АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана її представником ОСОБА_3, на
ухвалу Шевченківського районного суду
міста Києва від 17 липня 2014 року по
справі за скаргою ОСОБА_2 на дії
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Андрійка Євгена
Леонідовича, заінтересована особа -
Публічне акціонерне товариство
«Діамантбанк» про визнання
незаконними дій щодо прийняття
постанови про розшук автомобіля та
зобов'язання усунути порушення,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду зі скаргою на дії старшого
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві Андрійка
Є.Л., просила визнати незаконними його
дії щодо прийняття постанови про
розшук автомобілів від 01 квітня 2014
року та зобов'язання усунути порушення
прав заявника.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 липня 2014 року у
задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_5
через свого представника ОСОБА_3
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалу та
постановити нову, якою скаргу
задовольнити, визнавши неправомірними
дії державного виконавця щодо
винесення постанови від 01.04.2014 року про
розшук майна боржника.

Апелянт посилається на порушення судом
норм процесуального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Вказує, що судом не було
встановлено, що на сьогоднішній день
для забезпечення виконання рішення
суду є два арештовані і передані на
зберігання ОСОБА_6 транспортні засоби:
BMW X5, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та BMW
E70/X5, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_2.

Проте судом в ухвалі перекручені усі
відомості щодо арешту автомобілів, та
зазначено лише про один транспортний
засіб, який передано на зберігання
ОСОБА_2

Суд належним чином не перевірив доводи
заявника, вказавши, що її представником
не доведено факт щодо нездійснення
виходу державного виконавця за місцем
проживання боржника. Оскільки суд не
дослідив матеріали виконавчого
провадження, то зазначені висновки
апелянт вважає необґрунтованими.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
стягувача - ПАТ «Діамантбанк» вважав
доводи апеляційної скарги
безпідставними та просив залишити
ухвалу суду першої інстанції без змін.

Державний виконавець в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даною скаргою,
ОСОБА_2 посилалась на те, що 22.01.2014 року
їй стало відомо про існування заочного
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Діамантбанк» суми коштів 381 773 грн. 48
коп.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 14.02.2014 року ОСОБА_2 було
відмовлено у задоволенні заяви про
перегляд заочного рішення, тому 21.02.2014
року вона звернулась з апеляційною
скаргою на вказане рішення, яка на час
звернення з даною скаргою на дії
державного виконавця не розглянута.

28.01.2014 року старшим державним
виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві АндрійкомЄ.Л. була винесена
постанова про оголошення в розшук
транспортного засобу Maserati Spider 4245 , 2004
року випуску, д.н. НОМЕР_3; та
транспортного засобу BMW E70/X5, 2007 року
випуску, д.н. НОМЕР_2.

20.03.2014 року державним виконавцем було
складено акт опису і арешту майна та
передано на збереження ОСОБА_2
автомобіль BMW E70/X5, 2007 року випуску, д.н.
НОМЕР_2.

Проте, 01 квітня 2014 року старшим
державним виконавцем Андрійко Є.Л. була
винесена постанова про розшук ще двох
транспортних засобів боржника :
автомобіля «Mersedes-bens ML63» , 2008 року
випуску, д.н. НОМЕР_2, та автомобіля BMW X5,
2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1. Останній
автомобіль був арештований та
переданий на зберігання ПАТ
«Діамантбанк».

Заявник вважає, що вказана постанова
була винесена незаконно та з
порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки вартість
арештованого автомобіля BMW E70/X5, 2007 року
випуску, д.н. НОМЕР_2 становить 50 тисяч
доларів США, що згідно з курсом НБУ
станом на 07.04.2014 року складає суму 585500
грн., яка значно перевищує суму боргу по
виконавчому листу. Арешту зазначеного
автомобіля достатньо для забезпечення
виконання рішення суду, тому дії
державного виконавця щодо оголошення
розшуку ще двох автомобілів
постановою від 01.04.2014 року заявник
вважає незаконним.

Крім того, державним виконавцем
порушено п. 3.12 Інструкції з організації
примусового виконання рішень, оскільки
державний виконавець при винесенні
постанови про розшук майна боржника -
автомобіля, вихід за місцем проживання
боржника не здійснював, відповідно не
перевіривши наявність зазначеного
транспортного засобу за місцем
проживання боржника.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції вважав встановленим,
що 28.01.2014 року старшим державним
виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві АндрійкоЄ.Л. була винесена
постанова про оголошення в розшук
автомобіля BMW X5, 2006 року випуску, д.н.
НОМЕР_1 та автомобіля «Mersedes-bens ML63» , 2008
року випуску, д.н. НОМЕР_2.

На даний час автомобіль BMW  X5, д.н.
НОМЕР_1 розшукано, 01.04.2014 року складено
акт опису автомобіля, а постановою від
30.04.2014 року розшук автомобіля
скасовано. Автомобіль «Mersedes-bens ML63» ,
д.н. НОМЕР_2, не знайдено, його розшук
продовжується для наступного
виконання рішення про стягнення
кредитної заборгованості.

За таких обставин суд визнав постанову
державного виконавця від 01.04.2014 року
про розшук належних заявнику
автомобілів такою, що відповідає ч. 1 ст.
11 Закону України «Про виконавче
провадження».

Враховуючи, що рішення боржником не
виконане, заборгованість не погашена,
автомобіль «Mersedes-bens ML63» , 2008 року
випуску, д.н. НОМЕР_2 до цього часу не
розшуканий та приховується боржником,
суд першої інстанції дійшов висновку
про законність і правомірність дій
державного виконавця.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції
зроблені за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та не відповідають обставинам справи.

Згідно з статтею 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, порушено їх права чи
свободи.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів щодо
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно та в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.52 цього Закону
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 57 зазначеного
Закону арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом:
винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 цього Закону,
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі
предмети.

Згідно з ч.5 ст.57 Закону про проведення
опису майна боржника і накладення на
нього арешту державний виконавець
складає акт опису та арешту майна
боржника. Під час проведення опису та
арешту майна боржника державний
виконавець має право оголосити
заборону розпоряджатися ним, а в разі
потреби - обмежити права користування
майном, здійснити опечатування або
вилучити його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акті опису та арешту.

Статтею 40 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі необхідності розшуку
транспортного засобу боржника
державний виконавець виносить
постанову про такий розшук, яка є
обов'язковою для виконання органами
внутрішніх справ.

Зі змісту скарги ОСОБА_2 вбачається, що
підставою оскарження дій державного
виконавця щодо винесення постанови
від 01 квітня 2014 року про розшук двох
належних їй транспортних засобів -
«Mersedes-bens ML63» , 2008 року випуску, д.н.
НОМЕР_2, та автомобіля BMW X5, 2006 року
випуску, д.н. НОМЕР_1, заявник зазначала
наявність постанови від 28 січня 2014
року, якою вже було оголошено в розшук
два інші автомобілі боржника - Maserati
Spider 4245 , 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_3, та
BMW E70/X5, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_2.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі суд
зазначив про оголошення в розшук
державним виконавцем лише двох
автомобілів: «Mersedes-bens ML63» , 2008 року
випуску, д.н. НОМЕР_2, та автомобіля BMW X5,
2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1, при цьому
вказав , що вони були оголошені в розшук
як постановою від 28 січня 2014 року, так і
постановою від 01 квітня 2014 року.

З викладеного слідує, що судом першої
інстанції вищевказані доводи заявника
не перевірялись, їм не було надано
будь-якої оцінки в ухвалі суду.

Зі змісту оскаржуваної ухвали та
матеріалів даної справи не вбачається,
яким чином суд перевіряв решту доводів
заявника, оскільки в матеріалах справи
відсутня копія постанови державного
виконавця від 01 квітня 2014 року.

Крім того, в ухвалі не зазначено, яким
чином суд досліджував зміст інших
постанов державного виконавця, про які
йдеться в ухвалі, оскільки копії цих
постанов у матеріалах справи відсутні,
як і відсутні дані про те, що судом
досліджувались матеріали виконавчого
провадження.

З наявних у матеріалах справи копій
актів опису й арешту майна боржника
вбачається, що 20 березня 2014 року
державним виконавцем було описано й
арештовано автомобіль BMW E70/X5, 2007 року
випуску, д.н. НОМЕР_2 ( а.с. 10), а 04 квітня
2014 року державним виконавцем було
описано й арештовано інший автомобіль -
BMW X5, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 ( а.с. 6).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції не
було перевірено і не надано оцінку
доводам заявника про те, що державним
виконавцем було винесено дві постанови
про розшук майна боржника - від 28 січня
2014 року та 01 квітня 2014 року, якими
оголошено в розшук всього чотири
автомобілі, два з яких розшукано та
передано на зберігання заявнику.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК
України, у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність було прийнято або
вчинено відповідно до закону, у межах
повноважень суб'єкта оскарження і
права чи свободи заявника не було
порушено, суд постановляє ухвалу про
відмову в задоволенні скарги. При
цьому, визнаючи доводи скарги
необґрунтованими і відмовляючи в її
задоволенні, суд має зазначити в
ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі
яких саме норм закону він дійшов такого
висновку.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції щодо правомірності дій
державного виконавця зроблені за
неповного з'ясування обставин, які
мають значення для справи. Судом було
порушено порядок вирішення скарги
ОСОБА_2 на дії державного виконавця,
оскільки доводи заявника фактично не
були предметом перевірки, скарга була
розглянута судом першої інстанції без
дослідження матеріалів виконавчого
провадження, чи копій відповідних
постанов державного виконавця, що є
предметом оскарження.

За таких обставин, виходячи з положень
ст. 303, 312 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_5 - скасування
оскаржуваної ухвали та направлення
скарги на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 17 липня 2014 року - скасувати,
питання вирішення скарги передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: