Справа №476/1481/13-ц 04.09.2014 04.09.2014 04.09.2014
Провадження №22-ц/784/2193/14
інстанції: Патрик Ю.Ю.
Категорія № 39
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Данилової О.О., Коломієць
В.В.,

при секретарі Орельській Н.М,

за участю представника позивача
ОСОБА_2,

прокурора Савченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Єланецького районного суду
Миколаївської області від 27 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Єланецької селищної ради, треті особи:
ОСОБА_3, який діє в своїх інтресех та в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_5,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, орган опіки та
піклування Єланецької районної
державної адміністрації, про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за заповітом.

Вказував, що ОСОБА_7 на підставі
Державного акту про право власності на
земельну ділянку серії ЯГ №324204 від 04
квітня 2007 року, належала земельна
ділянка площею 7,99 га. для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташована в межах
Єланецької селищної ради, кадастровий
номер :02:000:0069. 22 травня 2009 року нею
був складений заповіт, посвідчений
державним нотаріусом Єланецької
державної нотаріальної контори
Миколаївської області, яким
вищезазначена земельна ділянка
заповідалась позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Як вказав
позивач, у передбачений законом строк
він звернувся до державного нотаріуса
Єланецької державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщині, згідно якої була заведена
спадкова справа № 175/2011 щодо спадкового
майна ОСОБА_7 В листопаді 2013 року він
звернувся до нотаріальної контори за
отриманням свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, але в цьому йому
було відмовлено у зв'язку з відсутністю
оригіналу Державного акту на земельну
ділянку. Держземагенство у Єланецькому
районі Миколаївської області у видачі
копії вказаного Державного акту
відмовило, зазначивши, що спадкодавець
отримувала такий акт та його архівної
копії не збереглося.

Ухвалами Єланецького районного суду
Миколаївської області ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_8, ОСОБА_6 залучено у якості третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору.

Рішенням Єланецького районного суду
Миколаївської області від 27 червня 2014
року позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на земельну
ділянку загальною площею 7,99 га. для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах території Єланецької селищної
ради Єланецького району Миколаївської
області, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, вислухавши
думку прокурора, який просив відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 на підставі Державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ №324204 від 04 квітня 2007 року
належала земельна ділянка площею 7,99 га.
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташована в межах Єланецької
селищної ради, кадастровий номер
:02:000:0069 (а.с. 38 т.1).

22 травня 2009 року державним нотаріусом
Єланецької державної нотаріальної
контори Миколаївської області був
посвідчений заповіт, відповідно до
якого ОСОБА_7 заповідала зазначену
земельну ділянку позивачу ОСОБА_4 (а.с. 71
т.1).

Згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру від 08.02.20102р.
вказаний заповіт є чинним (а.с.75 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Відповідно
до матеріалів спадкової справи,
відкритої після її смерті, у
передбачений законом шестимісячний
строк звернулись до нотаріуса позивач
ОСОБА_4 - із заявою прийняття спадщини
за заповітом, та син померлої - ОСОБА_3 -
із заявою про прийняття спадщини за
законом. На час смерті спадкодавиці
також був живий її другий син - ОСОБА_9,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Докази
прийняття ним спадщини в порядку,
передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України у
матеріалах справи відсутні.

Осіб, які мають право на обов'язкову
частку у спадщині, що відкрилась після
смерті ОСОБА_7, судом не встановлено.

У видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на вищевказану
земельну ділянку нотаріусом листом від
18 листопада 2013 року № 643/0116 позивачу
було відмовлено, в зв'язку з
відсутністю оригіналу Державного акту
про право власності на земельну
ділянку, що посвідчує право власності
спадкодавця на земельну ділянку (а.с.4).

Зі змісту листа відділу
Держземагенства у Єланецькому районі
Миколаївської області від 05 грудня 2013
року № 3280/6.1-10/13 вбачається, що згідно
записів «Книги реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі» на ім'я ОСОБА_7
виданий Державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№324204 від 04 квітня 2007 року,
реєстраційний № 01. Земельна
ділянка розташована в межах Єланецької
селищної ради, кадастровий номер
:02:000:0069. У видачі копії вказаного
Державного акту відмовлено із
посиланням на відсутність другого
(архівного) примірнику акту у відділу
Держземагенства (а.с.9 т.1).

Статтями 1216, 1223 ЦК України встановлено,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Пунктом «г» частини 1 ст. 81 та частиною 1
ст.131 ЗК України також передбачена
можливість набуття права власності на
земельну ділянку на підставі
успадкування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову
практику у справах про спадкування»
згідно статті 1225 ЦК право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування (зі збереженням її
цільового призначення) при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом. У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

За таких обставин і відповідно до
вищевикладених вимог закону, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що неможливість
отримання у Держземагенстві
державного акту на ім'я спадкодавця
взамін втраченого позбавляє позивача
можливості надати його нотаріусу для
вчинення нотаріальної дії та
перешкоджає оформити свідоцтво про
право на спадщину за заповітом у
позасудовому порядку.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції повно дослідив
обставини справи, дав належну оцінку
доказам, які надали сторони, та прийшов
до вірного висновку про задоволення
позову.

Зі змісту апеляційної скарги
вбачається, що ОСОБА_3 не вказує на
недійсність чи нікчемність заповіту, а
вважає, що він не є допустимим
документом на підтвердження права
позивача на спадкування за заповітом,
оскільки цей заповіт має виправлення,
яке не було застережене належним чином.

Так, з тексту заповіту вбачається, що
прізвище позивача було зазначене яка
ОСОБА_4, потім помилково зазначена
літера «о» була закреслена нотаріусом
та зазначена літера «а» замість літери
«о». У кінці посвідчувального напису
нотаріусом дописано: «Закреслене не
читати. Виправленому на «а» вірити» та
проставлена підпис нотаріуса.

Пунктом 23 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерство юстиції України N 20/5 від
03.03.2004р. (в редакції, що була чинною на
час посвідчення заповіту) встановлено,
що дописки і виправлення повинні бути
застережені нотаріусом перед підписом
відповідних осіб (сторін правочинів та
інших осіб, які підписали правочин,
заяву та ін.) і повторені в кінці
посвідчувального напису.

Відповідно до п. 5.4.12. Правил ведення
нотаріального діловодства,
затверджених наказом Міністерство
юстиції України N 2368/5 від 31.12.2008р. (в
редакції, що була чинною на час
посвідчення заповіту) дописки і
виправлення можуть бути зроблені
тільки під час вчинення нотаріальної
дії, застережені нотаріусом перед
підписом сторін правочину та інших
осіб, які підписали правочин (договір,
заповіт, довіреність тощо), і повторені
в кінці посвідчувального напису.

Дописки та виправлення повинні бути
скріплені підписом та печаткою
нотаріуса, а також підписами осіб, щодо
яких вчинялася нотаріальна дія, із
зазначенням дати внесених виправлень
чи дописок.

З пояснень допитаної у якості свідка
ОСОБА_11, яка займала посаду державного
нотаріуса на час складання заповіту та
яка його посвідчувала, вбачається, що
виправлення описки відбувалось у
присутності спадкодавця ОСОБА_7

Відмовляючи позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину
нотаріус зазначав тільки єдину
підставу для цього - відсутність
оригіналу Державного акту - та не
вказував про те, що виправлення у
заповіті перешкоджають у вчиненні
даної нотаріальної дії.

Судом встановлено, що вимоги ст.ст. 1247,
1248 щодо форми заповіту та посвідчення
його нотаріусом - дотримані., отже, він
не є нікчемним. У передбаченому законом
судовому порядку його недійсність не
визнавалась.

Формальні порушення нотаріуса при
застереженні описки не призвели до
нікчемності або недійсності заповіту.

За такого доводи апелянта про те, що
заповіт ОСОБА_7 не є допустимим
документом на підтвердження права
позивача на спадкування за заповітом -
безпідставні.

Те, що у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом нотаріус
відмовив позивачу листом, а не
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, не спростовує
неможливості отримання позивачем
цього свідоцтва у позасудовому
порядку. А тому доводи апелянта в цій
частині також не заслуговують на увагу.

Посилання апеляційної скарги на
порушення судом порядку дослідження
доказів щодо другого примірники
заповіту, який знаходиться на
зберіганні в Єланецькій державній
нотаріальній конторі відповідно до ч.3
ст. 309 ЦПК України не є підставою для
скасування чи зміни рішення, оскільки
це не призвело до неправильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Єланецького районного суду
Миколаївської області від 27 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий
Судді