Ухвала

іменем україни

6 серпня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання інформації недостовірною,
зобов'язання спростувати її шляхом
надсилання електронного повідомлення,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 14 листопада 2012 року відповідачка
надіслала на його електронну адресу та
в копії на електронну адресу його
повіреного ОСОБА_5 електронне
повідомлення наступного змісту:
«…адже ОСОБА_6 - громадянка України для
України і ця посвідка, яку ти зробив за
хабар неправильна». У зазначеному
повідомленні відповідач звинувачує
його в отриманні за хабар посвідки (на
постійне місце проживання) для їх
спільної доньки ОСОБА_6. Посилаючись на
те, що ця інформація не відповідає
дійсності та принижує його честь та
гідність, просив суд визнати зазначену
інформацію недостовірною та
зобов'язати ОСОБА_4 спростувати її
шляхом надіслання електронного
повідомлення з електронної пошти
відповідачки на електронну пошту
ОСОБА_5

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 13 січня 2014 року,
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію,
поширену 14 листопада 2012 року ОСОБА_4 в
електронному повідомленні про те, що
ОСОБА_3 за хабар зробив посвідку на
постійне проживання ОСОБА_6.

Зобов'язано ОСОБА_4 протягом доби з
моменту набрання рішенням суду
законної сили спростувати цю
інформацію шляхом надсилання з
електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 на
електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2
електронного повідомлення, у якому
вказати, що інформація про те, що ОСОБА_3
за хабар зробив посвідку на постійне
місце проживання ОСОБА_6, є
недостовірною.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення в
частині задоволення позову та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Рішення не оскаржуються в частині
відмови в задоволенні позову, а тому
касаційному перегляду не підлягають.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що інформація, поширена
відповідачкою в електронному
повідомленні, є недостовірною, а тому
для відновлення порушеного права
позивача зобов'язав її надіслати
спростування з власної електронної
пошти на електронну пошта ОСОБА_8, у
якому зазначити, що інформація про те,
що ОСОБА_3 за хабар зробив посвідку
ОСОБА_6, є недостовірною.

Судами установлено, що 14 листопада 2012
року з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1
на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло повідомлення
наступного змісту «…Адже ОСОБА_6 -
громадянка України для України і ця
посвідка, яку ти зробив за хабар
неправильна…».

ОСОБА_8 надає позивачу правову
допомогу, пов'язану з реєстрацією місця
проживання його доньки ОСОБА_6, та
користується електронною адресою
ІНФОРМАЦІЯ_2, в тому числі і для
спілкування з клієнтом та його
дружиною ОСОБА_4

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого
2009 року № 1 "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право. Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Заперечуючи проти задоволення позову
під час розгляду справи та в
апеляційній скарзі, відповідач,
посилаючись на 6 Закону України «Про
електронні документи та електронний
документообіг», зазначала, що
електронне повідомлення не містить
обов'язкового реквізиту такого
документу як електронний підпис, а тому
не можна стверджувати, що його автором
є відповідач та зобов'язувати саме її
спростовувати цю інформацію.

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Закону України
«Про електронні документи та
електронний документообіг»
електронний документ - документ,
інформація в якому зафіксована у
вигляді електронних даних, включаючи
обов'язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення
обов'язкових реквізитів електронних
документів визначається
законодавством.

Електронний підпис є обов'язковим
реквізитом електронного документа,
який використовується для
ідентифікації автора та/або
підписувача електронного документа
іншими суб'єктами електронного
документообігу.

Аналіз положень Закону України «Про
електронні документи та електронний
документообіг» свідчить про те, що
особливі вимоги встановлено до
документів, які мають відповідні
реквізити та призначення. Листування
фізичних осіб, яке здійснюється шляхом
використання електронної пошти, до
таких документів не належить.

Як вбачається з матеріалів справи,
недостовірна інформація була поширена
шляхом направлення на електронну
адресу повідомлення, яке не є
електронним документом в розумінні
Закону України «Про електронні
документи та електронний
документообіг».

З огляду на зазначені вимоги закону,
встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, правильно визначивши,
які правовідносини випливають із
встановлених обставин справи, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що
інформація, поширена відповідачем, є
недостовірною та підлягає
спростуванню у такий же спосіб, у який
вона була поширена, а саме: шляхом
зобов'язання відповідача надіслати на
електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2
електронного повідомлення про
спростування недостовірної
інформації.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваних
судових рішень.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судами
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 13 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. МартинюкГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко М.І. Наумчук Судді:В.І. Амелін