АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7970/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Глущенко
Н.Г. Категорія 79
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

24 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Пищиди М.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року
по справі за скаргою ОСОБА_2,
заінтересована особа Ленінський
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, на дії державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Богдана Володимира
Сергійовича, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася
до суду зі скаргою на дії державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Богдан В.С.

В обґрунтування своїх вимог
ОСОБА_2 посилалася на те, що 26.05.2014 року
державний виконавець Ленінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ
Дніпропетровської області Богдан В.С.
виніс три постанови про повернення
виконавчих листів стягувачу: постанову
(ВП № 41141518) про повернення виконавчого
листа № 2/205/2890/2013, виданого 06.12.2013 року
Ленінський райсудом м.
Дніпропетровська, про стягнення з ТОВ
«Вуглекислотний завод
Дніпропетровська» на користь ОСОБА_2
боргу в розмірі 9290,71 грн.; постанову (ВП
№ 41140367) про повернення виконавчого
листа № 2/205/2890/2013, виданого 06.12.2013 року
Ленінський райсудом м.
Дніпропетровська, про стягнення з ТОВ
«Вуглекислотний завод
Дніпропетровська» на користь ОСОБА_2
боргу в розмірі 2273,95 грн.; постанову (ВП
№ 41141213) про повернення виконавчого
листа № 2/205/2890/2013, виданого 06.12.2013 року
Ленінський райсудом м.
Дніпропетровська, про стягнення з ТОВ
«Вуглекислотний завод
Дніпропетровська» на користь ОСОБА_2
боргу в розмірі 500 грн., - які нею були
отримані 27.06.2014 року і які вона вважає
незаконними оскільки постановлені з
порушенням закону.

Зокрема, ОСОБА_2 вважає, що у
державного виконавця не було жодних
підстав щодо повернення виконавчих
листів, так як ТОВ «Вуглекислотний
завод Дніпропетровська» являється
працюючим і не знаходиться в стадії
припинення.

Крім того, на думку ОСОБА_2
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходи примусового виконання
рішень, встановлених законом,
здійснювати необхідні міри для
своєчасного і повного виконання
рішення способом і в порядку
передбаченому законом та виконавчим
документом, що останнім зроблено не
було.

За таких обставин, ОСОБА_2 просила
суд визнати неправомірними дії
державного виконавця Ленінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Богдан В.С. щодо
повернення їй виконавчих листів про
стягнення з ТОВ «Вуглекислотний завод
Дніпропетровська» на її користь: 2273,95
грн. - компенсації за невикористану
відпустку, 9290,71 грн. - середнього
заробітку за час затримки розрахунку і
500 грн. - моральної шкоди / а. с. 1-3 /.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 24.07.2014
року ОСОБА_2 відмовлено в її скарзі на
дії державного виконавця / а. с.84-87 /.

З ухвалою суду від 24.07.2014 року не
погодилася ОСОБА_2 і звернулася з
апеляційною скаргою, де просить
скасувати цю ухвалу суду, посилаючись
на те, що вона постановлена з
порушенням норм процесуального права /
а. с. 90-91 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно задовольнити, а ухвалу суду -
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції в силу
ст. 312 ЦПК України, з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в її вимогах про
визнання неправомірними дій
державного виконавця - суд першої
інстанції виходив з того, що
постановами державного виконавця від
26.05.2014 року (ВП № 41141518,ВП № 41140367, ВП №
41141213) виконавчі листи повернені ОСОБА_2
правильно на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47,50 ЗУ
«Про виконавче провадження», оскільки
в результаті вжитих державним
виконавцем заходів з'ясувати
місцезнаходження боржника не вдалося,
а здійснені державним виконавцем
заходи щодо розшуку майна виявилися
безрезультатними.

Однак, з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам чинного
матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду скарги на
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суд постановляє ухвалу, яка має
відповідати вимогам ст. ст. 210,213,387 ЦПК
України.

Отже, ухвала суду, яка є судовим
рішенням за скаргою, повинна бути
законною і обґрунтованою. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні її
скарги суд першої інстанції посилався
на те, що державним виконавцем
встановлено факт незнаходження ТОВ
«Вуглекислотний завод
Дніпропетровська» за місце його
реєстрації в м. Дніпропетровську на
житловому масиві Червоний Камінь,11.

Однак, цей висновок зроблено судом
першої інстанції в порушення ч.3 ст.123
ЦПК України, оскільки в матеріалах
справи немає жодного доказу того, що
товариство не знаходиться за місцем
його реєстрації, як юридичної особи,
тобто в м. Дніпропетровську на
житловому масиві Червоний Камінь,11.

Державним виконавцем надано суду копію
виконавчого провадження / а. с. 16-83 / в
якому немає жодного акту державного
виконавця чи іншого документу про те,
що державний виконавець виходив за
місцем реєстрації ТОВ «Вуглекислотний
завод Дніпропетровська», як юридичної
особи, тобто в м. Дніпропетровську на
житловому масиві Червоний Камінь,11.

Як вбачається з копій матеріалів
виконавчого провадження / а. с. 16-83 /,
державний виконавець 22.05.2014 року і
23.05.2014 року виходив з перевіркою щодо
місця знаходження товариства по вул.
Волзькій, 26 в м. Дніпропетровську, а не
на житловий масив Червоний Камінь,11 / а.
с. 78,18 /.

Державний виконавець постановляючи
26.05.20014 року три постанови про
повернення виконавчих документів
стягувачеві послався на те, що боржник
не розшуканий і заходи з'ясування
місцезнаходження боржника не
виявилося можливим, а здійснені
державним виконавцем заходи щодо
розшуку майна виявилися
безрезультатними, і з цим безпідставно
погодився суд першої інстанції,
оскільки, як було вище зазначено, за
місцем офіційної реєстрації
товариства в м. Дніпропетровську на
житловому масиві Червоний Камінь,11 (яка
значиться в ЄДР), - державний виконавець
не виходив, доказів зворотнього суду не
надав, а отже і посилання на
безрезультатний розшук майна
товариства є безпідставними.

В актах державного виконавця від 22.05.2014
року і 23.05.2014 року / а. с. 78,18 / зазначено,
що, зі слів охоронців, товариство
знаходиться по вул. Волзькій, 26 в м.
Дніпропетровську, воно не працює і
керівництво на території відсутнє, але
саме приміщення та територія місця
знаходження товариство державним
виконавцем не оглядалося на предмет
знаходження там майна товариства.

Немає в матеріалах жодного доказу того,
що державним виконавцем з'ясовувалось
кому належать приміщення, як по вул.
Волзькій, 26, так і житловому масиву
Червоний Камінь, 11.

Відповідно до розділу УІІ ЦПК України
«Судовий контроль за виконанням
судового рішення» та положень ст. 383 ЦПК
України суб'єктом оскарження може бути
державний виконавець чи інша посадова
особа державної виконавчої служби, які
представляють орган державної
виконавчої служби, зазначений у ст. 3 ЗУ
«Про державну виконавчу службу», так як
згідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про державну
виконавчу службу» - державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну службу, у порядку,
передбаченому законом.

Оскільки, державний виконавець є
суб'єктом владних повноважень, то
державний виконавець чи ВДВС повинен
надати суду всі наявні у них документи
та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі, а у разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує такі документи та
матеріали.

Отже, суд першої інстанції зобов'язаний
був роз'яснити ВДВС те, що він повинен
довести законність повернення
виконавчих документів стягувачу та той
факт, що державним виконавцем вжиті всі
заходи примусового виконання судового
рішення, які передбачені ЗУ «Про
виконавче провадження», Інструкцією
про проведення виконавчих дій та
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, - надавши суду
належні та допустимі докази по справі.

Крім того, згідно ст. 386 ЦПК України -
скарга на дії державного виконавця
розглядається у 10-денний строк у
судовому засіданні за участю заявника
і державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби.

Згідно постанови суду про відкриття
провадження у справі від 11.07.2014 року
справу було призначено до розгляду на 9
год.30 хв. 24.07.2014 року, однак докази того,
що судом виконані вимоги ст. ст. 74, 76 ЦПК
України, щодо направлення заявниці
судової повістки, як і докази того, що
вона нею була отримана, - в матеріалах
справи відсутні, а заявниця в
апеляційній скарзі посилається на те,
що вона не була повідомлена про
слухання справи.

За таких обставин, ухвала суду від
24.07.2014 року не може залишатись в силі і
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,312 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити .

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 липня 2014 року -
скасувати, справу направити на новий
розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає,
оскільки не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

СУДДІ: