Справа №478/289/14-ц пров. №2/478/156/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

15.04.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П.

за участю: секретаря

Поліщук С.П.

представника позивача

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до Новоданилівської
сільської ради Казанківського району
Миколаївської області про визнання
права власності за набувальною
давністю,

В с т а н о в и в:

17.02.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовною заявою до Новоданилівської
сільської ради Казанківського району
Миколаївської області про визнання
права власності за набувальною
давністю, в якій посилаючись на те, що
22.11.2003 року добросовісно заволоділа
житловим будинком АДРЕСА_1 і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном, просила визнати за
нею право власності на житловий
будинок за АДРЕСА_1 Казанківського
району Миколаївської області за
набувальною давністю.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені
вимоги і просила їх задовольнити.

Представник відповідача
Новоданилівської сільської ради
Казанківського району в судове
засідання не з'явився, надав суду
письмову заяву про можливість розгляду
справи в його відсутності, позовні
вимоги визнав, не заперечував проти їх
задоволення.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові докази,
суд приходе до висновку.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК
України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кдексом.

Отже, за змістом цієї норми необхідно,
щоб заволодіння майном було
добросовісним, тобто володілець не
повинен був та не міг знати про те, що
він володіє чужою річчю, тобто
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву щодо правомірності
набуття майна.

Диспозиція зазначеної норми не
містить визначення поняття
«добросовісність», проте в контексті
статті 344 ЦК поняття добросовісності в
деякій мірі виходить за межі поняття
правомірності (частина 2 статті 328 ЦК)
або загальних правил добросовісності,
як принципу цивільного права та
презумпції поведінки особи (статті 3,12
ЦК), а також умов добросовісності
набуття за змістом статті 388 ЦК.

Системний аналіз умов набуття права
власності за набувальною давністю за
статтею 344 ЦК у порівнянні з умовами
набуття права власності у іншій спосіб
(наприклад, за договором, за іншим
правочином або на безхазяйне майно,
відумерлу спадщину тощо) дає підстави
вважати, що позивач, як володілець
майна, повинен бути впевнений в тому, що
він отримав це майно за таких обставин
і з таких підстав, які є достатніми для
отримання права власності на нього. У
володільця немає іншої правової
підстави володіти майном, в тому числі
і за договором. Відсутні інші
правовідносини між ним та
зацікавленими особами, в тому числі і
щодо безхазяйного майна або відумерлої
спадщини, стосовно якої не було вчинено
дій по переходу її у власність
територіальної громади (розділ 6
«Аналіз деяких питань застосування
судами законодавства про право
власності при розгляді цивільних
справ». Верховний суд України. 2013). Всі
ці обставини мають правове значення
саме на момент заволодіння майном.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно по господарської книги №6 за
1986-1990 роки, житловий будинок АДРЕСА_1
належав ОСОБА_4.

Згідно актового запису про смерть №01
від 27 квітня 2006 року ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З інформаційної довідки із
Спадкового реєстру №36937002 від 20.03.2014
року вбачається, що інформація про
спадкові справи та видані на їх
підставі свідоцтва про право на
спадщину після смерті спадкодавця
ОСОБА_4, що мало місце 23.04.2006 року,
відсутня.

Згідно довідки Новоданилівської
сільської ради Казанківського району
від 12.03.2014 року ОСОБА_4 по день смерті, що
мало місце 23.04.2006 року, була
зареєстрована та проживала за адресою:
АДРЕСА_1. ОСОБА_2 зареєстрована за даною
адресою з 31.01.2007 року, як голова
господарства, за місцем реєстрації
з'являється періодично, тому що працює
за межами території сільської ради.

Відповідно до розписки від 19 вересня
2006 року ОСОБА_6, отримала від ОСОБА_7
(батька позивача) 5000 грн. за передачу в
користування будинку, розташованого по
АДРЕСА_1, який належав її покійній
матері ОСОБА_4

Встановлені обставини дають
підстави вважати, що ОСОБА_2 поселилась
у житловий будинок на підставі
домовленості (угоди) з спадкоємицею
ОСОБА_6 (представник позивача
відмовилась заявити клопотання про
залучення зазначеної особи до участі у
справі в якості співвідповідача). Отже,
відсутній критерій, визначений статтею
344 ЦК - «заволодіння майном».

Крім того, володіння житловим будинком
позивачем не можна вважати
добросовісним в розумінні вимог
частини 1 ст. 344 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить
висновку щодо необґрунтованості
заявлених вимог позивачки ОСОБА_2, тому
відмовляє в задоволенні її позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, належить
віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Новоданилівської сільської ради
Казанківського району Миколаївської
області про визнання права власності
за набувальною давністю відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, віднести на
його рахунок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
відповідач, який не був присутнім у
судовому засіданні може подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя