Справа № 462/913/13
Головуючий у 1 інстанції: Боровков
Провадження № 22-ц/783/3958/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі відповідача ОСОБА_2,
прокурора Лящука Т.І., третьої особи
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 15 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, державний
нотаріус П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та скасування державної
реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 15 квітня 2014 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу ? частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 11 березня 2008 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_5
зареєстрований в реєстрі за № 3-605.
Реєстрацію права власності на ? частини
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 скасовано.
Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та
постановити нове, яким повернути право
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1
за договором купівлі-продажу від 11.03.2008
року. Вважає рішення необґрунтованим
та однобічним. Зазначає, що ОСОБА_4 є її
двоюрідною сестрою, якою вона досі
опікується та знаходилася під її
опікою з вересня 2007 року по липень 2008
року. ОСОБА_4 неодноразово пропонувала
ОСОБА_3 купити ? частку належної їй
квартири в присутності нотаріуса
ОСОБА_6 та ОСОБА_2, на що ОСОБА_3
відповідала, що квартира повністю буде
її, а місце ОСОБА_4 в інтернаті. Вважає,
що оспорюваний договір укладений з
дотриманням вимог закону, а навпаки
ОСОБА_3 з адвокатом ОСОБА_7, шляхом
обману примушують ОСОБА_4 відмовитися
від ОСОБА_2 та від її імені подавали
позови до суду. Зазначає, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права.

В судове засідання позивач,
представник її піклувальника, та третя
особа державний нотаріус П'ятої
Львівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_5 не з'явилися, хоча такі
належним чином повідомлялись про час
та місце судового розгляду. Клопотань
про відкладення розгляду справи від
них не надходило, доказів, які б
свідчили про поважність причин їх
неявки суду представлено не було.
Зважаючи на вказане, вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК
України, а також клопотання державного
нотаріуса ОСОБА_5 про розгляд справи у
їх відсутності колегія суддів вважала
за можливе проводити розгляд справи у
їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача на підтримання
апеляційної скарги, прокурора та
третьої особи в заперечення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_4, яка рішенням
Острозького районного суду
Рівненської області від 4.07.2012 року
визнана обмежено дієздатною та
піклувальником якої призначено
Острозький психоневрологічний
інтернат (де вона з 15.02.1977 року проживає
та перебуває на повному державному
утриманні) звернулася з даним позовом у
суд. У позові (в остаточній його
редакції після неодноразових змін
підстав позову та змісту позовних
вимог) просила визнати недійсним
договір купівлі-продажу ? частини
квартири АДРЕСА_1, укладений 11 березня
2008 року між нею та відповідачем,
посвідчений державним нотаріусом
П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5
зареєстрований в реєстрі за № 3-605 та
скасувати реєстрацію права власності
на ? частини квартири АДРЕСА_1 за
відповідачем. Обставинами, що свідчать
про необхідність задоволення позову,
посилаючись на ст. 225 ЦК України,
вказувала те, що на час укладення
договору, вона хоч і не була визнана
недієздатною чи обмежено дієздатною,
однак була нездатна повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, внаслідок психічного
розладу. Заява, якою остаточно
сформульовано позовні вимоги та
підстави позову була подана в її
інтересах представником піклувальника
(Т. 2 а.с. 179-180). Крім цього, про
підтримання позову у судовому
засіданні Острозького районного суду
23.04.2013 року, що проводилось на виконання
ухвали Залізничного районного суду про
судове доручення від 4.04.2013 року, в
присутності представника її
піклувальника, представника органу
опіки та піклування та прокурора
підтвердила і сама позивач давши також
пояснення стосовно обставин справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, яка хоч і мала необхідний
обсяг цивільної дієздатності на час
укладення спірного договору, однак не
мала на меті укладати такий та
укладаючи такий не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Колегія суддів вважає, що
висновки суду відповідають обставинам
справи та вимогам закону, а тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення - немає, доводи ж апеляційної
скарги вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені. У разі
наступного визнання фізичної особи,
яка вчинила правочин, недієздатною
позов про визнання правочину недійсним
може пред'явити її опікун. Сторона, яка
знала про стан фізичної особи у момент
вчинення правочину, зобов'язана
відшкодувати їй моральну шкоду,
завдану у зв'язку із вчиненням такого
правочину.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК. При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Як вбачається із ряду медичних
документів, листів та довідок
Острозького психоневрологічного
інтернату, довідки ЛТЕК серія Д-70 №402716
від 26.05.1973 року, тощо (Т.1 а.с. 14-16, 73, Т.2 а.с.
60) позивач є інвалідом ІІ групи з
дитинства у зв'язку із захворюванням:
олігофренія в стадії дебільності.

Крім цього, як вбачається із висновку
судово-психіатричної експертизи №377/13
від 9.12.2013 року, що була призначена та
проведена за ухвалою Залізничного
районного суду м.Львова від 12.06.2013 року
позивач ОСОБА_4 з дитинства страждає
легкою розумовою відсталістю, через
наявні у неї психічні порушення
(понижені рівні інтерелктуального
функціонування з емоційно-вольовою
нестійкістю та соціальної адаптації)
вона не здатна повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, в тому числі була не
здатна повною мірою усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними на
момент укладання договору
купівлі-продажу ? частки квартири
АДРЕСА_1, тобто станом на 11.03.2008 року.

Враховуючи вказане, а саме наявність
доказів, які стверджують про
нездатність позивача повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на момент укладення
оспорюваного договору судом першої
інстанції зроблено вірний висновок про
необхідність задоволення позову.

Тому доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, підстав для її
задоволення - немає та таку слід
відхилити. Рішення ж суду - залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 15 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник