справа № 179/1662/14-ц
провадження № 2/179/571/14
МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
______________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2014 р.
Магдалинівський
районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Новік Д.І.

при секретарі - Кривошлик І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Магдалинівка Дніпропетровської
області цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Новопетрівської
сільської ради Магдалинівського
району Дніпропетровської області про
поновлення строку для звернення до
суду, визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області з позовом до відповідачів про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та про визнання за ним права
власності на домоволодіння та
присадибні земельні ділянки,
посилаючись на те, що 02 липня 2001 року
між ним та ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 5,230 га, призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розміщеної на території
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, що належала
їй згідно Державного акта на право
приватної власності на землю серія
ІУ-ДП № 111265 від 01 червня 2001 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за Мд № 4902 від 01
червня 2001 року, згідно з яким остання
отримала від нього 35 000 гривень, про що
свідчить її власноручно написана
розписка від 02 липня 2001 року, а йому
передала в користування земельну
ділянку та надала оригінали вище
вказаного державного акта на право
приватної власності на землю та
технічну документацію на земельну
ділянку. Продавши земельну ділянку та
отримавши за неї гроші, відповідачка
почала ухилятися від нотаріального
посвідчення договору, мотивуючи
похилим віком, тяжким матеріальним
станом та ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона
померла. Таким чином, у нього виникла
необхідність у зверненні до суду з
даним позовом про визнання вказаного
правочину дійсним та визнання за ним
права власності на земельну ділянку.
Так, згідно до ст. 48 Земельного Кодексу
України (в редакції 1990 року), що діяв на
момент укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
землі сільськогосподарського
призначення передавались у власність і
надавалися у користування громадянам,
радгоспам, колективним та іншим
сільськогосподарським підприємствам
та організаціям - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
у відповідності до п. 2 ст. 6 Земельного
Кодексу України (в редакції 1990 року)
громадяни набували право власності на
земельні ділянки в тому числі і на
підставі купівлі-продажу, дарування та
обміну. Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти , користуватися та
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. При цьому ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини по володінню,
користуванню і розпорядженню майном.
Право власності в Україні охороняється
законом. Кожен громадянин в Україні має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися майном особисто або
спільно з іншими. Всі форми власності
рівноправні. Відповідно до ч.2 ст. 6 ЗК
України (в редакції 1990 року) громадяни
мають право набувати право власності
на земельні ділянки в тому числі і у
разі: купівлі-продажу, дарування та
обміну. За ст. 18 ЗК України (в редакції
1990 року), було визначено, що придбання
земельних ділянок, що перебувають у
колективній або приватній власності,
проводиться за договором
купівлі-продажу, який посвідчується у
нотаріальному порядку. Договір
купівлі-продажу земельної ділянки і
документ про оплату вартості землі є
підставою для відведення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) і
видачі державного акта на право
власності. За таких обставин,
відповідачка, керуючись вищевказаними
законами, використовуючи своє
конституційне право відносно
приватної власності, 02 липня 2001 року
уклала з ним договір купівлі-продажу,
згідно якого продала, а він купив
земельну ділянку площею 5,230 га за 35 000
гривень. Згідно із ст. 47 ЦК України (в
редакції 1963 року) нотаріальне
посвідчення угод обов'язкове лише у
випадках, зазначених у закону.
Недотримання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угод з наслідками,
передбаченими частиною другою ст. 48
цього Кодексу. Якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального посвідчення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається. Він повністю
виконав умови договору, а саме: сплатив
ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 35 000
гривень, за яку вони домовилися, в
момент підписання договору, а вона
ухилилась від його нотаріального
посвідчення, як того вимагало
законодавство, що діяло на момент
укладення договору. За захистом своїх
прав він вимушений звертатись до суду,
при цьому ним пропущено строк,
передбачений законом для звернення до
суду, який він пропустив з поважних
причин, оскільки мав велике
навантаження та зайнятість на роботі,
перебував у тяжкому матеріальному
стані. В зв'язку з викладеним, просить
суд поновити йому строк, передбачений
законом для звернення до суду, визнавши
причину його пропуску поважною;
визнати договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 5,230 га,
призначеної для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розміщеної на території
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, право на
яку посвідчено державним актом серія
ІУ-ДП № 111265 від 01 червня 2001 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державний актів на право приватної
власності на землю за Мд № 4902,
укладений 02 липня 2001 року між ним та
ОСОБА_2 - дійсним, а також визнати за ним
право власності на земельну ділянку
площею 5,230 га, призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розміщену на території
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, яка
належала ОСОБА_2, згідно державного
акта на право приватної власності на
землю серія ІУ-ДП № 111265 від 01 червня 2001
року, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за Мд № 4902.

Представник позивача - ОСОБА_3, що діє на
підставі угоди про представництво
клієнта адвокатом від 20 серпня 2014 року
(а.с. 15, 16), будучи належним чином
повідомленою про час та місце слухання
справи, в судове засідання не з'явилась,
до суду надала заяву (а.с. 14), згідно якої
підтримала позовні вимоги та просить
їх задовольнити.

Представник відповідача -
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, будучи
належними чином повідомленим про час
та місце слухання справи, в судове
засідання не з'явився, до суду надано
заяву (а.с. 12), згідно якої просить
справу розглянути в їх відсутність,
позов визнають повністю.

З цих підстав суд вважає можливим
ухвалити судове рішення, згідно ст. 174
ЦПК України, а також відповідно до ст. 197
ЦПК України без фіксування судового
процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи та
надані докази, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З причини того, що правовідносини
виникли ще з 02 липня 2001 року (дата
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки), суд при розгляді
даної цивільної справи застосовує
норми не тільки ЦК України (в редакції
1963 року), а також відповідні норми
Земельного Кодексу України (в редакції
1990 року), що діяв на момент укладення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки 02 липня 2001 року, а також
застосовує норми Цивільного Кодексу
України, який набрав чинності 01 січня
2004 року стосовно вирішення питання про
поновлення позивачу строку для
звернення з позовом до суду, визнання
угоди дійсною та визнання за позивачем
права власності на земельну.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню, а також
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказуванню.

У судовому засіданні встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини, що 02 липня 2001 року (а.с.
7) між позивачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 5,230 га, призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розміщеної на території
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, що належала
останній згідно Державного акта на
право приватної власності на землю
серія ІУ-ДП № 111265 від 01 червня 2001 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за Мд № 4902 від 01
червня 2001 року (а.с. 9) при цьому вони
досягли домовленості щодо всіх
належних умов купівлі-продажу даної
земельної ділянки, зокрема, щодо ціни,
передачі землі у власність,
виготовлення документів на земельну
ділянку, оформлення договору в
нотаріальній конторі за спільні кошти.

На підтвердження укладеної угоди
ОСОБА_2 від позивача отримала грошові
кошти в розмірі 35 000 гривень, про що
свідчить її власноручно написана
розписка від 02 липня 2001 року (а.с. 8), та в
свою чергу згідно угоди передала
позивачу у власність та користування
земельну ділянку, а також надала
оригінали вище вказаного державного
акта на право приватної власності на
землю та технічну документацію на
земельну ділянку.

Продавши земельну ділянку та отримавши
за неї гроші, ОСОБА_2 почала ухилятися
від нотаріального посвідчення
договору, мотивуючи похилим віком,
тяжким матеріальним станом та
ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона померла (а.с. 6).

Таким чином, у позивача виникла
необхідність у зверненні до суду з
даним позовом про визнання вказаного
правочину дійсним та визнання за ним
права власності на земельну ділянку.

Згідно до ст. 48 Земельного Кодексу
України (в редакції 1990 року), що діяв на
момент укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
землі сільськогосподарського
призначення передавались у власність і
надавалися у користування громадянам,
радгоспам, колективним та іншим
сільськогосподарським підприємствам
та організаціям - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

У відповідності до п. 2 ст. 6 Земельного
Кодексу України (в редакції 1990 року)
громадяни набували право власності на
земельні ділянки в тому числі і на
підставі купівлі-продажу, дарування та
обміну.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти , користуватися та
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. При цьому ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Право власності - це врегульовані
законом суспільні відносини по
володінню, користуванню і
розпорядженню майном.

Право власності в Україні охороняється
законом. Кожен громадянин в Україні має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися майном особисто або
спільно з іншими. Всі форми власності
рівноправні.

Статтею 18 ЗК України (в редакції 1990
року) було визначено, що придбання
земельних ділянок, що перебувають у
колективній або приватній власності,
проводиться за договором
купівлі-продажу, який посвідчується у
нотаріальному порядку. Договір
купівлі-продажу земельної ділянки і
документ про оплату вартості землі є
підставою для відведення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) і
видачі державного акта на право
власності.

За таких обставин, ОСОБА_2, як власник
земельної ділянки, керуючись
вищевказаними законами,
використовуючи своє конституційне
право відносно приватної власності, 02
липня 2001 року уклала з позивачем
договір купівлі-продажу, згідно якого
продала, а ОСОБА_1 купив земельну
ділянку площею 5,230 га за 35 000 гривень.

Згідно із ст. 47 ЦК України (в редакції 1963
року) нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у закону. Недотримання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угод з наслідками,
передбаченими частиною другою ст. 48
цього Кодексу. Якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального посвідчення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Позивач повністю виконав умови
договору, а саме: сплатив ОСОБА_2
грошову суму в розмірі 35 000 гривень, за
яку вони домовилися, в момент
підписання договору, безперешкони
користується земельною ділянкою, а
ОСОБА_2 ухилилась від його
нотаріального посвідчення, як того
вимагало законодавство, що діяло на
момент укладення договору.

За захистом своїх прав позивач
вимушений звертатись до суду, при цьому
ним пропущено строк, передбачений
законом для звернення до суду, який він
пропустив з поважних причин, оскільки
мав велике навантаження та зайнятість
на роботі, перебував у тяжкому
матеріальному стані.

В зв'язку з викладеним, позивач просить
суд поновити йому строк, передбачений
законом для звернення до суду, визнавши
причину його пропуску поважною;
визнати договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 5,230 га,
призначеної для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розміщеної на території
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, право на
яку посвідчено державним актом серія
ІУ-ДП № 111265 від 01 червня 2001 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державний актів на право приватної
власності на землю за Мд № 4902,
укладений 02 липня 2001 року між ним та
ОСОБА_2 - дійсним, а також визнати за ним
право власності на земельну ділянку
площею 5,230 га, призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розміщену на території
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, яка
належала ОСОБА_2, згідно державного
акта на право приватної власності на
землю серія ІУ-ДП № 111265 від 01 червня 2001
року, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за Мд № 4902 (а.с. 1, 2-5).

Позивач вважає, що зі своєї сторони він
виконав всі покладені на нього
обов'язки згідно домовленості
(договору купівлі-продажу) - сплатив всю
обумовлену суму вартості земельної
ділянки, безперешкодно користується
нею, а у зв'язку з неможливістю ОСОБА_2
з'явитись до нотаріуса, в зв'язку з її
смертю, неможливо виконати вимоги щодо
обов'язкового нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
земельної ділянки, при цьому
відповідач не заперечує щодо
задоволення позову, надавши заяву (а.с.
11) та довідку що померла проживала одна
(а.с. 12).

Суд також враховує, що на момент
продажу ОСОБА_2 земельної ділянки, а
саме 02 липня 2001 року, була відсутня
передбачена законодавством заборона
на продаж земель
сільськогосподарського призначення,
передбачена діючим Земельним Кодексом
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо
сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами. І відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у зв'язку з
недодержанням вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК
України.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом, при цьому право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішення суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним.

В судовому засіданні беззаперечно
встановлено факт ухилення та
неможливість відповідача від
нотаріального посвідчення угоди
купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.
Також враховується диспозиція ст.ст. 58,
59 ЦПК України про належність та
допустимість доказів.

Таким чином, з урахуванням визнання
позову відповідачем, враховуючи, що
сторони домовились щодо істотних умов
договору купівлі-продажу нерухомого
майна та відбулось повне його
виконання, але неможливо нотаріально
посвідчити договір, позовні вимоги про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним обґрунтовані та знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні,
тому суд вважає, що є всі законні
підстави задовольнити позов, оскільки
згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі
визнання позову відповідачем, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

У відповідності до ст.ст. 256, 267 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутись до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу, при
цьому якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Також суд вважає за необхідне
задовольнити вимоги позивача, щодо
поновлення йому строку на звернення до
суду з позовною заявою, оскільки суд
вважає, що позивачем строк звернення до
суду з позовною заявою пропущено з
поважних причин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Дане рішення суд ухвалює в рамках
заявлених позивачем вимог і на
підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК
України).

На підставі викладеного та керуючись
ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 5-8, 10,
11, 57-66, 174, 197, 208-210, 212-215 ЦПК України, ст.ст.
209, 218-220, 334 ЦК України, Земельним
Кодексом України (в редакції 1990 року),
Цивільним кодексом України (в редакції
1963 року),суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до
суду з позовом, який пропущено з
поважних причин.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 5,230 га, призначеної для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розміщеної на території
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІУ-ДП № 111265
від 01 червня 2001 року, зареєстрованого в
Книзі записів державний актів на право
приватної власності на землю за Мд №
4902, виданого на ім'я ОСОБА_2, укладений 02
липня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 -
визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на земельну ділянку площею
5,230 га, призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розміщену на території
Новопетрівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІУ-ДП № 111265,
зареєстрованого в Книзі записів
державний актів на право приватної
власності на землю за Мд № 4902 від 01
червня 2001 року, виданого на ім'я
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а у разі
проголошення рішення у відсутності
особи, яка брала участь у справі, але не
була присутня у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Головуючий
суддя Новік Д.І.