АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/2020/14-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1913/К/14
інстанції - Філатов К.Б.
Категорія 55 ( ІІ )
Доповідач - Остапенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі :

головуючого - судді Остапенко В.О.

суддів - Савіної Г.О.,
Чорнобука В.І..

при секретарі - Чубіній А.В.

за участю - позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Центрально-Міського
районного суду м.Кривого Рогу від 08
травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Криворізький турбінний
завод "Констар" про стягнення
заробітної плати та компенсації за
затримку її виплати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький турбінний завод "Констар"
( далі ПАТ Криворізький турбінний
завод "Констар") про стягнення
заробітної плати та компенсації за
затримку її виплати.

Ухвалою судді
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 24 березня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху
та надано строк для усунення недоліків

Ухвалою Центрально-Міського районного
суду м.Кривого Рогу від 08 травня 2014
року позовна заява ОСОБА_2 визнана
неподаною та повернута.

В апеляційній скарзі позивач просить
ухвалу суду скасувати та справу
направити до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на те, що,
визнаючи неподаною та повертаючи
позовну заяву з тих підстав, що
позивачем не зазначено ціну позову, суд
першої інстанції не взяв до уваги, що
ОСОБА_2 ставить питання про стягнення з
відповідача на її користь заробітної
плати за період з 01.09.2013 року по 01.03.2014
року, не зазначаючи при цьому суму, так
як роботодавець не повідомляв його про
точний розмір заборгованості по
заробітній платі, у зв'язку з чим
позивачем було заявлено клопотання про
витребування відповідних довідок у
відповідача.

Посилання суду першої інстанції на те,
що позивачем в позовній заяві не
викладено обставини, якими він
обґрунтовує свої позовні вимоги, на
думку апелянта є помилковим, оскільки
ОСОБА_2 у позові зазначає всі відомі
йому обставини.

Крім того, апелянт зазначив, що
посилання суду на те, що позивачем не
зазначено та не надано докази, які б
підтверджували обставини викладені у
позові, не є підставою для відмови у
відкритті провадження, оскільки
відповідно до вимог ст.27 ЦПК України,
сторона зобов'язана подати докази до
початку розгляду справи по суті.

Визнаючи неподаною та повертаючи
позовну заяву ОСОБА_2, з тих підстав, що
в відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України
позовна заява щодо вимог, визначених у
частині першій ст. 96 цього Кодексу, може
бути подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом, суд,
на думку апелянта, не врахував, що
зазначені положення стосуються
стягнення нарахованої, але не
виплаченої суми заробітної плати, в
той час як ОСОБА_2 ставить питання про
стягнення не нарахованих сум
заробітної плати.

Постановляючи ухвалу від 08 травня 2014
року про визнання неподаною та
повернення позовної заяви, суддя
першої інстанції керувався вимогами
ст.ст. 119, 121 ЦПК України та виходив з
того, що позивач, відповідно до ухвали
від 24.03.2014 року не виконав вимоги ухвали
про усунення недоліків.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 121 ЦПК України
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків. Якщо позивач відповідно до
ухвали суду у встановлений строк
виконає вимоги, визначені статтями 119 і
120 цього Кодексу, сплатить суму
судового збору, позовна заява
вважається поданою в день первісного
її подання до суду.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк не виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 ЦПК України,
заява вважається недоданою та
повертається позивачеві (ч. 2 ст. 121 ЦПК
України)..

Постановляючи ухвалу від 24.03.2014 року та
залишаючи позову заяву без руху, суддя
першої інстанції виходив з того, що
позивач у позовній заяві не зазначив
ціну позову, не виклав обставин, якими
обґрунтовує свої позовні вимоги, не
надав доказів щодо неможливості
отримання доказів по справі та не
зазначив чи звертався він до суду із
заявою про видачу судового наказу про
стягнення заробітної плати (а.с. 1).

Відповідно до ч. 6 ст. 119 ЦПК
України до позовної заяви, що подається
у випадках, визначених частиною
третьою статті 118 цього Кодексу, мають
бути додані копії ухвали про відмову у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або ухвали про скасування
судового наказу.

Частиною третьою статті 118 ЦПК
України дозволено подання позовів щодо
вимог, зазначених у частині першій
статті 96 цього Кодексу, тільки в разі
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу або скасування його
судом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий
наказ може бути видано у разі якщо
заявлено вимогу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати.

При цьому, згідно ст. 34 Закону України
"Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР
та ст. 1 України "Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III, в разі
затримки виплати заробітної плати
роботодавці зобов'язані нарахувати та
виплатити робітникам компенсацію
втрати частини заробітної плати.

Згідно ж ст. 1 і 2 Закону України "Про
оплату праці" заробітна плата - це
основна та додаткова заробітна плата,
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати, які за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівнику за виконану ним
роботу.

Отже, компенсація за затримку виплати
заробітної плати є однією із складових
заробітної плати та підлягає стягненню
із роботодавця у порядку ч. 1 ст. 96 ЦПК
України.

З аналізу вищевказаних норм цивільного
процесуального права слідує, що
позовна заява про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати, у
тому числі й компенсації за затримку її
виплати, може бути подана до суду лише у
випадку відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу або скасування
його судом з обов'язковим долученням до
позовної заяви копії ухвали про
відмову у прийнятті заяви про видачу
судового наказу або ухвали про
скасування судового наказу.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом
про стягнення невиплаченої заробітної
плати за період з 01.09.2013 року по 01.03.2014
року з урахуванням компенсації за
затримку її виплати (а.с. 2), до якого в
обов'язковому порядку повинні бути
додані копії ухвали про відмову у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або ухвали про скасування
судового наказу.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції було встановлено, що у період
з 01.09.2013 року по 01.03.2014 року позивачу
нараховувалась заробітна плата, про що
ПАТ «Криворізький турбінний завод
«Констар», у порядку 110 КЗпП України,
надавав повідомлення (розрахунковий
лист) про розмір сум заробітної плати,
належних до виплати працівникові, а
тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
неможливості пред'явлення даного
позову до вирішення питання про
стягнення заборгованості по
заробітній платі в наказному порядку.

Отже, колегія суддів вважає, що позовна
заява ОСОБА_2 до ПАТ «Криворізький
турбінний завод «Констар» про
стягнення заробітної плати та
компенсації за затримку її виплати
правомірно залишена без руху судом
першої інстанції і невиконання вимог
ухвали суду від 24.03.2014 року є підставою
для визнання позовної заяви неподаною
та повернення позивачеві у порядку ч. 2
ст. 121 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом норм процесуального
права та не вирішення питання про
витребування доказів, колегією суддів
відхиляються, оскільки згідно ч. 1 ст. 137
ЦПК України до такого клопотання
необхідно долучати відомості про
неможливість отримання доказів
особисто стороною, і лише у цьому разі
воно підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем не надано доказів
неможливості отримання від ПАТ
«Криворізький турбінний завод
«Констар» довідки про заборгованість
по заробітній платі за період з 01.09.2013
року по 01.03.2014 року з урахуванням
компенсації за період затримки ї
виплати, оскільки взагалі не
зверталась до роботодавця із заявою
про отримання такої довідки.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала судді постановлена з
дотриманням вимог процесуального
права, у зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвала судді -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 312-315 ЦПК України
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного
суду м.Кривого Рогу від 08 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної силиГоловуючий:

Головуючий:/підпис/

Судді: /підписи/