Справа № 633/59/14-ц
Номер провадження 2/633/41/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року Печенізький районний
суд Харківської області у складі:

головуючого
судді                              -
Танасевич О.В.,

при секретарі
-
Криворучко І.В.,

за участю           представника
позивача                    - ОСОБА_1,

представника відповідача          -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Печеніги,
Харківської області цивільну справу за
позовом

ОСОБА_3 до

ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА»

про стягнення невиплаченої заробітної
плати, вихідної допомоги та
компенсації за час вимушеного прогулу,
а також про зміну формулювання причин
звільнення,

та за зустрічним позовом

ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА» до

ОСОБА_3

про визнання трудового контракту
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2014 року позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом,
доповнивши його заявами від 28 лютого та
5 травня 2014 року (а.с. 1-3, 32-33, 168), в якому
просив стягнути з відповідача на його
користь вихідну допомогу у розмірі 288 000
гривень, щомісячну винагороду у
розмірі 10 857 гривень 14 копійок, середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку з працівником у розмірі 97 142
гривень 86 копійок, відшкодування
моральної шкоди у розмірі 60 000 гривень,
а також просив зобов’язати
відповідача видати йому належним чином
оформлену трудову книжку.

25 березня 2014 року ТОВ
«АГРОМА» звернулось до суду з
зустрічним позовом (а.с. 80-81), в якому
просило визнати недійсним трудовий
контракт, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ
«АГРОМА».

Ухвалою суду від 5 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині
зобов’язання ТОВ «АГРОМА» повернути
йому трудову книжку та відшкодувати
моральну шкоди за заявою позивача
залишено без розгляду (а.с. 166).

Ухвалою суду від 15 травня 2014 року цю
справу № 633/59/14-ц об’єднано в одне
провадження зі справою № 633/183/14-ц за
позовом ОСОБА_3 до ТОВ «АГРОМА» про
зміну формулювання причини звільнення
(а.с. 193-194).

В обґрунтування своїх вимог
позивач за первісним позовом зазначав,
що він здійснював повноваження
директора ТОВ «АГРОМА» (далі за
текстом, «Товариство») на підставі
трудового контракту на управління
підприємством від 12 березня 2012 року
(далі за текстом, Контракт). Рішенням
загальних зборів учасників № 28/08 від 28
серпня 2013 року позивача було звільнено
з посади директора Товариства та
обрано новим директором ОСОБА_4, при
цьому у зазначеному рішенні відсутнє
посилання на будь-яку підставу
звільнення, що згідно пункту 6.4.
Контракту дає позивачу право на
отримання вихідної допомоги у
24-кратному розмірі щомісячної
винагороди, тобто у розмірі 288 000
гривень. Позивачу також не було
сплачено щомісячну винагороду за 19
відпрацьованих робочих днів серпня 2013
року у розмірі 10 857 гривень 14 копійок.
Крім того, у зв’язку з тим, що з
позивачем не було проведено розрахунку
при звільненні у строки, передбачені
статтею 116 Кодексу законів про працю
України, позивач просив в порядку
статті 117 цього ж Кодексу стягнути з
відповідача компенсацію по день
фактичного розрахунку з ним: за 2 дні
серпня 2013 року та за 8 повних місяців (з 1
вересня 2013 року по 30 квітня 2014 року) у
розмірі 97 142 гривні 86 копійок. В
обґрунтування вимог щодо зміни
формулювання причини звільнення
позивач посилався на неправильну
юридичну кваліфікацію фактичних
підстав, які були зазначені в протоколі
загальних зборів учасників ТОВ
«АГРОМА» від 28 серпня 2013 року. Зазначав,
що звільнення позивача мало відбутись
за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів
про працю України, оскільки таке
звільнення відбулось на підставі
підпункту 3 пункту 6.4. Контракту.
Позивач категорично заперечував
прогули без поважних причин 26, 27 та 28
серпня 2013 року.

Представник відповідача проти
первісного позову заперечував з огляду
на те, що Контракт не містить відбитка
печатки Товариства, а тому згідно
статті 207 Цивільного кодексу України є
неукладеним, тобто таким, що не тягне за
собою настання будь-яких правових
наслідків, зокрема, виплати позивачу
вихідної допомоги. Крім того, наполягав
на тому, що ОСОБА_3 було звільнено з
посади директора Товариства через
прогули, про що зазначено у наказі № 1
від 28 серпня 2013 року. Щодо стягнення з
Товариства невиплаченої заробітної
плати за серпень 2013 року відповідач
пояснив, що зазначена сума була
нарахована станом на 28 серпня 2013 року
та за усним наказом директора передана
до каси підприємства, але у зв’язку з
відсутністю останнього на робочому
місці не була виплачена йому. Оскільки
позивач не звертався до Товариства з
заявою про виплату йому щомісячної
винагороди, на думку відповідача його
вина у затримці розрахунку при
звільненні відсутня, що відповідно до
статті 117 Кодексу законів про працю
України виключає настання його
відповідальності у вигляді виплати
працівнику середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

Зустрічний позов
представник ТОВ «АГРОМА» підтримав
повністю та пояснив, що трудовий
контракт є недійсним відповідно до
статей 203, 215 Цивільного кодексу
України, пунктів 59, 72 Статуту
Товариства, оскільки у Контракті
відсутній відбиток печатки
підприємства, а учасник Товариства,
який підписав Контракт, не був
уповноважений на здійснення цих дій.

В судовому засіданні
представник позивача проти
зустрічного позову заперечував та
зазначав, що трудовий контракт
відповідно до частини 3 статті 21
Кодексу законів про працю України є
особливою формою трудового договору, а
тому спірні правовідносини є трудовими
та на них не розповсюджується дія
положень статей 202, 203 Цивільного
кодексу України. Контракт було
підписано сторонами у відповідності до
пунктів 59, 71 Статуту Товариства та на
виконання рішення загальних зборів
його учасників № 26 від 12 березня 2009
року, яким було уповноважено ОСОБА_4
діяти від імені Товариства, тобто за
наявності у сторін необхідного обсягу
дієздатності.

Судом встановлені наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Всі аспекти діяльності ТОВ
«АГРОМА», порядок участі його
засновників в управлінні Товариством,
компетенція його органів управління,
права та обов’язки учасників тощо
встановлені Статутом Товариства (а.с.
82-98)

Протоколом загальних зборів
учасників ТОВ «АГРОМА» № 26 від 12
березня 2009 року було вирішено укласти
трудовий контракт з директором ОСОБА_3
та уповноважено на підписання цього
Контракту ОСОБА_4 (а.с. 104-105).

12 березня 2012 року між ОСОБА_3
та ТОВ «АГРОМА» в особі засновника
ОСОБА_4 було укладено контракт на
управління підприємством (а.с. 17-21).

28 серпня 2013 року рішенням
загальних зборів учасників ТОВ
«АГРОМА», оформленим відповідним
протоколом № 28/08 від тієї ж дати, ОСОБА_3
було звільнено з посади директора та
обрано нового директора Товариства
ОСОБА_4 (а.с. 50).

На запит суду реєстраційною службою
Печенізького районного управління
юстиції Харківської області надано
копію протоколу загальних зборів
учасників № 28/08 від 28 серпня 2013 року, як
такого, яким оформлено рішення про
звільнення позивача з посади директора
ТОВ «АГРОМА» та на підставі якого було
внесено відповідні зміни до Єдиного
державного реєстру щодо керівника
підприємства (а.с. 49, 50).

Наказом керівника ТОВ «АГРОМА» № 1 від
28 серпня 2013 року ОСОБА_3 звільнено з
посади директора цього ж Товариства на
підставі пункту 4 статті 40 Кодексу
законів про працю України за прогули
без поважних причин (а.с. 109).

Згідно табелю обліку робочого часу за
серпень 2013 року, наданого ТОВ «АГРОМА»,
ОСОБА_3 відпрацював 20 робочих днів (а.с.
126).

Відповідно до звіту Товариства про
суму нарахованої заробітної плати за
серпень 2013 року, поданого до органів
Пенсійного фонду України, ОСОБА_3
відпрацював в серпні 2013 року 31
календарний день (а.с. 130-132).

Згідно актів про відсутність на
робочому місці директора ТОВ «АГРОМА»
ОСОБА_3 від 27, 28 та 29 серпня 2013 року,
складених відповідачем, позивача не
було на роботі у зазначені дні (а.с. 207,
208, 209).

На адресу ОСОБА_3 відповідачем було
направлено лист від 26 листопада 2013 року
з пропозицією з’явитись до ТОВ
«АГРОМА» з трудовою книжкою з метою
оформлення його звільнення (а.с.
111).

11 грудня 2013 року ОСОБА_3 було направлено
лист від ТОВ «АГРОМА», в якому
останнє зазначало про необхідність
надання ним документів, які
підтверджують відсутність позивача на
робочому місці, та для вирішення
виробничих питань (а.с. 123, 124).

7 лютого 2014 року на адресу ОСОБА_3 було
направлено лист від ТОВ «АГРОМА», в
якому останнє повідомило позивачу про
звільнення та просило з’явитись з
трудовою книжкою для належного
оформлення (а.с. 125).

11 січня 2014 року ОСОБА_3 направив на
адресу директора ТОВ «АГРОМА» ОСОБА_4
вимогу про сплату йому вихідної
допомоги у розмірі 288 000 гривень (а.с.
29-31).

Свідок ОСОБА_5, будучи допитаною у
судовому засіданні, повідомила, що
пропрацювала на посаді агронома ТОВ
«АГРОМА» під керівництвом ОСОБА_3 понад
10 років, за цей час позивач не був у
відпустці та навіть не брав
лікарняного, щодня особисто проводив
наради з планування роботи на день, а
робоче місце завжди залишав останнім.
Свідок ОСОБА_5І, повідомила, що 26, 27, 28
серпня 2014 року вона була присутня на
роботі та особисто спілкувалась з
ОСОБА_3 не тільки з приводу виробничих
питань, а і з питання її особистого
звільнення.

Заслухавши пояснення
сторін, вивчивши матеріали справи та
проаналізувавши зібрані по справі
докази в їх сукупності з позиції
належності та допустимості, суд вважає,
що первісний позов підлягає частковому
задоволенню, а у зустрічному позові
належить відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 3, статті
4 Кодексу законів про працю України
трудові правовідносини, до яких згідно
статті 21 цього ж Кодексу належать і ті,
що пов’язані із застосуванням
трудового контракту, регулюються
законодавством про працю, яке
складається з цього Кодексу та інших
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до нього.

Як зазначив Верховний Суд України у
своєму рішенні від 8 вересня 2010 року у
справі № 6-4684св10, у розумінні статей 202,
203 Цивільного кодексу України трудовий
контракт не є тим правочином, на який
поширюються передбачені цим Кодексом
вимоги чинності правочину та який може
бути визнаний недійсним із
передбачених ним підстав. Тобто,
трудовий контракт не є оспорюваним
цивільним правочином, у зв’язку з чим,
відсутні підстави для застосування
положень статей 203, 215 Цивільного
кодексу України з метою визнання його
недійсним.

Таку саму правову позицію сформулював
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в своїй ухвалі від 14 листопада 2012
року у справі № 6-27092св12, зазначивши про
неможливість застосування до трудових
правовідносин положень статей 203, 215
Цивільного кодексу України, оскільки
нормами трудового законодавства не
передбачена можливість визнання
трудового договору недійсним з
наведених в них підстав, як і не
передбачено правових підстав для
визнання в судовому порядку незаконним
призначення особі винагороди за працю.

Враховуючи вищевикладене, суд
відмовляє у зустрічному позові та
відхиляє доводи ТОВ «АГРОМА» щодо
необхідності застосування норм
цивільного законодавства України до
сфери дії трудового контракту, як
різновиду трудового договору.

З наведених вище підстав суд оцінює
спірні правовідносини виключно на
відповідність нормам законодавства
України про працю, зокрема:

- Конституції України;

- Кодексу законів про працю України;

- Закону України «Про оплату праці»;

- Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 8 лютого 1995 року (далі за
текстом, Порядок № 100);

- Положенню про порядок укладання
контрактів при прийнятті (найманні) на
роботу працівників, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
№ 170 від 19 березня 1994 року «Про
впорядкування застосування
контрактної форми трудового договору»
(далі за текстом, Положення № 170);

- Інструкції про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах, в
установах та організаціях,
затвердженій постановою Держкомпраці
СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі за
текстом, Інструкція № 162);

- ОСОБА_6 Міністрів СРСР № 656 від 6 серпня
1973 року «Про трудові книжки робочих та
службовців» (далі за текстом, ОСОБА_6 №
656);

- Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженій наказом Державного
комітету статистики України № 5 від 13
січня 2004 року;

Як убачається з пунктів «в», «з» статті
59 Статуту ТОВ «АГРОМА» до компетенції
Загальних зборів учасників належать,
зокрема, питання щодо призначення та
звільнення директора, визначення умов
оплати його праці (а.с. 93). Протоколом
загальних зборів учасників ТОВ
«АГРОМА» № 26 від 12 березня 2009 року було
уповноважено ОСОБА_4 від імені
Товариства укласти контракт з
директором ТОВ «АГРОМА» (а.с. 104-105), що
було реалізовано шляхом підписання
контракту на управління підприємством
від 12 березня 2012 року (а.с. 17-21).

Посилання представника ТОВ «АГРОМА» на
те, що за протоколом загальних зборів
учасників Товариства № 26 від 12 березня
2009 року ОСОБА_4 не був уповноважений на
підписання трудового контракту з
позивачем на період часу з 2012 року по 2015
рік не відповідає змісту зазначеного
протоколу, оскільки в ньому взагалі не
наведено строк дії повноважень ОСОБА_4,
що по суті дозволяє йому підписувати
трудовий контракт з позивачем у
будь-який час, допоки це повноваження
не буде припинено відповідним рішенням
загальних зборів, а такого рішення суду
не надано.

Суд також не бере до уваги доводи ТОВ
«АГРОМА» щодо заперечення проти
первісного позову з підстави
відсутності відбитка печатки
Товариства на Контракті як на доказ
того, що цей контракт є неукладеним.
Відповідно до пункту 7 Положення № 170
контракт укладається у письмовій формі
і підписується роботодавцем та
працівником, зазначена норма не
містить вимоги щодо наявності відбитка
печатки підприємства, а крім того,
сторони тривалий час виконували
обов’язки за цим Контрактом, що
беззаперечно свідчить про визнання
ними договору укладеним.

За викладених вище обставин, суд дійшов
висновку щодо відповідності положень
оспорюваного Контракту нормам
трудового законодавства України та не
вбачає підстав для визнання його
неукладеним або недійсним.

Суд вважає обґрунтованою вимогу
позивача за первісним позовом щодо
стягнення з відповідача на його
користь заробітної плати за серпень 2013
року, при цьому виходить з положень
статті 21 Закону України "Про оплату
праці", згідно якої працівник має право
на оплату своєї праці відповідно до
актів законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Як убачається з протоколу № 28/08 від 28
серпня 2013 року та наказу № 1 від 28
серпня 2013 року, днем звільнення
позивача за первісним позовом є 28
серпня 2013 року (а.с. 50, 109), разом з тим, у
порушення вимог статті 116 Кодексу
законів про працю України в день
звільнення розрахунок з позивачем не
проведено.

Відповідно до пункту 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» № 13
від 24 грудня 1999 року задовольняючи
вимоги про оплату праці, суд має
навести в рішенні розрахунки, з яких
він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню. Оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов’язком роботодавця та працівника,
суд визначає суму, яка підлягає
стягненню, без утримання цього податку
й інших обов’язкових платежів.

За умовами пункту 5.1. Контракту
позивачу за первісним позовом, як
директору ТОВ «АГРОМА», належала до
виплати грошова винагорода у розмірі
12000 гривень щомісяця (а.с. 20). Будучи
звільненим з роботи 28 серпня 2013 року,
позивач, виходячи з положень пункту 5.1.
Контракту та враховуючи відсутність
інших уточнюючих його робочий час
документів, відпрацював 19 робочих днів.
Згідно листа Мінсоцполітики України No
9050/0/14-12/13 вiд 21 серпня 2012 року "Прo
розрахунoк норми тривалості робочого
часу нa 2013 рік" в серпні 2013 року був 21
робочий день, тому заробітна плата мала
бути нарахована позивачу шляхом
ділення його посадового окладу на
загальну кількість робочих днів в
серпні 2013 року та помножена на
кількість фактично відпрацьованих
днів, тобто: 12000 гривень : 21 робочі дні х
19 фактично відпрацьованих днів = 10857
гривень 14 копійок.

Посилання відповідача на фактичну
виплату позивачу заробітної плати у
розмірі меншому, ніж обумовлений
сторонами у Контракті, суд не бере до
уваги з огляду на таке.

Як убачається з пункту 5.1. Контракту,
сторонами було досягнуто згоди щодо
розміру винагороди позивача у сумі 12000
гривень на місяць (а.с. 20), що
узгоджується з поясненнями
відповідача про те, що не виплачена
позивачу заробітна плата за неповний
серпень 2013 року в розмірі 10857 гривень 14
копійок була перерахована до каси ТОВ
«АГРОМА» 28 серпня 2013 року, тобто в день
звільнення позивача (а.с. 107). Вихідними
даними для обрахунку розміру
невиплаченої заробітної плати суд
вважає той її розмір, який зазначений у
Контракті, а не фактично виплачений за
попередні місяці позивачу, оскільки
останній не позбавлений права порушити
питання щодо виплати йому цієї різниці.

Крім того, суд задовольняє вимоги
позивача в частині зміни формулювання
причини його звільнення та стягнення з
ТОВ «АГРОМА» на його користь вихідної
допомоги, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5.1., підпункту 3
пункту 6.4. Контракту передбачено право
Вищого органу ТОВ «АГРОМА», яким є
загальні збори учасників, звільнити
директора і розірвати цей Контракт у
будь-який час та без пояснень причин з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
грошової винагороди за 24 місяців (а.с.
20).

Як убачається з протоколу загальних
зборів учасників ТОВ «АГРОМА» №
28/08 від 28 серпня 2013 року, позивача було
звільнено з посади директора
Товариства без зазначення будь-яких
причин для цього (а.с. 50), що не
суперечить пункту 17 Положення № 170,
узгоджується з підпунктом 3 пункту 6.4.
Контракту (а.с. 20) та є підставою для
виплати позивачу вихідної допомоги.

Заперечення відповідача проти цих
позовних вимог з посиланням на наказ №
1 від 28 серпня 2013 року, яким позивача
було звільнено за прогули без поважних
причин згідно пункту 4 статті 40 Кодексу
законів про працю України (а.с. 109), суд
вважає необґрунтованими з наступних
причин.

Оскільки у відповідному рішенні
загальних зборів ТОВ «АГРОМА» № 28/08 від
28 серпня 2013 року не наведено будь-яких
причин для звільнення позивача, таке
звільнення відповідно до пункту 21
Положення № 170 та пункту 6.9. Контракту
мало відбутись на підставі пункту 8
статті 36 Кодексу законів про працю
України з урахуванням гарантій,
встановлених Контрактом (а.с. 21).
Натомість у наказі № 1 від 28 серпня 2013
року підставою для звільнення позивача
зазначено пункт 4 статті 40 цього ж
Кодексу (а.с. 109).

Вивчивши вищенаведені докази, які по
суті суперечать один одному, суд віддає
перевагу тим підставам для звільнення
позивача, які наведені у рішенні
загальних зборів учасників ТОВ
«АГРОМА» № 28/08 від 28 серпня 2013 року,
оскільки правом звільнення директора
згідно пункту «в» частини 3 статті 59
Статуту Товариства наділений саме його
Вищий орган (а.с. 93). У той час, як
відповідно до статті 71 Статуту ТОВ
«АГРОМА» директор товариства
підзвітний Зборам учасників і лише
організує виконання їх рішень (а.с. 94).
Статутом ТОВ «АГРОМА» або
законодавством України не передбачено
право виконавчого органу Товариства
змінювати або розширено тлумачити
рішення його Вищого органу, зокрема, в
частині зміни підстави для звільнення
позивача, яка має бути зазначена у
відповідному наказі та у трудовій
книжці.

Оцінюючи акти про відсутність на
робочому місці директора ТОВ «АГРОМА»
від 27, 28, 29 серпня 2013 року, суд зазначає,
що відповідачем не доведено, що особи,
які підписали його у складі комісії,
перебувають у трудових відносинах з
Товариством, їхні підписи не
посвідчені, автентичність підписів не
доведена, а питання щодо допиту складу
членів комісії в якості свідків в ході
судового розгляду справи не
порушувалось (а.с. 207, 208, 209).

Крім того, відповідач не обґрунтував
належними та допустимими доказами свої
доводи щодо відсутності позивача на
робочому місці 26, 27 та 28 серпня 2013 року.
Наданий суду табель робочого часу за
серпень 2013 року, з якого вбачається, що
позивач був відсутнім на робочому
місці у зазначені дні (а.с. 126),
суперечить наданим відповідачем актам
від 27, 28, 29 серпня 2014 року, дати в яких не
узгоджуються з табелем, звіту до
органів Пенсійного фонду України за
серпень 2013 року, згідно якого позивач
відпрацював місяць з розрахунку 31
календарного дня (а.с. 131-132), а також його
ж поясненням про нарахування
позивачеві заробітної плати за серпень
2013 року та передачі її до каси
підприємства у розмірі 10857 гривень 14
копійок, тобто за 19 робочих
днів (а.с. 107) .

До того ж, свідок ОСОБА_5, будучи
допитаною у судовому засіданні,
повідомила, що пропрацювала на посаді
агронома ТОВ «АГРОМА» під керівництвом
ОСОБА_3 понад 10 років, за цей час позивач
не був у відпустці та навіть не брав
лікарняного, щодня особисто проводив
наради з планування роботи на день, а
робоче місце залишав останнім. Свідок
ОСОБА_5І, повідомила, що 26, 27, 28 серпня 2014
року вона була присутня на роботі та
особисто спілкувалась з ОСОБА_3 не
тільки з приводу виробничих питань, а і
з питання її особистого звільнення.

Як роз’яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 18 постанови № 9 від 6
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» суд
не вправі визнати звільнення
правильним, виходячи з обставин, з
якими власник або уповноважений ним
орган не пов’язували звільнення. Якщо
обставинам, які стали підставою для
звільнення, в наказі (розпорядженні)
дана неправильна юридична
кваліфікація, суд може змінити
формулювання причин звільнення і
привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

Враховуючи, що відповідачем у наказі №
1 від 28 серпня 2013 року дана неправильна
юридична кваліфікація підстави
звільнення позивача, наведеної у
протоколі загальних зборів учасників
ТОВ «АГРОМА» № 28/08 від 28 серпня 2013 року,
суд вважає за можливе змінити
формулювання причини звільнення та
привести її у відповідність з чинним
законодавством про працю.

Суд також не погоджується з доводами
відповідача в частині обчислення
розміру вихідної допомоги, виходячи з
розміру середнього місячного
заробітку позивача, оскільки вихідна
допомога, яка підлягає виплаті
позивачу, передбачена не статтею 44
Кодексу законів про працю України, а
умовами Контракту.

За таких обставин, суд стягує з
відповідача на користь позивача
вихідну допомогу згідно підпункту 3
пункту 6.4. Контракту в розмірі
винагороди за 24 місяці, тобто в розмірі
12000 гривень х 24 місяці = 288 000 гривень.

Крім того, суд частково задовольняє
вимогу позивача за первісним позовом
щодо стягнення з ТОВ «АГРОМА» на його
користь середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку, при цьому виходить з
наступного.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів
про працю України за відсутності спору
щодо суми між працівником та
роботодавцем та якщо вона не сплачена з
вини останнього, роботодавець має
сплатити робітнику середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом встановлено та сторони цього не
заперечували, що остаточний розрахунок
з позивачем не було проведено станом на
28 серпня 2013 року та по день розгляду
справи судом.

Як пояснив представник відповідача за
первісним позовом, заробітна плата
позивачу за відпрацьовані ним дні у
серпні 2013 року у розмірі 10 857 гривень 14
копійок, була нарахована та передана до
каси ТОВ «АГРОМА», що свідчить про
відсутність спору між сторонами щодо
її суми (а.с. 107), а тому відповідно до
частини 2 статті 116 Кодексу законів про
працю України відповідач був
зобов’язаний в усякому випадку
виплатити неоспорювану ним суму. Крім
того, в наказі № 1 від 28 серпня 2013 року
про припинення трудового договору (а.с.
109) відсутній підпис позивача, а
відповідачем не надано доказів того, що
останнього було ознайомлено з цим
наказом та видано його копію, чим
порушено вимоги частини 2 статті 47
Кодексу законів про працю України.

Відповідачем також не надано доказів
письмового повідомлення позивача про
нараховані йому до сплати суми, що є
порушенням вимог статті 116 Кодексу
законів про працю України, якою
покладено зазначений обов’язок саме
на роботодавця.

Лист ТОВ «АГРОМА» № б/н від 26 листопада
2013 року та поштове повідомлення про
його отримання позивачем (а.с. 11, 112) не
містять інформації щодо дати та
підстави звільнення позивача,
реквізитів відповідного наказу та
протоколу загальних зборів товариства,
а також нарахованих до виплати сум у
зв’язку зі звільненням, а тому не може
вважатись виконанням відповідачем
наведених вище обов’язків.

За таких обставин, суд вважає
необґрунтованим посилання відповідача
за первісним позовом на відсутність
його вини у несвоєчасному проведення
розрахунку з позивачем при звільненні.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим
обчислення позивачем компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні, виходячи з розміру
щомісячної винагороди, зазначеної в
Контракті, оскільки відповідно до
підпункту «л» пункту 1, частини 3 пункту
2 пункту ІІ Порядку № 100 обчислення
розміру середньої заробітної плати для
розрахунку такої компенсації
здійснюється, виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов’язана
відповідна виплата.

Як убачається з довідки про середню
заробітну плату позивача, виплати за
останні два календарні місяці його
роботи, які передували звільненню,
складали відповідно за червень 2013 року
– 6000 гривень, та за липень 2013 року – 6200
гривень (а.с. 127). У судовому засіданні
представник позивача не заперечував
проти того, що його довіритель дійсно
отримував щомісячну винагороду у
зазначеному розмірі, та станом на день
розгляду справи у суді не оспорював
його.

Виходячи з наведеного та керуючись
пунктом 8 Розділу IV Порядку № 100,
середньоденна заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі дні на
число відпрацьованих робочих днів,
тобто (заробітна плата за червень 2013
року 6000 гривень + заробітна плата за
липень 2013 року 6200 гривень)/(18 робочих
днів у червні 2013 року + 23 робочі дні у
липні 2013 року) = середньоденна
заробітна плата позивача склала 297
гривень 56 копійок.

Відомості щодо кількості робочих днів
у червні та липні 2013 року отримані з
листа Мінсоцполітики № 9050/0/14-12/13 від 21
серпня 2012 року.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, проводяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів, які мають бути
оплачені за середнім заробітком, тобто
середньоденний заробіток у розмірі 297
гривень 56 копійок * 172 робочі дні за
період з 29 серпня 2013 року по 30 квітня 2014
року = 51180 гривень 32 копійки.

Відомості щодо кількості робочих днів
у серпні, вересні, жовтні, листопаді,
грудні 2013 року отримані з листа
Мінсоцполітики № 9050/0/14-12/13 від 21 серпня
2012 року, а відомості щодо кількості
робочих днів у січні, лютому, березні,
квітні 2014 року – з листа
Мінсоцполітики № 9884/0/14-13/13 від 4 вересня
2013 року.

Таким чином, розмір компенсації за
несвоєчасно проведений розрахунок з
позивачем за період з 29 серпня 2013 року
по 30 квітня 2014 року визначено судом у
розмірі 51180 гривень 32 копійок.

Заперечення відповідача проти позову в
частині спливу тримісячного строку
звернення до суду з заявою про
вирішення трудового спору відповідно
до вимог статті 233 Кодексу законів про
працю України суд вважає
необґрунтованими з огляду на офіційне
тлумачення зазначеної норми
Конституційним Судом України, наведене
у рішеннях № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року
та № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини 2 статті 233
Кодексу законів про працю України
звернення до суду з позовом щодо
стягнення належної заробітної плати не
обмежено будь-яким строком, а тому суд
не вбачає підстав для застосування
строку позовної давності до вимог
позивача в частині стягнення
заробітної плати за серпень 2013 року та
вихідної допомоги при звільненні,
передбаченої підпунктом 3 пункту 6.4.
Контракту, яка згідно рішення
Конституційного Суду України № 8-рп/2013
від 15 жовтня 2013 року в контексті
наведеної вище норми також є виплатою,
на яку працівник має право згідно з
умовами трудового договору.

Суд також не вважає таким, що сплив,
строк позовної давності для звернення
позивача з вимогою щодо стягнення
компенсації за несвоєчасно проведений
розрахунок при звільненні, оскільки
відповідно до рішення Конституційного
Суду України № 4-рп/2012 перебіг цього
строку розпочинається з дня, коли
звільнений працівник дізнався або
повинен був дізнатись про те, що
роботодавець з ним фактично
розрахувався. Проте, судом встановлено,
що відповідач не провів фактичного
розрахунку з позивачем та навіть не
повідомив його про нараховані до
виплати суми.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5
Закону України «Про судовий збір»
позивача звільнено від сплати судового
збору, у зв’язку з чим, на підставі
частини 3 статті 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
стягує судовий збір з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

В порядку пункту 2 частини 1 статті 367
Цивільного процесуального кодексу
України суд допускає негайне виконання
рішення в частині присудження
позивачеві виплати заробітної плати за
серпень 2013 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 224, 226
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВАРИСТВА З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА»
про стягнення невиплаченої заробітної
плати, вихідної допомоги та
компенсації за несвоєчасне проведення
розрахунку при звільненні, а також про
зміну формулювання причин звільнення
задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА» () на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1)
невиплачену частину заробітної плати
за серпень 2013 року в розмірі 10857 (десяти
тисяч восьмисот п’ятдесяти семи)
гривень 14 копійок.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА» () на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1)
вихідну допомогу в розмірі 288 000
(двохсот вісімдесяти восьми тисяч)
гривень 00 копійок.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА» () на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1)
компенсацію за несвоєчасне проведення
розрахунку при звільненні у розмірі 51180
(п’ятдесяти однієї тисячі ста
вісімдесяти) гривень 32 копійок.

Зобов’язати ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА» () змінити формулювання причини
звільнення ОСОБА_3 з посади директора з
пункту 4 статті 40 Кодексу законів про
працю України на пункт 8 статті 36 цього
ж Кодексу.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА» () на користь держави судовий збір у
розмірі 3879 (три тисячі вісімсот
сімдесят дев’ять) гривень 05 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення з ТОВАРИСТВА З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА»
() на користь ОСОБА_3 (ІПН
НОМЕР_1) невиплачену частину заробітної
плати за серпень 2013 року в розмірі 10857
(десяти тисяч восьмисот п’ятдесяти
семи) гривень 14 копійок.

У зустрічному позові ТОВАРИСТВА З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОМА»
до ОСОБА_3 про визнання трудового
контракту недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Печенізький районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь в справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: