АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6021/14
Справа № 640/2282/13-ц
Головуючий 1 інстанції Божко В.В.
Доповідач: Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М.,
Овсяннікової А.І.

при секретарях - Ковган С.О.,
Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Харківської міської ради на рішення
Київського районного суду міста
Харкова від 16 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради, третя особа:
Служба у справах дітей Київського
району Управління служби в справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання права користування житловою
площею, за зустрічним позовом
Харківської міської ради до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: КП «Жилкомсервіс»,
Служба у справах дітей Київського
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
виселення з самоправно зайнятого
житлового приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Харківської міської
ради про визнання права користування
житловим приміщенням, посилаючись на
те, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з
2008 року разом зі своїм неповнолітнім
сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оселилася
вона у зазначеній квартирі зі згоди
ОСОБА_5, який помер у 2011 році., ОСОБА_6,
яка померла у 2012 році та ОСОБА_7, з яким
вона мешкала у цивільному шлюбі з 2008
року. Вони проживали однією сім'єю, мали
спільне господарство, мали спільний
бюджет, з якого сплачували комунальні
послуги та квартплату, та опікувалися
один одним. В 2013 році ОСОБА_7 помер,
після його смерті, позивачка
залишилася разом зі своїм
неповнолітнім сином проживати в
спірній квартирі, продовжуючи
сплачувати необхідні платежі.

В лютому 2014 року Харківська міська Рада
звернулась до суду із зустрічним
позовом про виселення ОСОБА_3 та її
неповнолітнього сина із квартири без
надання іншого житлового приміщення. В
обґрунтування позову посилалися на те,
що ОСОБА_3 з неповнолітнім сином
самоуправно вселилася до спірної
квартири, без будь-яких документів, які
дають право на вселення у жиле
приміщення, ордер відповідачам не
видавався.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали свої позовні
вимоги, зустрічний позов не визнали.

Представник Харківської міської Ради
зустрічний позов підтримав, проти
первісного позову заперечував.

Представники третіх осіб - КП
«Жилкомсервіс» та Служби у справах
дітей Київського району Управління
служби в справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради в судове
засідання не з'явилися.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 16 липня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено, визнано за нею та її
неповнолітнім сином право
користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1, з подальшим
укладенням договору найму на зазначене
житлове приміщення.

В задоволенні зустрічного позову
Харківської міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська міська
рада просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовити, зустрічний
позов ХМР задовольнити в повному
обсязі. Посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження того,
що позивачка вселилася до спірного
житлового приміщення як член сім'ї
наймача.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши пояснення осіб, що
з'явилися, доповідь судді апеляційного
суду, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, знаходить апеляційну скаргу
підлягаючою задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову Харківської міської ради суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 була вселена до квартири як член
сім'ї наймача, а тому набула право
користування спірним житлом.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції судова колегія апеляційного
суду погодитися не може.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має
для суду наперед встановленого
значення. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1
знаходиться в комунальній власності
територіальної громади м. Харкова та
перебуває на балансі в КП
«Жилкомсервіс».

На підставі ордера від 14.05.1975 року серії
А №01850 в зазначену квартиру були
вселені ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( т. 1
а.с. 32 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер
ОСОБА_7 ( т.2 а.с. 12 ).

ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 ( т. 2 а.с. 29 ).

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року № 2,
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. Пленум Верховного
Суду України у п. 15 постанови від 01
листопада 1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» також роз'яснив, що
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому. Однак
відсутність письмової згоди членів
сім'ї наймача на вселення сама по собі
не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, посилаючись на
отримання поштової кореспонденції,
користування лікувальними закладами,
сплату витрат за комунальні послуги та
покази свідків, вважав доведеним, що
ОСОБА_3 разом зі своїм неповнолітнім
сином проживали у зазначеній квартирі
з 2008 року, вели разом із ОСОБА_7 спільне
господарство, і відповідно дійшов
висновку про відсутність факту
самоправного зайняття ними спірного
жилого приміщення.

При цьому суд не врахував, що поштова
кореспонденція датована жовтнем та
листопадом 2013 року, тобто після смерті
всіх наймачів спірної квартири.
Квитанції про сплату витрат за надані
комунальні послуги не містять даних
про те, що кошти сплачувала ОСОБА_3, в
них зазначені прізвища інших осіб -
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 Договір на
виготовлення та доставку ПВХ
конструкцій, без доказів про
проведення ремонту в спірній квартирі
не підтверджують правомірність
проживання позивачки у даній квартирі.

У матеріалах справи письмової згоди чи
будь-якої іншої інформації, що наймачі
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 давали згоду на
вселення ОСОБА_3 з її сином ОСОБА_4 у
спірну квартиру немає, доказів ведення
ОСОБА_3 спільного господарства з
наймачами не надано.

Крім того, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 27.03.2001
року належала частина квартири
АДРЕСА_3, яку вона продала 18.04.2001 року та
на підставі договору дарування від
17.06.2001 року - 30/100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_4 ( т. 2 а.с. 55 - 60 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Таким чином, ухвалене в справі
судове рішення щодо задоволення позову
ОСОБА_3 та відмови у задоволенні позову
Харківської міської ради не можна
визнати законним та обґрунтованим,
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Також, у відповідності з вимогами ч. 1
ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню
з ОСОБА_3 на користь Харківської
міської ради судові витрати, понесені
як при подачі позовної заяви до суду
першої інстанції, так і при подачі
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309
ч.1 п.3; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської
ради - задовольнити.

Рішення Київського районного
суду міста Харкова від 16 липня 2014 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення, яким
в позові ОСОБА_3 до Харківської міської
ради, третя особа: Служба у справах
дітей Київського району Управління
служби в справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради про визнання
права користування житловою площею -
відмовити.

Зустрічний позов Харківської
міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: КП «Жилкомсервіс», Служба у
справах дітей Київського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
виселення з самоправно зайнятого
житлового приміщення - задовольнити.
Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з самоправно
зайнятого приміщення - квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Харківської міської ради сплачений
судовий збір в сумі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді