АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Винту Ю.М.

секретаря: Тодоряка Г.Д.

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та відшкодування маральних
збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 25 червня
2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_1 в лютому 2012 року
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди.

Посилалась на те, що 14 лютого 2013 року
вона разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4
чергували в лікарні. В цей день
працівники отримували аванс. Під час
перебування в сестринській кімнаті
вона почула від ОСОБА_4, що у неї із шафи
пропали гроші. 30 березня 2013 року
відповідачка, під час робочого
чергування в лікарні, в присутності
працівників відділення ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, заявила, що вона, ОСОБА_1, взяла
гроші у ОСОБА_4.

Вказувала на те, що відповідачка ОСОБА_2
поширила про неї недостовірну
інформацію, яка принижує її честь та
гідність. Розповсюдженням неправдивих
відомостей їй спричинено моральні
збитки, вона зазнала стресу від
незаконного звинувачення, моральних
страждань та переживань. Моральну
шкоду вона оцінює в 50 000 грн..

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 25

№22ц-1163/14
Головуючий у 1 інстанції:
Угриновська Л.Я.

Категорія:41
Доповідач: Литвинюк І.М.

червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

На рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 25 червня
2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним і таким, що
підлягає скасуванню, оскільки судом не
були повно з'ясовані обставини, що
мають значення по справі та
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що наявні у справі
докази повністю підтверджують
розповсюдження відповідачкою
недостовірних відомостей про неї щодо
привласнення коштів ОСОБА_4, внаслідок
чого порушено її особисті немайнові
права, правдивість даної інформації не
доведена ОСОБА_8, а тому є підстави
зобов»язати відповідачку спростувати
дану інформацію.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення позивачки та її
представника, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
судом не встановлено обставин, які
повинні бути юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Частиною 1 ст. 275 ЦК України встановлено,
що фізична особа має право на захист
свого особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_8 працюють
медичними сестрами у відділенні
анестезіології ОКУ «Лікарня швидкої
медичної допомоги». 14 лютого 2013 року
під час чергування зі слів
співробітниці ОСОБА_4 стало відомо, що в
неї на робочому місці пропали гроші в
сумі 500 грн..

Також встановлено, що 30 грудня 2013 року
відповідачка ОСОБА_2 в приміщенні
відділення анестезіології ОКУ
«Лікарня швидкої медичної допомоги» в
присутності працівників лікарні
повідомила, що ОСОБА_1 в лютому 2013 року
незаконно привласнила гроші ОСОБА_4 в
сумі 500 грн..

Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутися до суду із позовом про
захист її гідності та честі.

Частина 2 ст. 16 ЦК України містить
перелік можливих способів захисту
цивільних прав та інтересів.

За ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32
Конституції України та ст. 10 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, кожному
гарантується право на захист честі,
гідності, ділової репутації та
спростування недостовірної інформації
особою, яка поширила таку інформацію у
такий же спосіб, у який вона була
поширена.

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.п. 15, 19 постанови від 27
лютого 2009 року №1 «Про судову практику
у справах про захист гідності, честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені). Вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначити
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

При розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і всебічно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 30 Закону
України «Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, які не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема,
вживання гіпербол, алегорій, сатири.

В ухваленому рішенні суд першої
інстанції зазначив про те, що в суді
знайшов підтвердження факт поширення
відповідачкою ОСОБА_2 інформації щодо
незаконного привласнення ОСОБА_1 в
лютому 2013 року грошей в сумі 500 грн..
Судом також зазначено, що вказану
обставину визнала також відповідачка
ОСОБА_2.

Однак, встановивши дані обставини, суд
першої інстанції не взяв до уваги
вищезазначені вимоги закону та прийшов
до помилкового висновку про
відсутність доказів того, що
відповідачка ОСОБА_2 поширила
інформацію щодо «викрадення» ОСОБА_1
грошей ОСОБА_4, хоча в судовому
засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9
при дачі свідчень використовували саме
термін «вкрала».

Крім того, колегія суддів вважає, що в
даному випадку наявна інформація, яка є
фактичним твердженням, дана інформація
є недостовірною та доведена до відома
інших осіб, а тому використання
висловлювання «викрадення» чи
«привласнення» чужих коштів не впливає
на наявність юридичного складу
правопорушення.

Пунктом 18 постанови Пленуму
передбачено, що згідно з положеннями
ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації.

З цього випливає, що тягар доказування
достовірності негативної інформації
про позивача покладається на
відповідача, в даному випадку на
відповідача ОСОБА_2, а на позивача
покладено лише обов'язок доказування
факту поширення такої інформації
відповідачем. Правдивість поширеної
інформації відповідачем ОСОБА_2 не
доведено.

Також з висновку, затвердженого
начальником Першотравневого РВ УМВС
України в Чернівецькій області від 11
липня 2014 року про результати розгляду
звернення ОСОБА_1, видно, що в ході
проведення перевірки та під час
опитування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не було
встановлено факту причетності ОСОБА_1
до крадіжки чи втрати громадянкою
ОСОБА_4 грошей. Даний факт не знайшов
свого підтвердження.

Всі ці обставини в сукупності свідчать,
що відповідачка ОСОБА_2 дійсно
розповсюдила відносно позивачки
ОСОБА_1 недостовірну негативну
інформацію, яка порушує її особисті
немайнові права.

Відповідно до п. 3, ч. 1 п. 25 названої
постанови Пленуму вибір способу
захисту особистого немайнового права,
зокрема права на повагу до гідності та
честі, права на недоторканість ділової
репутації, належить позивачеві;
спростування має здійснюватися у такий
самий спосіб, у який поширювалася
недостовірна інформація.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
спростування відповідачкою ОСОБА_2 на
зборах відділення анестезіології з
ліжками інтенсивної терапії обласної
комунальної установи «Лікарня швидкої
медичної допомоги» недостовірної
інформації щодо «привласнення ОСОБА_1 14
лютого 2013 року грошей ОСОБА_4 в сумі 500
грн.» підлягають задоволенню.

За вимогами п. 24 Постанови Пленуму у
судовому рішення також має бути
зазначено строк, у межах якого
відповідь чи спростування повинно бути
оприлюднено, а тому колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що дане
спростування повинно бути оприлюднено
у місячний строк з дня набрання
рішенням суду законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення
її прав. Моральна шкода, крім іншого,
полягає у приниженні честі та гідності
фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 27
Постанови Пленуму, розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що у зв"язку з
поширенням неправдивої інформації
ОСОБА_1 також завдана і моральна шкода у
зв»язку з приниженням її честі,
гідності як працівника лікарні, яку
знає значна кількість працівників не
тільки відділення, але і всієї
установи.

За словами позивачки, ці події стали
для неї стресом, внаслідок чого вона до
теперішнього часу переживає душевні
страждання. До цього часу не
відновилися вимушені зміни в її житті
та не спростована поширена серед
співробітників неправдива інформація.

З доводами апеляційної скарги
погоджується колегія суддів, оскільки
вони є переконливими, а тому вимоги
позивачки ОСОБА_1 про стягнення на її
користь моральної шкоди є законними та
обгрунтованими.

Визначаючи розмір морального
відшкодування, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, колегія суддів оцінює
таку шкоду в 1 000 грн., яка підлягає
стягненню з винуватця її заподіяння -
відповідача по справі ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивачкою надано
належні докази в підтвердження своїх
апеляційних вимог, тому судове рішення
є таким, що ухвалене з невідповідністю
висновків суду обставинам справи, і
відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК
України не може бути визнано законним
та обґрунтованим, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. ч 1, 5 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

При таких обставинах, приймаючи до
уваги, що за наслідками розгляду
апеляційної скарги судом апеляційної
інстанції ухвалюється рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 438.48 грн., що є пропорційним до
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 25 червня
2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною, такою, що
порочить честь та гідність ОСОБА_1,
інформацію, поширену ОСОБА_2 серед
працівників відділення анестезіології
з ліжками інтенсивної терапії обласної
комунальної установи «Лікарня швидкої
медичної допомоги», про те, що «ОСОБА_1
14 лютого 2013 року привласнила гроші
ОСОБА_4 в сумі 500 грн.».

Зобов»язати ОСОБА_2 впродовж одного
місяця з дня набрання рішенням суду
законної сили спростувати на зборах
відділення анестезіології з ліжками
інтенсивної терапії обласної
комунальної установи «Лікарня швидкої
медичної допомоги» недостовірну
інформацію, яка принижує честь та
гідність ОСОБА_1, щодо привласнення нею
14 лютого 2013 року коштів ОСОБА_4 в сумі 500
грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 438 грн. 48 коп..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис /Литвинюк І.М./

Судді - підписи /Височанська Н.К., Винту
Ю.М./

З оригіналом згідно: