Справа № 307/1593/14-ц
Провадження № 2/307/887/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді
Гримут В.І.

при секретарі
Тиводар
В.І.

з участю: представника позивачки
ОСОБА_1

представника Вільховецької сільської
ради
Токар Ю.М

представника відповідачки
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Вільховецької сільської ради та ОСОБА_5
про визнання недійсним та скасування
рішення четвертої сесії шостого
скликання Вільховецької сільської
ради від 12.01.2011 року № 64/1 та Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 849967 від 22.04.2011 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд з
позовною заявою до Вільховецької
сільської ради та ОСОБА_5 про визнання
недійсним та скасування рішення
сільської ради та Державного акту на
право власності на земельну ділянку.
Посилається на те, що рішенням 4-ї сесії
6-го скликання Вільховецької сільської
ради від 12.01.2011 р. за № 64/1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд ОСОБА_5 виділено земельну
ділянку площею 0.0100 га. в АДРЕСА_1. На
підставі вказаного рішення
відповідачці видано Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 849967, який зареєстровано в
книзі реєстрації за № 90333.
Земельна ділянка виділена ОСОБА_5 є
частиною земельної ділянки, якою вона, -
позивачка -, користується на підставі
договору оренди від 15.02.2006 р. Постановою
Тячівського районного суду від 06.06.2011 р.
встановлено, що самочинно побудована
на спірній земельній ділянці
незакінчена будівництвом будівля
магазину під АДРЕСА_1 та житловий
будинок за цією ж адресою є однією і
тією ж самою спорудою. Згідно рішення
Тячівського районного суду від 19.03.2009 р.
ОСОБА_7 має усунути перешкоди в
користуванні орендованої нею
земельної ділянки по вул. Леніна між
будівлями НОМЕР_1 та НОМЕР_2 шляхом
знесення самовільно побудованої,
незакінченої будівництвом будівлі
м'ясного магазину. У судовому засіданні
представник позивачки позов підтримав,
посилаючись на викладені у заяві
обставини. Просив суд продовжити
позивачці строк на звернення до суду,
так як про наявність рішення сільської
ради та державний акт, про право
приватної власності ОСОБА_5 на земельну
ділянку, позивачці стало відомо лише у
травні 20011 р.

Представник Вільхівської сільської
ради у судовому засіданні вирішення
спору залишив на розгляд суду. Пояснив,
що він працює землевпорядником
сільської ради із 2007 року. Земельна
ділянка, яка була виділена ОСОБА_5
накладається на ділянку, яка перебуває
в оренді у позивачки. Коли на сесії
сільської ради вирішували питання про
передачу ділянки у власність ОСОБА_5
він повідомляв депутатів про цю
обставину, але це повідомлення до уваги
прийнято не було.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у
судовому засіданні позов не визнав.
Пояснив, що договір оренди земельної
ділянки, на який посилається позивачка,
у супереч ст. 6 Закону України «Про
оренду землі» не зареєстрований у
встановленому законом порядку. Крім
того позивачка не надала доказів того,
що ділянка ОСОБА_5 накладається на її
ділянку.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити виходячи з наступного.

Позивачка просить суд скасувати
рішення сільської ради від 12.01.2011 р. за
№ 64/1, яким ОСОБА_5 було надано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0.01 га. для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд у АДРЕСА_1 та
державний акт на право власності на цю
ділянку серії ЯЛ № 849967. В судовому
засіданні встановлено, що 15.02.2006 р. між
ОСОБА_4 та Вільхівською сільською радою
будо укладено договір оренди, згідно
якого позивачка приймає в тимчасове
користування земельну ділянку
загальною площею 0.033 га. на умовах
довгострокового користування, строком
на 49 років, із платою за землю у вигляді
земельного податку. Рішенням
Вільхівської сільської ради № 64/1 від
12.01.2011 р. було затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку для
будівництва житлового будинку,
господарських будівель і споруд ОСОБА_5
на земельній ділянці площею 0.0100 га., в
АДРЕСА_1, а 22.04.2011 р. ОСОБА_5 було видано
державний акт на право власності на цю
земельну ділянку.

З приводу вказаної ділянки сторони
судилися неодноразово.

Так із рішення Тячівського районного
суду від 19.03.2009 року вбачається, що
ОСОБА_7 (чоловік ОСОБА_5.), звертався в
суд з позовом до Вільхівської
сільської ради та ОСОБА_4 про
встановлення права власності на
самочинно споруджений магазин по
АДРЕСА_1. ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_7
та Вільхівської сільської ради із
зустрічним позовом про скасування
рішення сільради про присвоєння номеру
самовільно збудованому ОСОБА_5
магазину та усунення перешкод у
користуванні орендованою нею
земельною ділянкою площею 0.033 га. по
вул. Леніна між будівлями НОМЕР_1 та
НОМЕР_2. Цим рішенням було скасовано
рішення Вільховецької сільської ради
"Про присвоєння номеру самовільно
побудованому м'ясному магазину за
адресою АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_7
усунути перешкоди в користуванні
орендованою ОСОБА_4 земельною ділянкою
по вул. Леніна між будівлями НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 площею 0.033 га. шляхом знесення
самовільно побудованої, незакінченої
будівництвом будівлі м'ясного магазину
за рахунок ОСОБА_7

З постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 23.12.2010 р.
убачається, що у задоволенні позову
Вільховецької сільської ради до ОСОБА_4
про визнання недійсним договору оренди
землі від 15.02.2006 р. було відмовлено.
Цією постановою встановлено, що
договір оренди земельної ділянки, яка
знаходиться по АДРЕСА_1, між номерами
будинків НОМЕР_3, НОМЕР_1, укладений між
Вільхівською сільською радою та ОСОБА_4
прийнятий сторонами до виконання, що
стверджується актом прийому-передачі
земельної ділянки.

У серпні 2010 р. ОСОБА_4 звернулася в суд з
позовом до Вільховецької сільської
ради - треті особи: Тячівське РПТІ,
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про скасування
рішення сільради № 85 від 02.08.2010 р. Цим
рішенням за ОСОБА_5 було оформлено
право власності на житловий будинок в
АДРЕСА_1. Постановою Тячівського
районного суду від 06.06.2011 р., яка ухвалою
Львівського адміністративного
апеляційного суду, від 15.03.2012 р., була
залишена без змін, позов ОСОБА_4 було
задоволено. В ухвалі зазначено, що
рішення сільської ради № 85 правильно
визнано судом не дійсним та скасовано,
так як будівля споруджена на земельній
ділянці, яка правомірно знаходиться в
оренді ОСОБА_4

Згідно статті 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом. Обов'язковість судового
рішення не позбавляє осіб, які не брали
участі у справі, можливості звернутися
до суду, якщо ухваленим судовим
рішенням порушуються їхні права,
свободи чи інтереси. За правилами ч. 3
ст. 61 цього ж кодексу, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже факт правомірного користування
позивачкою земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, з 2006 року є доведеним
вищезазначеними рішеннями судів. Також
цими рішеннями доведено ту обставину,
що не дивлячись на наявність договору
оренди земельної ділянки відповідачка
ОСОБА_5, разом зі своїм чоловіком,
ОСОБА_7, самочинно спорудили на ній
магазин, який спочатку намагалися
узаконити під номером НОМЕР_4, а потім
цю ж будівлю сільська рада намагалася
зареєструвати, як житловий будинок під
номером НОМЕР_5. Не дивлячись на те, що
всі рішення сільської ради були
скасовані, 12.01.2011 р. Вільховецька
сільська рада прийняла рішення № 641 про
передачу ОСОБА_5 земельної ділянки по
АДРЕСА_1 у приватну власність, на
підставі якого їй було видано
державний акт.

Відповідно до статті 124 ЗК України, яка
була чинною на час укладення договору
оренди земельної ділянки між
Вільхівською сільською радою та
ОСОБА_4, передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем.

Посилання представника відповідачки
ОСОБА_5 на ст. 6 Закону України «Про
оренду землі» суд до уваги не приймає,
так як на час укладення договору оренди
державна реєстрація таких договорів не
передбачалася.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, у тому числі, і шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, застосування інших,
передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України
надання у користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом. Як було
встановлено в судовому засіданні,
земельна ділянка від ОСОБА_4 не
вилучалася, отже вона була передана
ОСОБА_5 не законно. Тому і рішення
сільської ради № 641 від 12.01.2011 р., в
частині передачі у власність ОСОБА_5
земельної ділянки площею 0.0100 га. в
АДРЕСА_1, і державний акт серії ЯЛ № 849967
від 22.04.2011 року, виданий на підставі
цього рішення слід скасувати.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. А згідно ст. 261
цього ж кодексу перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

З матеріалів справи убачається, що
оспорюване позивачкою рішення було
прийнято 12.01.2011 р, а державний акт на
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_5 було видано 22.04.2011 р. Доказів
того, що копія рішення направлялася
ОСОБА_4 сільська рада не надала.
Твердження позивачки про те, що про
оспорюване рішення та про наявність
державного акту на землю вона
дізналася у травні 2011 р. заслуговує на
увагу, так як ніхто з відповідачів не
був зацікавлений у повідомленні її про
прийняті рішення. Крім того з
матеріалів справи № 2 а/307/22/14
убачається, що з аналогічними вимогами
позивачка звернулася до суду в порядку
КАСУ 31.08.2012 р. Справа знаходилася я у
провадженні суду до 12.03.2014 р., і ухвалою
суду була залишена без розгляду. З цією
позовною заявою ОСОБА_4 звернулася до
суду 23.04.2014 р. Однак, враховуючи, що заву
про застосування позовної давності,
згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України,
відповідачі не подавали, суд вважає, що
підстави для визнання поважними причин
пропущення позовної давності відсутні.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 14, 61,
209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 116, 124, 152 ЗК
України суд,

Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати недійсним та скасувати рішення
Вільховецької сільської ради № 64/1 від
12.01.2011 р. та Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 849967 від 22.04.2011 року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд,
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий:

Гримут В.І.