Служба у справах дітей
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
Справа № 369/4450/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.09.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді Волчка
А.Я.,

за участю секретаря Ткачук
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей та сім'ї
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, про визначення місця
проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей та сім'ї
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, про визначення місця
проживання дитини та позбавлення
батьківських прав.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що вона 04.06.2009 року
зареєструвала у ВРАЦС
Києво-Святошинського РУЮ Київської
області шлюб з відповідачем ОСОБА_2 за
актовим записом № 69. Від цього шлюбу у
них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На даний час їх з відповідачем шлюб
розірвано на підставі рішення
Києво-Святошинського суду Київської
області від 25.10.2013 року, яке набрало
законної сили 13.11.2013 року. З липня 2013
року позивач з відповідачем проживає
окремо. Їхній син проживає з позивачем
і знаходиться на її повному утриманні,
що підтверджується довідками
виконавчого комітету
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області № 2327 від 12.11.2013 року
та № 824 від 05.05.2014 року. Офіційної згоди
щодо визначення місця проживання сина
ОСОБА_3 позивач з відповідачем не
дійшли. Позивач стверджує, що
відповідач ніякої допомоги на
утримання дитини не надає, у зв'язку з
чим вона звернулась до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом про
стягнення з нього аліментів. Крім
цього, ще задовго до їхнього розлучення
відповідач свідомо перестав
цікавитись розвитком та вихованням
свого сина, перейматись його станом
здоров'я, намагатися підтримувати з ним
нормальні, повноцінні батьківські
стосунки. Усі турботи про матеріальне
забезпечення, фізичний та духовний
розвиток сина ОСОБА_3 лягли на її плечі.

Посилаючись на норми закону, позивач
просила суд: визначити місце
проживання малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею; позбавити ОСОБА_2,
батьківських прав відносно
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1; судові витрати стягнути з
відповідача на її користь.

У ході розгляду справи позивач
зменшила обсяг своїх вимог, остаточно
просила суд: визначити місце
проживання малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею; судові витрати
стягнути з відповідача на її користь.

У судове засідання позивач та її
представник з'явились, позов
підтримали, просили його задовольнити
у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання направив
свого представника, який заперечував
проти задоволення позову.

Третя особа в судове засідання
направила свого представника, який
позов підтримав, просив його
задовольнити, подав суду висновок
органу опіки та піклування
Києво-Святошинської РДА № 07-21/2210 від
03.07.2014 року про доцільність визначення
місця проживання дитини з позивачкою.

Вислухавши пояснення сторін, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи,
письмові докази у справі, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.06.2009 року
сторони зареєстрували у ВРАЦС
Києво-Святошинського РУЮ Київської
області шлюб за актовим записом № 69.

Від цього шлюбу у сторін народився син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження Серії НОМЕР_3 від 25.02.2010 року.

Заочним рішення Києво-Святошинського
суду Київської області від 25.10.2013 року,
яке набрало законної сили 13.11.2013 року,
шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до довідок виконавчого
комітету Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області № 2327 від
12.11.2013 року та № 824 від 05.05.2014 року син
позивачки та відповідача проживає
разом із ОСОБА_1 та знаходиться на
повному її утриманні.

Позивачка за місцем свого проживання
характеризується позитивно, виховує
сина ОСОБА_3, дбає не тільки про
фізичний стан дитини. а й про його
духовний розвиток, що вбачається із
характеристики, виданої
Софіївсько-Борщагівською сільською
радою за № 826 від 05.05.2014 року.

Згідно з довідкою ДНЗ м. Києва № 516 від
14.11.2013 року за № 66. а також довідками ДНЗ
м. Києва № 251 від 14.11.2013 року за № 81 та
від 20.02.2014 року за № 23 син сторін
відвідує з 23.08.2012 року дошкільні
навчальні заклади.

Зважаючи на наявні у справі акти
перевірки житлових умов від 25.09.2013 року
та від 28.11.2013 року, відповідач з липня 2013
року не проживає за адресою: АДРЕСА_1, де
мешкає позивачка та їх син.

Також у матеріалах справи наявний акт
обстеження житлових умов ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1, з якого вбачається їх
придатність для проживання дитини.

У відповідності до довідки ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області № 1089/3/172
від 20.05.2014 року позивачка перебуває на
обліку платників податків з 05.09.2007 року,
здійснює діяльність як фізична
особа-підприємець, платник єдиного
податку, її дохід за І квартал 2014 року
складає 6 810 грн.

18.04.2014 року відповідач був вироком
Києво-Святошинського районного суду
Київської області визнаний винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
125 КК України, та засуджений до
покарання у вигляді арешту строком на 3
місяці.

Розпорядженням Києво-Святошинської
РДА Київської області № 405 від 24.06.2014
року на підставі рішення Комісії з
питань захисту прав дитини № 14 від
11.06.2014 року (протокол № 11) було
визначено місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
26.06.2014 року було стягнуто з відповідача
на користь позивачки аліменти у
розмірі 1 000 грн. щомісячно на утримання
їх сина ОСОБА_3 до досягнення ним
повноліття.

З огляду на заявлені вимоги та
встановлені обставини у справі суд
вважає за необхідне проаналізувати
наступні правові норми.

У принципі 2 Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН
20.11.1959 року, проголошено, що дитині
законом або іншими засобами повинен
бути забезпечений спеціальний захист і
надані можливості та сприятливі умови,
які дозволили б їй розвиватися фізично,
розумово, морально, духовно і в
соціальному відношенні здоровим і
нормальним шляхом і в умовах свободи та
гідності.

З огляду на принцип 6 Декларації прав
дитини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особи потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Згідно зі ст. 51 Конституції України
сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено,
що місцем проживання фізичної особи,
яка не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Виходячи зі змісту ч.ч. 6-10 ст. 7 СК
України, жінка та чоловік мають рівні
права і обов'язки у сімейних
відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї. Сімейні відносини
регулюються на засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства. Кожен учасник сімейних
відносин має право на судовий захист.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 18 цього ж
Кодексу способами захисту сімейних
прав та інтересів є, зокрема,
встановлення правовідношення та
припинення правовідношення, а також
його анулювання.

У відповідності до частин 4-6 ст. 19 СК
України при розгляді судом спорів щодо
місця проживання дитини та позбавлення
батьківських прав обов'язковою є
участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Частинами 1, 2 ст. 161 СК України
визначено, що, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватись органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на проаналізовані вище
правові норми в розрізі встановлених
судом обставин, суд приходить до
висновку про задоволення позову
ОСОБА_1, що буде повністю відповідати
інтересам дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
огляду на його вік, а також факти
належного виконання батьківських
обов'язків з боку позивача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
стягує з відповідача судовий збір у
сумі 243,60 грн. на користь позивача.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до принципів 2, 6 Декларації прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН
20.11.1959 року, ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої
Україною 27.02.1991 року, ст. 51 Конституції
України, ст.ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 7,
18, 19, 160, 161 СК України, ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209,
212, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей та сім'ї
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, про визначення місця
проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, із
матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою
села Софіївська Борщагівка
Києво-Святошинського району Київської
області, яка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2.

Стягнути на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки села Софіївська
Борщагівка Києво-Святошинського
району Київської області, ІПН НОМЕР_1, з
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця міста
Єреван Республіки Вірменія, ІПН НОМЕР_2,
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя:

А.Я.Волчко