ун. № 759/8740/14-ц
пр. № 2/759/3708/14
31 липня 2014 року Святошинський районний
суд м.Києва
в складі: головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання права власності за
набувальною давністю, суд, -
Позивачі звернулись до суду з позовом,
в якому просять визнати за ними право
власності за набувальною давністю на
квартиру АДРЕСА_1 по ? частині за кожною,
посилаючись на те, що 27.11.1995р. вони
згідно договору купівлі-продажу
придбали вказану квартиру у
відповідача ОСОБА_5, якому зазначена
квартира належала на підставі договору
міни від 29.09.1995р. В подальшому рішенням
Ленінградського районного суду м.
Києва від 25 травня 1998р. договір міни від
29.09.1995р. та договір купівлі-продажу від
27.11.1995р. були визнані недійсними, а
сторони повернуті в первинний стан,
тобто квартиру АДРЕСА_1 повернуто
ОСОБА_4 і його на той час неповнолітнім
дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а позивачам
відповідач ОСОБА_5 мав повернути
сплачені за квартиру кошти в розмірі
Святошинського районного суду м. Києва
з урахуванням інфляції дана сума була
збільшена до 156 629грн.
Однак фактично рішення суду щодо
повернення сторін в первинний стан
виконано не було, відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ніколи не звертались з вимогою
про звільнення квартири, відповідач
ОСОБА_5 сплачені ними кошти не повернув,
тобто вони добросовісно заволоділи
квартирою, протягом всього цього часу
відкрито, безперервно володіють і
користуються нею, тому просять визнати
за ними право власності за набувальною
Протягом розгляду справи позивачі
доповнили свої вимоги та просять також
звільнити вказану квартиру з-під
арешту, накладеного прокуратурою
Ленінградського району м. Києва у
зв'язку з розглядом справи в 1998р. про
визнання договорів недійсними
Відповідачі в судове засідання не
з'явились повторно, про день слухання
справи повідомлялись належним чином
відповідно до п.п. 5, 9 ст. 74 ЦПК України, а
тому суд вважає можливим слухати
справу у їх відсутність згідно ст. 224
Суд, вислухавши пояснення позивачки та
представника позивачки, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню з таких
Як встановлено в судовому засіданні,
спірна квартира представляє собою
однокімнатну ізольовану квартиру
житловою площею 14,8кв.м. та згідно
договору купівлі-продажу була придбана
ОСОБА_1, ОСОБА_2 у ОСОБА_5, якому належала
на праві власності згідно договору
міни від 29.09.1995р. /ас 19/.
Рішенням Ленінградського районного
суду м. Києва від 25.05.1998р. задоволено
позов прокурора Ленінградського
району м. Києва в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
визнано недійсними договір міни від
29.09.1995р. та договір купівлі-продажу від
27.11.1995р., сторони повернуто в первинний
стан /ас 15-18/.

Ухвалою Ленінградського районного
суду м. Києва від 16.10.2001р. визначено
спосіб виконання вищевказаного
рішення та стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2 вартість квартири в
розмірі 16 749грн. 07коп. /ас 13-14/.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19.12.2005р. з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 стягнута
різниця вартості квартири у зв'язку зі
збільшенням ринкової вартості в
розмірі 156 629грн. /ас 9-10/.

Встановлено, що вищевказані рішення
виконані не були, відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 навіть і після досягнення
повноліття ніколи не вимагали
повернення їм квартири АДРЕСА_1, не
вселялись в неї, а відповідач ОСОБА_5 не
повернув позивачам ОСОБА_1 ОСОБА_2
коштів, сплачених за вказану квартиру.
В спірній квартирі з 1995р. проживають
позивачі і продовжують відкрито,
безперервно володіти нею.

Дане підтверджується постановою про
закінчення виконавчого провадження по
виконанню в/л про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 вартості
квартири в розмірі 156 629грн. у зв'язку з
поверненням його без виконання /ас 4/,
довідками ЄРРЦ № 803,804 від 14.03.2014р.,
згідно яких ОСОБА_2 та ОСОБА_1
проживають в кв. АДРЕСА_1 та оплачують
житлово-комунальні послуги /ас 7, 55-59/,
довідкою ф. 3 та свідоцтвом про
народження, відповідно до яких в
спірній квартирі з 29.01.2002р.
зареєстрована донька позивачки ОСОБА_2
- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 /ас 6, 66, 68/,
показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 про те, що з 1995р. в спірній
квартирі проживають та володіють нею
лише позивачі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень правила статті 344
ЦК України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином в судовому засіданні
встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
листопаді 1995р. добросовісно заволоділи
квартирою АДРЕСА_1 і з тих пір відкрито,
безперервно продовжують володіти нею,
несуть витрати по утриманню квартири, а
тому згідно ст. 344 ЦК України вони
набули права власності на дану
квартиру за набувальною давністю - по ?
частині кожна.

Як видно з інформаційної довідки з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, на квартиру
АДРЕСА_1 постановою від 28.03.1997р.
прокурора Ленінградського району м.
Києва був накладений арешт /ас 54/.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт,

належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом

про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього

арешту.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Оскільки за позивачами визнається
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
однак знаходження її під арештом
обмежує та порушує права власників, суд
вважає, що позовні вимоги позивачів
щодо звільнення майна з-під арешту
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 344, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.ст. 10,
57, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 226 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
власності за набувальною давністю на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею
29,90кв.м., жилою площею 14,80кв.м. по ?
частині за кожною.

Звільнити з-під арешту квартиру
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачів, поданою протягом
10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом 10 днів.

Суддя