Справа №486/1495/14-ц 08.09.2014 08.09.2014 08.09.2014
Провадження №22-ц/784/2509/14
Головуючий у І інстанції Франчук О.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

08 вересня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Кушнірової
Т.Б.

із секретарем судового засідання -
Свіщуком О.В.,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 ухвалу Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 13 серпня 2014 року про забезпечення
позову, постановлену у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на дві
земельні ділянки, -

у с т а н о в и л а :

12 серпня 2014 року ОСОБА_3 пред'явив до
ОСОБА_2 зазначений позов, який
обґрунтував наступним.

На підставі свідоцтва про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів
від 25 грудня 2010 року він є власником
житлового будинку АДРЕСА_1.

Названий будинок розташований на двох
земельних ділянках НОМЕР_1 та НОМЕР_2,
загальною площею 0, 20 га, які, відповідно
до ч.1 ст. 120 ЗК України, з часу набуття
ним права власності на житловий
будинок, теж разом з будинком перейшли
у його власність.

Оскільки відповідач не визнає за ним
такого права, то він просив визнати за
ним право власності на обидві указані
земельні ділянки за судовим рішенням.

Одночасно з позовною заявою, позивач
подав заяву про забезпечення позову, в
якій, посилаючись на наявність у
відповідача наміру використати їх на
власний розсуд, просив постановити
ухвалу, якою заборонити ОСОБА_2 та її
представникам проводити на цих
земельних ділянках будь-які
будівельні, сільськогосподарські
роботи, а також встановлювати різні
малі архітектурні форми до набрання
рішення суду законної сили.

Ухвалою Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 13
серпня 2014 року заяву ОСОБА_3 про
забезпечення позову задоволено у
повному обсязі.

ОСОБА_2 подала на цю ухвалу апеляційну
скаргу, в якій просила її скасувати,
оскільки вона суперечить положенням
чинного цивільного та
цивільно-процесуального
законодавства, порушує її
правомочності власника спірних
земельних ділянок, що, як на її думку, є
неприпустимим.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржену ухвалу суду 1 інстанції
залишити без змін, оскільки той
постановив її з додержанням норм
процесуального права.

Постановляючи оскаржену ухвалу про
забезпечення позову, районний суд
виходив з того, що протилежне - може
утруднити або, взагалі, зробити
неможливим виконання рішення суду по
даній справі.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними,
обґрунтованими й законними.

Так, згідно із статтями 151, 152 ЦПК
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення.

Позов може забезпечуватися:

- накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб;

- забороною вчиняти певні дії;

- встановленням обов'язку вчинити
певні дії;

- забороною іншим особам
здійснювати платежі або передавати
майно відповідачеві чи виконувати щодо
нього інші зобов'язання;

- зупиненням продажу описаного
майна, якщо подано позов право
власності на це майно або про
виключення його з опису;

- зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа;

- передачею речі, яка є предметом
спору, на зберігання іншим особам.

При цьому, у разі необхідності суд може
застосувати кілька видів забезпечення
позову.

Як вбачається із матеріалів справи,
вимоги ОСОБА_3 носять майновий характер
і стосуються визнання за ним права
власності на дві земельні ділянки.

Право власності на них же, в іншій
цивільній справі, порушеній
провадженням за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкоди в
користуванні землею, відстоює і
відповідач по даній справі.

При цьому, обидва вважають, що інша
сторона бажає використати ділянки у
власних цілях до вирішення спору щодо
них.

Будь-якими доказами такі твердження
позивача по даній справі відповідач не
заперечила, зосередившись лише на
буквальному правовому обґрунтуванні
правомочностей власника, а тому, за
таких обставин, і з метою забезпечення
в майбутньому у разі доведеності
названих вимог позивача, суд міг і
повинен був задовольнити заяву ОСОБА_3
і забезпечити позов у вибраний тим
спосіб.

Невжиття ж такого заходу забезпечення
може утруднити чи, взагалі, зробити
неможливим виконання рішення суду по
даній справі.

Оскільки з таких же мотивів до цього
висновку дійшов і районний суд, то
підстав для скасування його ухвали про
забезпечення позову немає.

Що ж до твердження особи, яка подала
апеляційну скаргу про те, що
застосовані заходи порушують надані їй
конституцією України правомочності
власника, щодо можливості користування
об'єктом права власності, то вони не
можуть слугувати скасуванню
оскарженої ухвали, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Крім того, не можна вважати
протиправним обмеженням
правомочностей власника застосуванням
передбачених цивільно-процесуальним
законодавством засобів забезпечення
позову, оскільки таке суперечило б
виписаному вище, а саме, про можливість
законодавчого обмеження прав власника.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 13 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий Судді: