АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5583/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 640/1605/14-ц
Доповідач - Колтунова
Категорія: стягнення аліментів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 18» вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Піддубного Р.М.,

при секретарі: Попій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 13 травня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

03 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа -
ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що
перебувала з відповідачем по справі у
шлюбі, який в подальшому було
розірвано, про що Новоайдарським
відділом РАЦС Луганської області
видано свідоцтво про розірвання шлюбу
від 20 квітня 1999 року.

В зазначеному шлюбі у сторін
народилася донька - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час звернення до
суду з позовом навчалася на другому
курсі Харківського національного
медичного університету на денній формі
навчання, проживає разом з ОСОБА_2 та
знаходиться на її утриманні.

Позивачка посилається на скрутне
матеріальне становище, зазначає, що її
середня заробітна плата становить 1
500,00 грн., це є недостатнім для утримання
доньки, яка продовжує навчання.

Не зважаючи на те, що відповідач є
здоровим, працездатним, має постійне
місце роботи, не має нікого на своєму
утриманні, матеріальної допомоги на
утримання доньки не надає, хоча має
таку можливість.

У зв'язку з чим, позивач просила суд
стягнути з ОСОБА_1 аліменти на
повнолітню доньку ОСОБА_1, у зв'язку з її
навчанням, в розмірі ? частини від усіх
видів заробітку щомісячно до
досягнення дитиною 23 років.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 13 травня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 у
розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 03 лютого 2014 року
до 30 червня 2018 року. В решті позову
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 . на
користь держави судовий збір в розмірі
229,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати, у задоволенні позовних
вимог відмовити. При цьому посилається
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права. Зазначає, що висновки суду не
відповідають дійсним обставинам по
справі. Позивачем не доведено
наявності потреби у наданні
матеріальної допомоги доньці, яка
продовжує навчання. Судом першої
інстанції під час постановлення
рішення не було прийнято до уваги, що на
утриманні відповідача знаходиться
малолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
який потребує постійного дорогого
лікування, непрацездатні батьки, яким
він також зобов'язаний надавати
допомогу.

В суд апеляційної інстанції сторони не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином (а.с.
111-113).

Судова колегія, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в
скарзі доводи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 на
утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/6
частини усіх видів заробітку
відповідача щомісячно, починаючи з 03
лютого 2014 року до 30 червня 2018 року, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки донька відповідача продовжує
навчатися на стаціонарній формі
навчання, у зв'язку з чим потребує
допомоги, а відповідач може надавати
матеріальну допомогу, то враховуючи
матеріальне становище відповідача,
знаходження на його утриманні
малолітніх дітей, наявність обов'язку
по сплаті кредиту, суд прийшов до
висновку, що розмір аліментів на
утримання доньки повинен становити 1/6
частину суми від всіх видів заробітків
відповідача.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в тій
частині, що повнолітня донька
відповідача потребує матеріальної
допомоги у зв'язку з навчанням, а
останній таку допомогу може надавати,
але не погоджується з розміром
аліментів, визначеним судом першої
інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується
письмовими доказами та не оскаржується
сторонами, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
донькою сторін по справі (а.с. 5,7).

Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 20
квітня 1999 року (а. с.6).

Донька проживає з матір'ю - ОСОБА_2 (а.с.
10).

ОСОБА_1 навчається на 3 курсі ІІІ
медичного факультету Харківського
національного медичного університету,
форма навчання - бюджетна, яка
передбачає отримання студентом
стипендії.

Відповідач - ОСОБА_2, отримує заробітну
плату в розмірі 1 500,00 грн. (а.с. 8).

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що ОСОБА_1
потребує матеріальної допомоги на час
навчання.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 працює у ДТЄК Луганська ТЕС,
його середня заробітна плата складає 11
124,40 грн. (а.с. 49).

На утриманні ОСОБА_1 знаходиться двоє
малолітніх дітей 2001 та 2010 року
народження (а.с. 55, 57).

Дитина відповідача, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на
диспансерному обліку, у зв'язку з
хронічною хворобою, постійно потребує
дорогого лікування (а.с. 56).

Суд першої інстанції при визначенні
розміру аліментів врахував викладені
обставини, а також наявність у
відповідача кредитних зобов'язань.

Разом з тим, судом першої інстанції не
було прийнято до уваги, що відповідач
має непрацездатних батьків.

Суд першої інстанції вказану обставину
обґрунтував тим, що вони отримують
пенсію.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що розмір отримуваної батьками
відповідача пенсії за старістю є
незначним, ОСОБА_2 отримує 1 128, 05 грн.,
ОСОБА_5 - 1 143, 00 грн. (а.с. 45, 47, 67).

Батьки відповідача знаходяться на
диспансерному обліку у зв'язку з
хронічними захворюваннями (а.с. 46, 48).

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 202 СК
України повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
визначенні розміру аліментів
необґрунтовано не врахував наявність у
відповідача недієздатних батьків, яким
він за законом повинен надавати
матеріальну допомогу.

Дружина відповідача є працездатною і
суд першої інстанції правильно
зазначив, що вона не може бути визнана
особою, яка знаходиться на утриманні
відповідача.

Разом з тим, як зазначалося вище, дитина
відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_2, страждає
хронічним захворюванням, у зв'язку з
чим його дружина має право знаходитися
у відпустці до досягнення дитиною 6-ти
років.

На підставі викладених обставин, з
урахуванням матеріального становища
сторін та їх повнолітньої доньки,
колегія суддів вважає, що існують
правові підстави для часткового
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1
та зменшення розміру аліментів, що
підлягають стягненню з нього на
утримання повнолітньої доньки.

На підставі п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
колегія суддів змінює рішення суду
першої інстанції та визначає розмір
аліментів, що підлягають стягненню з
ОСОБА_1 на утримання повнолітньої
дитини у розмірі 1/8 частини всіх видів
його заробітку.

Колегія суддів, виходить із того, що на
утриманні відповідача знаходиться
двоє малолітніх дітей, один з яких
страждає хронічним захворюванням та
потребує додаткових витрат на
лікування, також обов'язки відповідача
надавати матеріальну допомогу на
утримання недієздатних батьків, які
потребують такої допомоги, наявність у
відповідача кредитних зобов'язань на
придбання предметів домашнього вжитку.

Доводи апелянта, відносно того, що
позивачем не надано докази, які
свідчать про те, що їх повнолітня
донька потребує матеріальної допомоги
є необґрунтованими, оскільки
спростовуються вищевказаними
матеріалами справи.

Також, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 в
дохід держави недоплачену під час
подачі апеляційної скарги суму
судового збору в розмірі 7,10 грн. (а.с. 101,
102, 106).

На підстав ст. ст. 199, 200, 182 СК України,
керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч. 1 ст. 307, п. п.
3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317,
ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 13 травня 2014 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, 1973 року народження,
який працює: Луганська
теплоелектростанція (Луганська обл., м.
Щастя), мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
аліменти в розмірі 1/8 частини його
доходів щомісячно, починаючи з 03 лютого
2014 року до 30 червня 2018 року на період
навчання ОСОБА_3 в Харківському
національному медичному університеті
або до зміни матеріального становища
сторін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави суму
недоплаченого під час подачі
апеляційної скарги судового збору в
розмірі 7,10 (сім гривень 10 коп.) грн.

В іншій частині рішення Київського
районного суду від 13 травня 2014 року -
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: