У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука О.А., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про визнання права власності в
порядку спадкування, виділ частки в
натурі, визначення порядку
користування земельною ділянкою, за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про
припинення права на частку в спільному
майні,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_8
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 1 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
2 квітня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_7 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона є власником Ѕ
частини житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 та Ѕ частини
17/50 частин житлового будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_2 в порядку
спадкування після смерті батька
ОСОБА_9, та згідно з рішенням
Київського районного суду м. Одеси від

9 листопада 2009 року. ОСОБА_6 є її сестрою
та власником інших частин зазначених
будинків.

У зв'язку із цим позивачка, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила: припинити її право власності
на Ѕ частину 17/50 частин будинку
з надвірними спорудами АДРЕСА_2,
припинивши право спільної часткової
власності на цей будинок у зв'язку із
тим, що належна їй частка у будинку є
незначною і не може бути виділена у
натурі; визначити її частку у праві
спільної часткової власності на
житловий будинок з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, визнавши за нею 62/100
частин; виділити з житлового будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_1 в натурі
її ідеальну частку у розмірі 62/100
частин, яка складається з приміщень
житлового будинку літ. «А», загальною
площею 61,0 кв.м, житловою площею 38,1 кв.м,
а також гараж літ. «Б» і вбиральня літ.
«Е»; визнати за нею право власності на
62/100 частин житлового будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_1, які
складаються з приміщень житлового
будинку літ. «А», загальною площею 61,0
кв.м, житловою 38,1 кв.м, а також гараж літ.
«Б» і вбиральня літ. «Е», що розташовані
на земельній ділянці площею 756 кв.м;
визначити порядок користування
земельною ділянкою площею 756 кв.м,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1;
визнати за нею право користування
земельною ділянкою за вказаною
адресою, межі якої визначаються у
висновку експертного дослідження від 14
вересня 2010 року.

26 листопада 2012 року ОСОБА_6 звернулася
до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_7, в якому просила визнати за нею
право власності на

1/2 частину житлового будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_9, виділити їй в натурі
вказану 1/2 частину цього будинку та
визначити порядок користування 1/2
частини земельної ділянки, що
розташована в АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що вона не може
одержати у встановленому законом
порядку свідоцтво про право на
спадщину після смерті батька, тому таке
право має бути визнано за нею у
судовому порядку.

Крім того, 26 листопада 2012 року ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_7, в якому
просили припинити право власності
ОСОБА_7 на 17/100 частин житлового будинку
з надвірними спорудами АДРЕСА_2.

Зазначений позов мотивовано тим, що
виділення в натурі частки
ОСОБА_7 є неможливим, крім того, будинок
АДРЕСА_2 був повністю реконструйований
ОСОБА_6 та ОСОБА_8, а тому вони згодні
внести на депозитний рахунок суду
грошові кошти в якості компенсації
ОСОБА_7 за її частку.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 1 серпня 2013 року залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 2 квітня 2014 року,
позов ОСОБА_7 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_7 на
17/100 будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_2.

Визначено ідеальну частку ОСОБА_7 у
праві спільної часткової власності на
житловий будинок з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 у розмірі 62/100.

Виділено в натурі ідеальну частку
ОСОБА_7 у розмірі 62/100 в житловому
будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1, яка складається з приміщень
житлового будинку літ. «А»:
житлової площею 12,8 кв.м., коридор -
площею 4,0 кв.м., кухня - площею 7,6
кв.м., кухня - площею 7,0 кв.м., санвузол -
площею 4,3 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м.,
загальною площею 61,0 кв.м., житловою 38,1
кв.м., а також гараж літ. «Б» і вбиральня
літ. «Е».

Визнано за ОСОБА_7 право власності на
62/100 житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, які складаються з
приміщень житлового будинку літ. «А»:
житловою площею 12,8 кв.м., коридор -
площею 4,0 кв.м., кухня - площею 7,6 кв.м.,
кухня - площею 7,0 кв.м., санвузол -
площею 4,3 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м.,
загальною площею 61,0 кв.м., житловою 38,1
кв.м., а також гараж літ. "Б" і вбиральня
літ. "Е", що розташовані на земельній
ділянці площею 756 кв.м.

Визначено порядок користування
земельною ділянкою площею 756
кв.м., розташованою за адресою АДРЕСА_1
шляхом визнання за ОСОБА_7 права
користування земельною ділянкою
площею 501,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1,
межі якої визначаються у експертному
висновку від 14 вересня 2010 року №069/2010
наступним чином: від точки 1 по прямій
лінії на відстані 7,5 м до точки 2; з
наступним поворотом ліворуч по прямій
ліній по зовнішній стіні житлового
будинку літ. «А» на відстані 0,2 м до
точки 3; з наступним поворотом праворуч
по прямій лінії по внутрішній стіні
житлового будинку літ «А», яка розділяє
приміщення №1-2 - житлова площа 15,5 кв.м.,
яке пропонується виділити ОСОБА_6 від
приміщення №1-1 - житлова площею 12,8 кв.м.,
яке пропонується виділити
співвласниці ОСОБА_7 на відстані 4,35 м до
точки 4; з наступним поворотом праворуч
по прямій лінії по внутрішній стіні
житлового будинку літ. «А», яка
розділяє приміщення №1-10 - коридор
площею 3,7 кв.м., яке пропонується
виділити ОСОБА_6 від приміщення №1-1 -
житлова площею 12,8 кв.м., яке
пропонується виділити співвласниці
ОСОБА_7 на відстані 3,85 м від точки 5;
наступним поворотом ліворуч по прямій
лінії по внутрішній стіні житлового
будинку літ. «А», яке розділяє
приміщення: №1-4 - житлова площею 7,7 кв.м.
і №1-10 - коридор площею

3,7 кв.м, які пропонується виділити
ОСОБА_6 від приміщення №1- 9 - житлова
площею 25,3 кв.м яке пропонується
виділити співвласниці

ОСОБА_7 з наступним направленням прямій
лінії на відстані 5,03 м до точки 6; з
наступним поворотом праворуч по прямій
лінії на відстані 0,5 м до точки 7; з
наступним поворотом ліворуч по прямій
лінії на відстані 10,96 м до точки 8; з
наступним поворотом ліворуч по прямій
лінії на відстані 11,38 м до точки 9; з
наступним поворотом праворуч по прямій
лінії по межі огорожі з суміжним
землекористувачем на відстані 17,24 м
до точки 10; з наступним поворотом
праворуч по прямій лінії по межі
огорожі з суміжним землекористувачем
на відстані 17,20 м до точки 11; з наступним
поворотом праворуч по прямій лінії по
межі огорожі з суміжним
землекористувачем на відстані 45,30 м до
точки 12; з наступним поворотом праворуч
по прямій лінії по межі
загороджувальної огорожі з боку
АДРЕСА_1 на відстані

9,85 м до первісної точки відліку - точки
1. Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7
відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_8
до ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_8
просять суд касаційної інстанції
скасувати оскаржувані судові рішення
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7,
суди виходили із того, що позивачка є
власником незначної частини житлового
будинку АДРЕСА_2 (Ѕ частини 17/50 частини,
що складає 7,4 кв.м), оскільки виділ
зазначеної частини та спільне
користування будинком є неможливими,
суди дійшли висновку, що позивачка,
відповідно до вимог ст. 364 ЦК
України, має право на компенсацію яка
полягає у збільшенні її частки у
житловому будинку АДРЕСА_1 за рахунок
частки ОСОБА_6

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону, з наступних
підстав.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, що на підставі
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 9 листопада 2007 року ОСОБА_7 є
власником Ѕ частини житлового будинку
АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 6 - 8).

Також на підставі вищезазначеного
судового рішення позивачка є власником
Ѕ частини 17/50 частин будинку АДРЕСА_2.

Інші 33/50 частини житлового будинку
АДРЕСА_2 належать ОСОБА_8 на підставі
договору купівлі-продажу від 15 березня
1997 року.

Посилаючись на те, що її частка в
домоволодінні АДРЕСА_2 є незначною,
спільне користування будинком та виділ
частки у натурі є неможливими,
враховуючи висновок судової
будівельно-технічної експертизи від 14
вересня 2010 року, ОСОБА_7 вважала, що вона
має право на компенсацію належної їй
частини будинку за рахунок збільшення
частини будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації
(ст. 358 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
виділ Ѕ частини 17/50 частин будинку
АДРЕСА_2 є неможливим.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Припиняючи право власності ОСОБА_7 на Ѕ
частини 17/50 частин будинку АДРЕСА_2 та
збільшуючи її частку в будинку АДРЕСА_1
за рахунок частки ОСОБА_6, суди вважали
збільшення частки у іншому майні -
матеріальною компенсацією, чим
фактично припинили право власності
ОСОБА_6 на частку в будинку АДРЕСА_1, що є
порушенням ст. 365 ЦК України.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові
рішення не можуть залишатися в силі,
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_8
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 1 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
2 квітня

2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.
Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана