Справа № 317/327/14-ц
№/п 2/317/426/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року
м.
Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Гончаренко П.П.,

при секретарі:
Зеленській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Орган Опіки та піклування в особі
служби у справах дітей Запорізької
районної державної адміністрації про
оспорювання батьківства, виключення
відомостей про батька із актового
запису про народження дитини, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Запорізького районного суду
Запорізької області з позовною заявою,
яку згодом уточнив до ОСОБА_2 про
оспорювання батьківства, виключення
відомостей про батька із актового
запису про народження дитини

Ухвалою суду від 25.06.2014 року залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Орган опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Запорізької районної державної
адміністрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що з відповідачкою
ОСОБА_2 він познайомився на початку
квітня 1999 року, тоді він і вступив з нею
у близькі стосунки. У липні-серпні того
ж року відповідачка повідомила йому
про те, що вагітна від нього. Позивач
попросив відповідачку не робити аборт
та пообіцяв одружитися з нею й
зареєструвати дитину на своє ім'я.

Позивач вказує, що однією родиною він з
відповідачкою почав жити на початку
жовтня 1999 року, вона перейшла жити до
позивача в будинок його батьків. На
вечорниці, яку влаштували на їх честь,
ОСОБА_2 у присутності батьків позивача,
рідних, друзів, сусідів оголосила про
те, що чекає від позивача дитину.
Сумнівів стосовно цього в позивача не
було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила
сина, ОСОБА_3. 10.03.2000 року було виконано
актовий запис про народження ОСОБА_3 у
Біленьківській сільській раді
Запорізького району, Запорізької
області, на підставі якого було видано
свідоцтво про народження серії НОМЕР_1.
У вказаному актовому записі позивач
вказаний як батько дитини.

Також позивач зазначає, що будучи
впевненим в тому, що це його дитина, він
доглядав за нею, виховував утримував.

10 березня 2000 року позивач та
відповідачка зареєстрували шлюб у
виконавчому комітеті Біленьківської
сільської ради Запорізького району,
Запорізької області, актовий запис № 13.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син,
ОСОБА_4.

На початку серпня 2013 року позивач з
відповідачкою припинили подружні
відносини. 18.11.2013 року шлюб між
сторонами розірвано.

18.11.2013 року було ухвалено рішення про
стягнення з позивача аліментів на
утримання двох неповнолітніх дітей:
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вказує на те, що після того, як
було ухвалене рішення про стягнення
аліментів, відповідачка, ОСОБА_2
заявила про те, що ОСОБА_3 не син
позивача, оскільки паралельно з
позивачем вона зустрічалась з іншим
чоловіком і саме він є рідним батьком
ОСОБА_3 У присутності свідків
відповідачка це підтвердила.

За таких обставин, позивач вважає, що не
може бути батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і
відомості про його батьківство,
внесені до актового запису про
народження дитини є невірними.

Оскільки ОСОБА_3 народився до вступу в
законну силу Сімейного кодексу
України, тобто до 01 січня 2004 року
повивач вважає, що його позовні вимоги
повинні бути розглянуті у
відповідності з вимогами Кодексу про
шлюб та сім?ю України, який введено у
дію з 01 січня 1970 року.

Отже, враховуючи вищевикладене позивач
просить суд визнати що він не є батьком
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить суд
виключити з актового запису № 06
зробленого виконавчим комітетом
Біленьківської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області про народження ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про батька
ОСОБА_1

Позивач та його представник в судове
засідання з'явились, позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили
задовольнити уточненні позовні вимоги.

Відповідачка та її представник в
судове засідання з'явились,
заперечували проти позовних вимог та
просили суд відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 В своїх
запереченнях відповідач зазначила, що
з позовними вимогами незгодна з
вказаними позовними вимогами, виходячи
з наступного. Стаття 11 КпШС України
встановлює загальні правила
обчислення строків позовної давності,
які тісно пов'язані з днем, коли особа
дізналась або повинна була дізнатися
про порушення свого права. Однак з
цього правила є виключення встановлені
законом.

Ст. 10 КпШС України передбачає, що у
випадках зазначених у ст. 9 цього
кодексу позовна давність
застосовується відповідно до
цивільного законодавства, якщо інше не
встановлено законом. В КпШС України
наслідки спливу позовної давності не
визначені. Тому відповідачка вважає, що
при вирішенні питання про їх
застосування слід керуватися
загальними нормами цивільного
законодавства щодо можливості
поновлення строку за поважних причин.

Відповідно до абз. 4 п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім?ю України»
оскільки перебіг встановленого ст. 56
КпШС України річного строку на
оспорювання батьківства починається з
того часу, коли особа, яка з її відома
записана батьком дитини, дізналась, або
повинна була дізнатися про вчинення
запису, та обставина, що особа, з відома
якої вчинено запис, дізналась, що вона
не є батьком дитини, після закінчення
цього строку, не змінює порядок його
обчислення, але може бути врахована при
вирішенні питання щодо поважності
причин пропуску строку.

Відповідачка зазначає, що вона з
позивачем познайомилась в липні 2000
року, а не навесні 2000 року, як стверджує
позивач.

Відповідно до ст. 54 КпШС України, батько
та мати, які знаходяться у шлюбі між
собою, записуються батьками дитини в
книзі записів про народження за заявою
одного з них.

На підставі ст. 56 КпШС України, особа,
записана як батько дитини в книзі
записів народжень, має право оспорити
проведений запис протягом року з того
часу, коли їй стало або повинно було
стати відомо про проведений запис.

Відповідачка вказує, що про існування
відомості про запис батьком дитини
позивачу було відомо з народження
дитини, тому вона вважає, що сплив строк
давності для оспорювання цього запису.

Ч. 5 ст. 136 СК України передбачено, що
особа, записана батьком дитини, не має
права оспорювати батьківство, якщо в
момент реєстрації себе батьком дитини
вона знала, що не є її батьком.

Також відповідачка вважає, що у
порушення вимог ч. 1 ст. 10, ч. 3 ст. 60 ЦПК
України позивачем не наведено
поважності причин тривалого пропуску
строку оспорювання батьківства, та
обставина, що він дізнався, що не є
біологічним батьком дитини лише у 2013
році, правового значення не має. З часу
встановлення батьківства пройшло
чотирнадцять років. Позивач
усвідомлено зареєстрував дитину на
своє ім?я, при цьому, виходячи з
характеру невизначеності відносин, які
сталися між сторонами, міг з часу
встановлення батьківства припускати
походження дитини від іншої особи.

Отже, відповідачка зазначає, що
враховуючи необхідність дотримання
справедливого балансу між загальним
інтересом правової визначеності
сімейних відносин та правом заявника
на перегляд правової презумпції того,
що він є батьком дитини, в даному
випадку превалюють інтереси дитини,
обумовлені його правом на повагу до
приватного і усталеного сімейного
життя.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування в особі служби у справах
дітей Запорізької районної державної
адміністрації в судовому засіданні
зазначила, що її позиція, як
представника служби у справах дітей, на
боці інтересів неповнолітньої дитини.

Суд розглянувши матеріали справи,
заслухавши сторони у справі, та
пояснення третьої особи, дослідивши
усі докази у сукупності, вважає, що
вимоги позивача не обґрунтовані, позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судових засіданнях допитані свідки:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які
надали свої пояснення стосовно суті
спору.

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Статтею 11
ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом і обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

В судових засідання встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 10 березня
2000 року, зареєстрований Біленьківською
сільською радою Запорізького району
Запорізької області, актовий запис № 13,
згідно свідоцтва про одруження серія
НОМЕР_2.

Згідно свідоцтва про народження серія
НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1,
актовий запис № 06 від 10 березня 2000 року,
де в графі батько записано - ОСОБА_1, в
графі мати - ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про народження серія
НОМЕР_3 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2,
актовий запис № 18 від 17 серпня 2001 року,
де в графі батько записано - ОСОБА_1, в
графі мати - ОСОБА_2.

Відповідно до Рішення Запорізького
районного суду Запорізької області від
18 листопада 2013 року по справі № 317/3969/13-ц
№/п 2/317/1661/2013 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
задоволено позовні вимоги позивача та
розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позивачем надано до матеріалів справи
характеристику з місця проживання в
якій зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4
проживає на території Біленьківської
сільської ради з народження. за даний
час зарекомендував себе з позитивної
сторони. Скарги та заяви в його адресу
не надходили, на комісіях при виконкомі
Біленьківської сільської ради не
розглядався і до адміністративної
відповідальності не притягався.

Також до матеріалів справи надано
Характеристику на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
учня 8-Б класу Біленьківської ЗШ І-ІІІ
ступенів, в якій зазначено, що ОСОБА_3
навчається у Біленьківської ЗШ І-ІІІ
ступенів з першого класу.
Зарекомендував себе як учень, що
навчається не в повну міру своїх сил,
потребує постійного контролю, не
виявляє зацікавленості у навчанні. Має
довільну пам'ять, швидко запам'ятовує
учбовий матеріал, але на уроках
малоактивний, домашні завдання виконує
несистематично. До виконання
громадських доручень ставиться
сумлінно. Бере активну участь в
громадському житті школи і класу.
Веселий, енергійний, товариський але
правила поведінки виконує не завжди,
може ігнорувати зауваження вчителя.
Підтримує дружні стосунки з багатьма
учнями. Батьки, знаючи про схильність
дитини до порушення дисципліни,
приділяють належну увагу вихованню
сина. І батько, і мати намагаються
контролювати і навчання, і правила
поведінки, і вільний час.

Згідно інформації наданої
Біленьківською ЗШ І-ІІІ ступенів щодо
відвідування ОСОБА_1 Біленьківської ЗШ
І-ІІІ ступенів зазначено, що
неодноразово ОСОБА_1 у період з 13.11.2012
року по 04.03.2013 року з'являвся до школи у
зв'язку з поведінкою синів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Відповідно до ст. 11 КпШС України
загальні правила обчислення строків
позовної давності тісно пов'язані з
днем, коли особа дізналась або повинна
була дізнатися про порушення свого
права. Однак з цього правила є
виключення встановлені законом.

Статтею 10 КпШС України передбачено, що
у випадках зазначених у ст. 9 цього
кодексу позовна давність
застосовується відповідно до
цивільного законодавства, якщо інше не
встановлено законом. В КпШС України
наслідки спливу позовної давності не
визначені. Тому відповідачка вважає, що
при вирішенні питання про їх
застосування слід керуватися
загальними нормами цивільного
законодавства щодо можливості
поновлення строку за поважних причин.

Відповідно до абз. 4 п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім?ю України»
оскільки перебіг встановленого ст. 56
КпШС України річного строку на
оспорювання батьківства починається з
того часу, коли особа, яка з її відома
записана батьком дитини, дізналась, або
повинна була дізнатися про вчинення
запису, та обставина, що особа, з відома
якої вчинено запис, дізналась, що вона
не є батьком дитини, після закінчення
цього строку, не змінює порядок його
обчислення, але може бути врахована при
вирішенні питання щодо поважності
причин пропуску строку.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2 познайомилась з
позивачем ОСОБА_1 в липні 2000 року, а не
навесні 2000 року, як зазначав позивач.

Відповідно до ст. 54 КпШС України, батько
та мати, які знаходяться у шлюбі між
собою, записуються батьками дитини в
книзі записів про народження за заявою
одного з них.

На підставі ст. 56 КпШС України, особа,
записана як батько дитини в книзі
записів народжень, має право оспорити
проведений запис протягом року з того
часу, коли їй стало або повинно було
стати відомо про проведений запис.

Про існування відомості про запис
батьком дитини позивачу було відомо з
народження дитини, тому вона вважає, що
сплив строк давності для оспорювання
цього запису.

Частиною 5 ст. 136 СК України передбачено,
що особа, записана батьком дитини, не
має права оспорювати батьківство, якщо
в момент реєстрації себе батьком
дитини вона знала, що не є її батьком.

У порушення вимог ч. 1 ст. 10, ч. 3 ст. 60 ЦПК
України позивачем не наведено
поважності причин тривалого пропуску
строку оспорювання батьківства, та
обставина, що він дізнався, що не є
біологічним батьком дитини лише у 2013
році, правового значення не має. З часу
встановлення батьківства пройшло
чотирнадцять років. Позивач
усвідомлено зареєстрував дитину на
своє ім?я, при цьому, виходячи з
характеру невизначеності відносин, які
сталися між сторонами, міг з часу
встановлення батьківства припускати
походження дитини від іншої особи.

Враховуючи необхідність дотримання
справедливого балансу між загальним
інтересом правової визначеності
сімейних відносин та правом заявника
на перегляд правової презумпції того,
що він є батьком дитини, в даному
випадку превалюють інтереси дитини,
обумовлені його правом на повагу до
приватного і усталеного сімейного
життя.

Отже, у зв'язку з вищевикладеним
позивачем не надано належних доказів
пропущення строку позовної давності
для оспорювання батьківства,
встановленого ст. 56 КпШС України, так як
на момент звернення до суду з даною
позовною заявою дитина досягла 14
річного віку. А посилання позивача, що
він дізнався про те, що він не є
біологічним батьком дитини лише в
листопаді 2013 року вже після того як
судом постановлено рішення про
розірвання шлюбу, та зверненням ОСОБА_2
із заявою про стягнення аліментів на
утримання дітей з ОСОБА_1, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 11, 15, 18, 60, 205, 206, 212-
215 ЦПК України, ст.ст. 136 СК України,
ст.ст. 11, 54, 56 КпШС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Орган опіки та піклування в особі
служби у справах дітей Запорізької
районної державної адміністрації про
оспорювання батьківства, виключення
відомостей про батька із актового
запису про народження дитини -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
П.П. Гончаренко