У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мартинюка В.І.,Остапчука Д.О.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 05 грудня 2013 року та рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 30 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
позовом до відповідача та просило
стягнути із відповідача
заборгованість у розмірі 34 811, 54
грн, посилаючись на порушення умов,
передбачених п. 9.12 договору про надання
кредиту з боку відповідача.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від
05 грудня 2013 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором від 22 грудня 2006
року в сумі 34811, 54 грн, витрати по сплаті
судового збору в сумі 348, 12 грн.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 30 січня 2014
року зазначене рішення суду першої
інстанції змінене, зменшено розмір
кредитної заборгованості стягнутої з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з
34 811, 54 грн до 27 641, 12 грн. Зменшено розмір
судових витрат з 348, 12 грн до 276, 41 грн. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
первісних позовних вимог, суд першої
інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 у
грудні 2006 року отримала кредит у
вигляді встановленого кредитного
ліміту в розмірі 6800 грн. на кредитну
платіжну картку з процентною ставкою 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Оскільки ОСОБА_6 у встановлений
договором строк свої зобов'язання не
виконала і не подала до банківської
установи заяви про закриття картки, а
тому строк дії картки на час звернення
до суду з позовом не закінчився, а тому
і не закінчився строк повернення
кредиту.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна виходячи з
наступного.

Судами встановлено, що 22 грудня 2006 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладений договір, відповідно до умов
якого остання отримала кредит у
вигляді кредитного ліміту в розмірі 6800
грн зі сплатою відсотків за його
користування у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Строк дії кредитного ліміту відповідає
строку дії картки. Договір був
укладений у формі заяви. Згідно змісту
вказаної заяви ОСОБА_6 ознайомилась і
погодилась з умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою та
тарифами банку.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором не виконує,
внаслідок чого станом на 31 липня 2013
року утворилась заборгованість в сумі
34 811, 54 грн, яка становить за тілом
кредиту - 9 722, 72 грн, 22 954, 94 грн
заборгованість по сплаті процентів за
користування кредитом, 500 грн штраф
(фіксована частина), 1 633, 88 грн штраф
(процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено,
що строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов
і правил надання банківських послуг
уразі незгоди зі змінами правил чи
тарифів обов'язок клієнта пред'явити
банку письмову заяву про розірвання
цього договору та погасити
заборгованість, яка утворилась перед
банком, у тому числі й заборгованість,
яка утворилась упродовж 30 днів з
моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам.

Пунктом 8.6 умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що при
порушенні клієнтом строків платежів за
будь-яким із грошових зобов'язань,
передбачених даним договором більш ніж
на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми
позову.

Як вбачається з умов та правил надання
банківських послуг, зокрема,
п. 9.3, картрахунки відкриті на
невизначений строк за виключенням
умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних
умов.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір дії
12 місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

По закінченню строку дії відповідна
карта продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту карти з
новим строком дії), якщо раніше (до
начала місяця закінчення строку дії) не
надійшла письмова заява Держателя
карти про закриття картрахунку, а також
за умови наявних грошових коштів на
картрахунку для сплати послуг за
виконання розрахункових операцій по
картрахунку (в передостанній день
місяця закінчення строку дії), та при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором (п. 3.1.3 розділу
ІІ «Правила користування платіжною
карткою»).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) та
що останній платіж здійснено у серпні
2009 року, а дія картки закінчилась, як
вбачається із заперечень відповідача,
в травні 2009 року.

Питання застосування строку позовної
давності відповідно до статті 256 ЦК
України, частин першої та п'ятої статті
261 ЦК України, частини четвертої статті
267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин та факту пред'явлення позову
тільки 09 вересня 2013 року, не вирішено.

Ухвалюючи рішення про задоволення
первісних позовних вимог, суд першої
інстанції в порушення положень ст.ст.
213-215 ЦПК України, належним чином не
перевірив доводів, які мають значення
для правильного вирішення справи, не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам, зокрема, умовам договору щодо
його дії, не перевірив належним чином
строку дії кредитної картки та залишив
поза увагою заяву відповідача про
застосування строків позовної
давності.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, зменшив розмір заборгованості
за кредитним договором з урахуванням
строків позовної давності, стягнувши з
відповідача заборгованість за останні
три роки, що передували зверненню
позивача до суду.

Колегія суддів вважає, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
повинні бути скасовані, а справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції, який повинен
урахувати зазначене та вирішити справу
з урахуванням викладених обставин.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від
05 грудня 2013 року та рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області від 30 січня 2014 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук