом з тим, з наданого суду за
ініціативи прокурора копії рішення
виконавчого комітету Есхарівської
селищної ради народних депутатів
Чугуївського району Харківської
області №8/14 від 06 лютого 1996 року,
вбачається, що вказаним рішенням
розглядалося і прийнято рішення про
перерозподіл ідеальних часток
співвласників жилого будинку АДРЕСА_1,
а не питання про виділення землі гр.-ці
ОСОБА_3 (т.1 а.с.59, 234).

Цей факт підтвердив у відповіді суду
Есхарівський селищний голова
Легкошерст А.В. та посадові особи
Есхарівської селищної ради як при
розгляді даної цивільної справи так і в
межах кримінального провадження у
справі №91120282, порушеного за ознаками
ст.358 КК України за фактом підробки
документів. (т.1 а.с.54,56, 117- 121).

Відповідачами ці доводи не
спростовані, а надані суду докази щодо
цих обставин не отримали відповідної
правової оцінки в рішенні суду першої
інстанції.

27 листопада 1998 року вказана земельна
ділянка на підставі рішення
Чугуївської районної ради Харківської
області III сесії XXIII скликання перейшла
у власність Есхарівської селищної ради
Харківської області (а.с.126).

27 грудня 2010 року гр.-ка ОСОБА_8, діючи на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом ОСОБА_5 (реєстр №
1282 від 12 червня 2010 року), від імені
ОСОБА_3, продала ОСОБА_4 приватизовану
земельну ділянку площею 0,60 га,
кадастровий номер :01:000:0762, яка
розташована на території Есхарівської
селищної ради Чугуївського району
Харківської області (а.с.76).

Аналіз вказаних доказів кожного окремо
і у їх сукупності свідчить про той факт,
що державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ХР-26-79-037778 від 04
вересня 1996 року гр. ОСОБА_3 видано з
посиланням як на підставу на рішення
виконавчого комітету Есхарівської
селищної ради від 06 лютого 1996 року №8/14,
яким в дійсності питання про виділення
їй вказаної земельної ділянки не
вирішувалось і рішення про це селищною
радою взагалі не приймалось.

Крім того, суд залишив поза увагою ту
обставину, що спірна земельна ділянка
відноситься до земель лісового фонду,
розташована в прибережній захисній
смузі річки Сіверський Донець, а
відтак, згідно приписів зазначених
вище норм Закону, не могла бути
передана у власність ОСОБА_3 для
зазначеного в державному акті
цивільного призначення - ведення
особистого підсобного господарства

Крім того, до 1998 року спірна земельна
ділянка знаходилась у підпорядкуванні
Чугуївської міської ради Харківської
області, отже, Есхарівська селищна рада
у 1996 році взагалі не мала повноважень
на розпорядження цією землею.

Вказані обставини відповідачами та їх
представником не спростовані, належних
та допустимих доказів, зокрема рішення
компетентного органу про передачу у
приватну власність гр-ці ОСОБА_3
спірної земельної ділянки, не надано, а
відтак є всі підстави вважати, що
земельна ділянка вибула із земель
державної власності без законних на те
підстав.

Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України (у редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена законом.

За приписами п. 3 ч. 1 ст.388 ЦК України,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача, зокрема, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи викладене та відсутність
передбачених ч.2 ст.388 ЦК України
підстав, які виключають витребування
майна від добросовісного набувача, суд
приходить до висновку, що право
державної власності підлягає судовому
захистові, шляхом задоволення вимог
про визнання недійсним виданого на ім'я
ОСОБА_3 державного акту на право
власності на земельну ділянку та
витребування майна у ОСОБА_4, яке поза
волею власника незаконно вибуло з його
володіння (управління) і за договором
передано набувачеві.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про непорушність права
власності ОСОБА_4 на набуту на підставу
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_5 спірну земельну ділянку та
відповідні заперечення відповідача на
апеляційну скаргу прокурора про
недоведеність факту неправомірної
видачі спірного земельного акту не
ґрунтується на наданих суду доказах
про фактичні обставини і не
узгоджується з нормами закону, якими
регулюються спірні правовідносини.

Що стосується позовних вимог прокурора
про скасування запису про державну
реєстрацію спірного державного акту,
то у задоволенні цих вимог необхідно
відмовити з інших підстав, а не за
недоведеністю, як це помилково
зазначив суд першої інстанції..

Так, відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, регулюються Законом
України від 11 лютого 2010 року № 1878-У1 (з
наступними змінами) «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Розділом другим цього Закону визначено
органи реєстрації прав.

Позовна заява прокурора не містить
обґрунтування цієї вимоги, позивачем
не зазначено орган, який повинен
вчинити цю дію, такий орган не залучено
до участі у справі у якості
відповідача.

Разом з тим, вказана обставина не є
перешкодою для здійснення відповідних
записів у державному реєстрі, оскільки
підставою для скасування спірного
запису є рішеня суду про визнання
державного акту недійсним, а дії щодо
реєстрації права є похідними від
самого права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
303, ст. 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.
313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Харківської області
задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 16 травня 2014
року скасувати.

Позов Чугуївського міжрайонного
прокурора Харківської області, діючого
в інтересах Чугуївської районної
державної адміністрації Харківської
області, задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт серії
ХР № 26-79-037778 від 04.09.1996 року на право
приватної власності ОСОБА_3 на земельну
ділянку, площею 0,6 га для ведення
особистого підсобного господарства на
території Есхарівської селищної ради
(кадастровий номер :01:000:0762)

Зобов'язати ОСОБА_4 повернути
зазначену вище земельну ділянку площею
0,60 га державі в особі Чугуївської
районної державної адміністрації
Харківської області у придатному для
використання стані.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: