Єдиний унікальний номер 257/2561/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5730/2014
Головуючий в 1 інстанції Павленко Л.М.
Доповідач: Смєлік С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого
Смєлік С.Г.

суддів
Лісового О.О., Кішкіної І.В.,

при секретарі
Люліній Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду в місті Донецьку апеляційну
скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду міста
Донецька від 13 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання нерухомого майна спільною
сумісною власністю та права на частку в
спільній власності,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Київського районного суду
міста Донецька 13 червня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи
у задоволені позову посилався на те, що
позивачкою не надано жодного доказу на
підтвердження своїх позовних вимог :
вона не довела суду, що вона є
спадкоємцем першої черги, яка саме
спадщина відкрилася після смерті
ОСОБА_3, яка частка на думку позивача,
належить їй в порядку спадкування за
законом, які перешкоди виникли у
позивача виконати постанову нотаріуса,
тобто надати всі необхідні документи
та отримати у нотаріуса свідоцтво про
право власності у порядку спадкування,
яким саме чином відповідач порушив
права позивача. Суд не виключає, що
позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем на спадок,
який відкрився після смерті ОСОБА_3, але
в порушення вимог ст. 60, 131 ЦПК України,
позивач не надала суду жодного доказу в
підтвердження своїх позовних вимог, не
довела суду: що вона є спадкоємцем
першої черги; яка спадщина відкрилася
після смерті ОСОБА_3, яка частка
спадщини, на думку позивача, повинна
належати їй в порядку успадкування за
законом; які перешкоди виникли у
позивача виконати постанову нотаріуса,
тобто надати усі необхідні документи
та отримати у нотаріуса свідоцтво про
право власності у порядку
успадкування; яким саме чином
відповідач порушив права позивача. За
таких обставин суд відмовляє позивачу
в задоволені позову за його
недоведеністю.

З вказаним рішенням позивачка не
погодилась та подала апеляційну
скаргу, яка разом з матеріалами справи
надійшла до апеляційного суду
Донецької області.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України сторони
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі апелянт зазначив,
що рішення суду першої інстанції є
незаконним оскільки неповно
встановлено обставини справи, які
мають значення для вирішення справи.
Всі необхідні документи на
підтвердження її позовних вимог
утримуються відповідачем ОСОБА_2, який
не надав їх до суду не зважаючи на те, що
вона 28 березня 2014 року подала заяву про
забезпечення доказів, а саме
витребування документів у відповідача.
Не зважаючи на це, суд не прийняв ухвалу
з цього питання, оскільки така заява не
була розглянута судом. Вона заявляла
клопотання про виклик та допит в суді
свідків, але суд таких свідків не
викликав, чим порушено норми ст. 160 ЦПК
України щодо забеспечення учасникам
цивільного процесу у здійсненні їх
процесуальних прав. Суд посилався на
те, що відповідач не порушує її прав ,
не перешкоджає збиранню документів,
проте суд не з»ясував у відповідача з
яких причин він утримує у себе
правовстановлюючі документи. У тому
випадку, коли відповідач не заперечує
надати необхідні документи, чому суд
відповідно до ст. 175 ЦПК України не
ухвалив рішення про укладення мирової
угоди, а у тому випадку коли відповідач
визнає право спільної сумісної
власності з її дочкою ОСОБА_3, чому суд
не ухвалив рішення у зв»язку з
визнанням позову відповідачем. Просила
переглянути рішення Київського
районного суду м. Донецька від 13 червня
2014 року, скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її вимоги.

Апелянт повідомлена належним чином -
телефонограмою, яку отримала 14 серпня
2014 року особисто, про час та місце
розгляду справи в судове засідання не
з»явилася.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти
апеляційної скарги, просив рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Вислухавши суддю-доповідача, учасника
судового засідання, перевіривши
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд дійшов наступного
висновку.

З матеріалів справи вбачається,
що 13.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Київського районного суду м. Донецька
із позовом до ОСОБА_2 про визнання
двокімнатної квартири, що розташована
у АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, та
відповідача ОСОБА_2, які з 1983 року
перебували у зареєстрованому шлюбі;
визнати за померлою ОСОБА_3 право
власності на частку вказаної квартири;
визнати за позивачем ОСОБА_1. яка є
матір»ю померлої та відповідно
спадкоємцем першої черги право
власності на 1/4 частку вказаної
квартири в порядку спадкування після
ОСОБА_3, а за ОСОБА_2 відповідно право
власності на цю квартиру у розмірі ?
частки.

Окрім того, позивач зазначила, що
звернулася із заявою до Шостої
Донецької державної нотаріальної
контори про прийняття спадщини та
отримання свідоцтва про право
власності в порядку спадкування за
законом. Проте, 21.11.2013 року нотаріусом
у видачі їй свідоцтва про право на
частку у спадщині було відмовлено з
посиланням на те, що вона не надала
необхідних обов*язкових документів для
оформлення свідоцтва.

Під час розгляду справи в
апеляційному суді відповідачем було
надано копію технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1, договір
купівлі-продажу зазначеної квартири
та копію свідоцтва про право на
спадщину, свідоцтва про народження
ОСОБА_3 та шлюб.

Як убачається зі свідоцтва про
шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який був
зареєстрований 10 січня 1986 року
Калінінським відділом РАГС м.
Донецька, актовий запис № 20.

Згідно договору-купівлі продажу
від 05 березня 2007 року № 3327,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 ОСОБА_2 купив двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

З 28 серпня 2008 року позивачка
ОСОБА_4, 1937 року народження, яка з 11
грудня 2013 року є інвалідом 1 групи,
зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про народження
НОМЕР_1, виданого Сталінським бюро ЗАГС
24 березня 1960 року. актовий запис № 646
позивачка ОСОБА_1 є матір»ю ОСОБА_6,
тобто відповідно до положень ст.1261 ЦК
України. спадкоємцем першої черги.

ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про її
смерть, виданим на підставі актового
запису № 608, у ВРАЦС Київського РУЮ у м.
Донецьку.

Відповідно до положень ст. 60
Сімейного кодексу України,
майно,набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку ( доходу ).

В апеляційному суді ОСОБА_2 не
заперечував що квартира АДРЕСА_1
придбана з шлюбі із ОСОБА_3

Таким чином, зазначена квартира є
об»єктом спільної сумісної власності.

Статтею 63 Сімейного кодексу
України передбачено, що дружина та
чоловік мають права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить ім на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Так, частиною 63 СК України
передбачено, що дружина та чоловік
мають рівні права володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві сумісної
власності, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Згідно частині 1 ст. 70 СК України у
разі поділу майна. що ж об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Аналізуючи вищевикладене,
апеляційний суд дійшов висновку, що з
урахуванням перебування ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі,
квартира АДРЕСА_1, придбана у 2007 році
на ім »я ОСОБА_2 є спільною сумісною
власністю подружжя.

Згідно частині 2 ст. 372 ЦК України у
випадку поділу майна, яке перебуває в
спільній сумісній власності,
передбачається, що частки
співвласників в праві спільної
сумісної власності є рівними. Тобто,
ОСОБА_3 за життя мало належати ? частина
зазначеної квартири.

Визнання права власності на
частку в майні за померлою особою
суперечить вимогам ст.3 ЦПК, статей 27-31
ЦПК, так як судом вирішується питання
про права осіб, які не є сторонами
процесу та у зв»язку зі смертю не мають
процесуальної правоздатності та
дієздатності.

З урахуванням вищевикладеного,
апеляційний суд вважає можливим
визначити, що частка померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 в праві спільної
сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1 становила ? частину.

Таким чином, ? частина
вищезазначеної квартири входить до
складу спадщини після смерті ОСОБА_3.

ОСОБА_1, як спадкоємець першої
черги, звертаючись до суду з позовом
про визнання права власності на спірну
квартиру, просила визнати за нею право
власності на спадкову квартиру у
розмірі ? частки.

Зі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Шостої Донецької
державної нотаріальної контори ОСОБА_7
у порядку ст.1261 ЦК України ( спадкова
справа № 609/2012 р. ) на спадкове майно
спадкодавця ОСОБА_3, а саме квартиру
АДРЕСА_2 вбачається, що спадкоємцями
на це майно у рівних частках - по 1/3
частині є чоловік померлої - ОСОБА_2,
мати померлої - ОСОБА_1 та син померлої -
ОСОБА_8

Таким чином, ще одним
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 є її
син - ОСОБА_8, який до розгляду цієї
справи залучений не був і участі як
сторона у справі не приймав, а на
стадії апеляційного провадження
апеляційний суд не має права залучати
до справи інших учасників, які при
розгляді справи участі не приймали,
оскільки це пов'язано із дією засадних
принципів цивільного процесу
(диспозитивність, змагальність, тощо ).
Відповідно до ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення лише в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції.
Законодавець не наділив апеляційний
суд правом скасувати рішення, після
чого, залучивши таку особу до участі у
справі, вирішити спір як суд першої
інстанції.

Аналізуючи вищевикладене,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а рішення
суду першої інстанції скасуванню,
оскільки суд першої інстанції в
порушення ст. 10 ЦПК України не сприяв
всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Київського районного
суду міста Донецька від 13 червня 2014
року

скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати, що квартира АДРЕСА_1
була спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
а частка, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3
у праві сумісної спільної власності на
квартиру АДРЕСА_1 становила ? ( одну
другу ) частину.

В іншій частині позову ОСОБА_1
відмовити.

Рішення апеляційного
суду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Судді