інстанції: Кирилюк В.Ф. Провадження №
22-ц/773/1281/14 Категорія: 48 Доповідач: Киця
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Янко О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідача ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 09 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09 липня 2014 року
в даній справі в позові ОСОБА_1 про
поділ майна подружжя відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу
на зазначене рішення суду. Вважає, що
рішення винесено з неповним
з'ясуванням обставин справи, що мають
значення для справи, з недоведеністю
цих обставин, які суд вважав
встановленими, з невідповідністю
висновків суду обставинам справи, з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове, яким задоволити позов, з
врахуванням поданих уточнень та
збільшення позовних вимог, у повному
обсязі. Визнати грошові кошти в розмірі
471420,95грн. спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, поділити між
ним та відповідачем грошові кошти,
виділивши йому 235710,47грн.

Апеляційну скаргу позивача слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.п.22,23,24 постанови №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК та ст.372
ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне в нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Згідно з вимогами ст.ст. 69,70 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. У разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, згідно із вимогами
ст.70 СК України, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Частинами 1, 2 ст.65 СК України
встановлено, що дружина, чоловік
розпоряджається майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, яким суд дав правильну
правову оцінку, що з 18 липня 2004 сторони
по справі перебували у зареєстрованому
шлюбі. На підставі рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 березня 2014 року, яке
набрало законної сили 26 червня 2014 року,
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 16
квітня 2013 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3
договір про зобов'язання сторін
укласти договір купівлі-продажу №32д/06.
За умовами договору сторони взяли на
себе зобов'язання укласти договір
купівлі-продажу двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, із подальшою
передачею квартири покупцю за актом
прийому-передачі. Покупець ОСОБА_2
зобов'язалася сплатити вартість
комплексу будівельно-монтажних робіт
по споруді об'єкту у сумі, що
еквівалентна 54150доларів США за курсом в
гривні на момент оплати за комерційним
курсом. Покупець ОСОБА_4 передала в
момент укладення цього договору
продавцю ОСОБА_3 54150дол.США.

З матеріалів справи, зокрема, із
нотаріально посвідченої заяви від 16
квітня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3
зобов'язався після завершення
будівництва та здачі в експлуатацію
будинку передати у власність
ОСОБА_2 дану квартиру шляхом оформлення
договору купівлі-продажу.

На виконання договору відповідач
ОСОБА_2 сплатила кошти в сумі 54150
доларів США, 22600грн. на оформлення
документів та 16000грн. за виготовлення
та встановлення балкону, що нею не
заперечується.

Звертаючись до суду із вказаним
позовом про поділ коштів, ОСОБА_1
мотивував свої вимоги тим, що зазначені
кошти є спільною сумісною власністю
подружжя.

Відповідно до наведених вище положень
закону діє презумпція виникнення права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, якщо воно набуте ними за час
шлюбу.

Як встановлено в судовому засіданні,
спірні кошти відповідачем були
вкладені в будівництво квартири
АДРЕСА_1 і такого об'єкту як гроші на
даний час не існує. Даними коштами
відповідач розпорядилась за взаємною
згодою подружжя. Відповідачем отримано
свідоцтво про право власності на
квартиру, що нею визнається.

Позивач не ставить вимоги про поділ
спірної квартири, яка була набута під
час шлюбу сторін, а також про отримання
спірних грошей, як грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно. Таким чином, позивач не
позбавлений права на звернення до суду
з позовом про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Оскільки поділу підлягає майно, яке
наявне на час розгляду справи, тому суд
першої інстанції правильно відмовив у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду. Рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09 липня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржене
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - судя:

Судді: