АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2251/2014
інстанції: Никифоров Є.О.
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 16 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Шуліки Аліни Володимирівни, діючої в
інтересах публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк", на рішення Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
12 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" про визнання договору
іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 листопада 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з вказаним позовом,
в якому після уточнень просила: визнати
недійсним договір іпотеки, укладений
23.05.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ
Комерційний банк "ПриватБанк" (далі -
банк, ПАТ КБ "ПриватБанк"); скасувати
заборону відчуження майна та іпотеку
накладені у зв'язку з укладанням між
відповідачами вказаного договору
іпотеки шляхом виключення відповідних
записів з Єдиного реєстру заборон
відчуження нерухомого майна та з
Державного реєстру іпотек; судові
витрати покласти на відповідачів.

Позов обґрунтований тим, що
судовим рішенням визнано недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку з господарськими та побутовими
спорудами, який розташований в по
вул.Зарічній 182 с.Солонці Цюрупинського
району Херсонської області. Вказаний
договір купівлі-продажу був укладений
між ОСОБА_5, який діяв від її імені, та
покупцем ОСОБА_4 При цьому у вказаному
рішенні встановлено, що зазначений
договір є фіктивним, а право власності
на вказаний будинок знову було
оформлено на неї. Проте, відповідачка
ОСОБА_4 отримала кредит та передала
вказаний будинок в іпотеку банку.
Вважає, що оскільки вказаний будинок як
предмет іпотеки більше не належить
відповідачці ОСОБА_4 і ніколи їй
фактично не належав, а у неї як власника
(ОСОБА_3) відсутнє волевиявлення на
передачу свого майна в іпотеку, то
будинок не може бути предметом іпотеки,
і спірний договір суперечить чинному
законодавству.

Рішенням Цюрупинського районного
суду Херсонської області від 12 червня
2014 року позов задоволено, суд вирішив
визнати недійсним вказаний договір
іпотеки, укладений 23.05.2008 року між
ОСОБА_4 та банком; скасувати заборону
відчуження майна та іпотеку накладені
у зв'язку з укладанням між
відповідачами вказаного договору
іпотеки шляхом виключення відповідних
записів з Єдиного реєстру заборон
відчуження нерухомого майна та з
Державного реєстру іпотек. Вирішено
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі заявник просить
рішення суду скасувати, та ухвалити
нове рішення про відмову у позові,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема, зазначила, що суд не врахував,
що спірний договір іпотеки був
посвідчений нотаріально, його передача
в іпотеку була умовою надання кредиту,
на даний час відповідачка ОСОБА_4 має
заборгованість перед банком, і судове
рішення робить неможливим звернення
стягнення на предмет іпотеки як спосіб
забезпечення виконання зобов'язань
перед банком за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що в силу ч.1 ст.236 ЦК України, на
момент укладення договору іпотеки
ОСОБА_4 не була власником спірного
майна, а договір іпотеки укладено в
порушення ст.5 Закону України "Про
іпотеку", оскільки предмет іпотеки не
належав іпотекодавцю на праві
власності.

Однак до таких висновків суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що на підстав п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення і
ухвалення нового.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 05 липня 2007 року позивачка ОСОБА_3
купила житловий будинок АДРЕСА_1 на
земельній ділянці площею 3000кв.м, за
фактом 2652кв.м (а.с.11).

23 травня 2008 року між відповідачами
ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено
договір іпотеки, предметом якого є
вказаний вище житловий будинок з
господарськими та побутовими
спорудами. Цей договір забезпечує
виконання ОСОБА_4 зобов'язання за
кредитним договором від 23.05.2008 року
щодо отримання нею кредиту в сумі 26985
доларів США (а.с.43-45).

Даний житловий будинок належав
відповідачці ОСОБА_4 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу, укладеного 23.05.2008 року
між нею, як покупцем, та позивачкою
ОСОБА_3, як продавцем, що не оспорюється
сторонами.

Тобто, купляючи вказаний будинок,
ОСОБА_4 сплатила кошти, які отримала в
кредит під іпотеку цього ж будинку.

Рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 17.04.2009 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 07.07.2009 року, у справі за позовом
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним -
визнано недійсним договір
купівлі-продажу, вказаного вище
житлового будинку, який був укладений
23.05.2008 року між продавцем ОСОБА_5, діючим
від імені ОСОБА_3, та покупцем ОСОБА_4
(а.с.9,10).

При цьому вказаним судовим рішенням
встановлено, що при укладенні договору
купівлі-продажу вказаного житлового
будинку позивач та відповідач ОСОБА_4
діяли без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались даним
договором, тобто уклали фіктивний
договір, уклали його з метою отримання
кредиту нібито для придбання житла, за
що ОСОБА_4 пообіцяла ОСОБА_5 2000 доларів
США. Тому договір купівлі-продажу від
23.05.2008 року, предметом якого є
зазначений житловий будинок з
господарськими та побутовими
спорудами, судом визнано недійсним.

В силу ч.1, 2 ст.23 Закону України "Про
іпотеку" у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Отже, вказана норма закону не містить
вичерпного переліку способів переходу
права власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачка ОСОБА_3 набула статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором і на тих умовах, що існували
до набуття нею права власності на
предмет іпотеки.

Аналогічні висновки містяться в п.34
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин".

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що на сьогоднішній день є чинний
кредитний договір, укладений між
іпотекодержателем та іпотекодавцем, що
забезпечується оспорюваних договором
іпотеки.

Крім того, колегія суддів вважає, що
оспорюваний договір іпотеки не порушує
права позивачки, оскільки вона була
повністю обізнана з приводу його
укладення та дії, всіх обставин справи,
а також здійснювала активні дії для
того, що цей договір відбувся.

Суд же на вказане уваги не звернув, не
дав оцінки правовідносинам, що виникли,
не визначив суті спору, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Отже, висновок суду про недійсність
договору іпотеки є помилковим, тому
рішення суду слід скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволені позову
відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином з ОСОБА_3 на користь банку
необхідно стягнути судові витрати у
розмірі 121,80грн. (а.с.78)

Керуючись ст.88, ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України, на підставі ст.ст.23 Закону
України "Про іпотеку", колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, діючої в інтересах
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк",
задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 12 червня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
та публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" про
визнання договору іпотеки недійсним -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" судові
витрати у розмірі 121,80грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: