Справа № 2-6296/2010
17 вересня 2014 року
Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
складі: головуючої – судді Сагайдак
секретаря Матвіюк О.В.
розглянувши у судовому засіданні в м.
Старокостянтинів подання державного
виконавця відділу державної
Старокостянтинівського районного
управління юстиції у Хмельницькій
області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,
17 вересня 2014 року державний
виконавець відділу ДВС
Старокостянтинівського районного
управління юстиції у Хмельницькій
області ОСОБА_1 звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до погашення зобов»язань за рішенням
суду.
В обґрунтування подання
вказує, що на виконанні у відділі ДВС
Старокостянтинівського районного
управління юстиції перебуває
виконавче провадження про стягнення з
ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на
утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3
частини зі всіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку щомісячно,
починаючи з 22 жовтня 2010 року і до їх
Боржник ОСОБА_2 ігнорує вимоги
державного виконавця, за викликами не
з»являється, місце роботи не
повідомляє, заходів щодо повного або
часткового погашення боргу не вживає.
Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від
виконання рішення суду, тому просить
обмежити його у праві виїзду за межі
України до виконання зобов»язання за
рішенням суду.

Державний виконавець Луцюк
А.С. будучи належним чином повідомленим
про час і місце розгляду подання, до
суду не з»явився, натомість подав заяву
про розгляд даного подання без його
участі на підставі поданих ним
документів.

Дослідивши надані докази,
суд дійшов висновку, що подання не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно положень ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець в процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов»язань, покладених на
нього рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника – фізичної особи
або керівника боржника – юридичної
особи за межі України до виконання
зобов»язань за рішенням.

Відповідно до положень ч.1
ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника
– юридичної особи у праві виїзду за
межі України при виконанні судових
рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

В силу ст.33 ч.1 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в»їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в»їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв»язання спорів у цій сфері.

Пунктами 2 і 5 частини 1 статті 6 цього
Закону передбачено як підстави для
тимчасового обмеження громадянина
України у праві виїзду за кордон
наявність невиконаних зобов»язань, але
лише до моменту виконання зобов»язань,
або забезпечення зобов»язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, і ухилення від
виконання зобов»язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов»язань.

Таким чином, питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України вирішується, зокрема у разі
доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов»язання.

З матеріалів справи
вбачається, що з 17 грудня 2010 року на
виконанні у відділі ДВС
Старокостянтинівського районного
управління юстиції перебуває
виконавче провадження про стягнення з
ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на
утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3
частини зі всіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку щомісячно,
починаючи з 22 жовтня 2010 року і до їх
повноліття.

Однак, державним виконавцем
не надано доказів того, що ОСОБА_2
ухиляється від виконання рішення суду.
Невиконання боржником рішення суду
щодо повної сплати заборгованості по
аліментах добровільно у строк,
встановлений державним виконавцем,
достатньо не вказує на таке ухилення.
Також державним виконавцем не надано
доказів того, що ОСОБА_2 належним чином
повідомлявся про виклики до державного
виконавця та що йому було відомо про
відкриття виконавчого провадження та
необхідність виконання зобов»язання.
Також державним виконавцем не надано
доказів того, що ОСОБА_2 документований
паспортом громадянина України для
виїзду за кордон та має намір виїхати
за межі України.

Із доданих до подання
документів також не вбачається
обставин, які б вказували на
доведеність факту ухилення ОСОБА_2 від
виконання зобов»язань, хоча законом
передбачено юридичні санкції у вигляді
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон не за сам факт невиконання
зобов»язань, а саме за ухилення від
виконання зобов»язань.

Зміст подання державного
виконавця не містить посилань на
ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення
суду, а наявність у нього невиконаних
майнових зобов»язань, не є підставою
для обмеження його у праві виїзду за
межі України, що є крайньою мірою,
спрямованою на забезпечення виконання
рішення суду.

З огляду на викладене та за
відсутності доказів про свідоме
невиконання ОСОБА_2 належних до
виконання зобов»язань, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
задоволенні даного подання.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України,
суд

у х в а л и в:

В задоволені подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Старокостянтинівського районного
управління юстиції у Хмельницькій
області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання зобов»язання за рішенням
суду відмовити.

На ухвалу через суд першої інстанції,
який її ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга протягом п»яти днів
з дня проголошення ухвали. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п»яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя: