Справа № 463/68/14
Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/4446/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Гриновця Б.М.,
Богонюка М.Я.

при секретарі: Цар М.М.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його
представника(адвоката) - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Личаківсього районного суду м. Львова
від 18 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третіх осіб Четвертої
Львівської державної нотаріальної
контори, приватного нотаріуса ОСОБА_5
про визнання заповіту та заяви
недійсними, та визнання права
власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 18 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третіх осіб Четвертої
Львівської державної нотаріальної
контори, приватного нотаріуса ОСОБА_5
про визнання заповіту та заяви
недійсними, та визнання права
власності на спадкове майно -
задоволено частково.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 від
12.10.2000 року, який був посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5.

Визнано недійсною заяву ОСОБА_7 від
13.06.2002 року.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_9 на
користь держави судовий збір в розмірі
214 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовлено у
зв'язку з їх безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник
третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції винесене
з порушенням норм процесуального права
з таких підстав. Зокрема при проведені
експертизи експерти спирались на
матеріали медичної картки ОСОБА_7,
проте суд у рішенні не надав цим
матеріалам належної оцінки. Крім того,
в самій медичній справі є багато
недоліків, а саме: аркуші медичної
справи не пронумеровані, справа не
прошити, оформлена недбало та у спосіб,
що дозволяє додання до неї аркушів
сторонніми особами. Таким чином вказує
на те, що ці документи не відповідають
вимогам, що законом ставляться до
доказів. Крім того, не надано оцінки
іншим доказам, а саме поясненням
свідків. Враховуючи вищевикладене
просить суд скасувати рішення суду
першої інстанції.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності третьої особи(апелянта)
приватного нотаріуса ОСОБА_5 та
представника четвертої Львівської
державної нотаріальної контори, що не
з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника, які
заперечили доводи апеляційної скарги,
відповідача на підтримання доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення такої, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2,
районний суд виходив з того, що в
процесі судового розгляду доведено, що
ОСОБА_7 як сторона правочинів за яким
розпорядилась своїм майном у момент їх
укладення не розуміла значення своїх
дій та не могла керувати ними. Щодо
визнання права власності на спадкове
майно, то в задоволенні таких було
відмовлено, оскільки спадкоємець має
право звернутись до нотаріальної
контори на загальних підставах із
заявою про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом(ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач
просив визнати недійсним заповіт
ОСОБА_7 від 12.10.2000 року, який був
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та заяву ОСОБА_7 від 13.06.2002 року,
на підставі ст.ст. 203, 215, 225 ч.1, 1257 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Така дія
повинна бути правомірною, а її
неправомірність є підставою для
визнання правочину недійсним.

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є
недійсним у зв'язку з недодержанням у
момент його вчинення стороною
(сторонами) загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину,
передбачених ст.203 ЦК.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Частиною 2 ст.203 ЦК України визначено, що
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Встановлення цієї недієздатності
здійснюється на підставі фактичних
даних, які дозволяють дійти висновку,
що в момент вчинення правочину особа
знаходилася в такому стані, коли вона
була нездатною розуміти значення своїх
дій та (або)керувати ними.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 12.10.2000 року приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_5
посвідчено оскаржуваний заповіт, із
змісту якого убачається, що ОСОБА_7 на
випадок своєї смерті зробила
розпорядження на користь відповідача
на все належне їй майно, а саме частину
будинку з господарськими будівлями з
відповідною частиною земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1, строковий
рахунок в зберкасі, частину автомобіля
(а.с. 18).

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 06.05.2003р. ОСОБА_7 була
визнана недієздатною(а.с. 50)

Як вбачається із висновку амбулаторної
судово- психіатрична експертизи від
24.03.2003р.(а.с.22-25), в період часу, який
відноситься до 12.10.2000р. ОСОБА_7
страждала органічним ураженням
головного мозку і за своїм психічним
станом не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними.

13 червня 2002 року четвертою Львівською
державною нотаріальною конторою
посвідчено заяву ОСОБА_7, якою на видачу
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя
після смерті чоловіка не претендує(а.с.
14)

Для визначення психічного стану ОСОБА_7
у момент подання нею заяви у
нотаріальну контору судом була
призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза, згідно
результатів якої (акт № 830 посмертної
судово-психіатричної експертизи),
встановлено, що ОСОБА_7 станом на
13.06.2002р., під час падання заяви у
четверту Львівську державну
нотаріальну контору страждала
судинною деменцією і за своїм
психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Разом з тим висновок експертизи є лише
одним із доказів у справі і йому слід
надати належну оцінку у сукупності з
іншими доказами.

Колегія суддів вважає оцінюючи зібрані
по справі докази, місцевий суд
дотримався встановленого ст.212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

А тому покликання апелянта про те, що
судом не дано належної оцінки доказам у
справі, є необґрунтованим.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1
ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 18 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справа шляхом подання касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою Апеляційного
суду.

Головуючий:
О.М.Ванівський

Судді:
Б.М.Гриновець

М.Я.Богонюк