У Х В А Л А

пр. № 2-н/759/694/14

ун. № 759/11029/14-ц

11 серпня 2014 року
м. Київ

Суддя Святошинського
районного суду м. Києва Ключник А.С.,
розглянувши заяву ЖБК "Лепсе-4" про
видачу судового наказу за вимогою про
стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суми
заборгованості за комунальні послуги,
інфляційної складової та 3 % річних від
суми заборгованості та витрат ,
повязаних з оплатою правової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з
заявою про видачу судового наказу
простягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суми
заборгованості за комунальні послуги,
інфляційної складової та 3 % річних від
суми заборгованості та витрат,
повязаних з оплатою правової допомоги.

Дослідивши матеріали справи,
суддя дійшов висновку за необхідне
відмовити у прийнятті заяви про видачу
судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.100 ЦПК
України суд відмовляє у прийнятті
заяви про видачу судового наказу, якщо
заявлено вимогу, не передбачену
статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 96 ЦПК України
судовий наказ може бути видано, у разі
якщо: 1) заявлено вимогу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати; 2)
заявлено вимогу про компенсацію витрат
на проведення розшуку відповідача,
боржника, дитини або транспортних
засобів боржника; 3) заявлено вимогу про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості; 4)
заявлено вимогу про присудження
аліментів на дитину в розмірі тридцяти
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, якщо ця
вимога не пов'язана із встановленням чи
оспорюванням батьківства (материнства)
та необхідністю залучення інших
зацікавлених осіб; 5) заявлено вимогу
про повернення вартості товару
неналежної якості, якщо є рішення суду,
яке набрало законної сили, про
встановлення факту продажу товару
неналежної якості, ухвалене на користь
невизначеного кола споживачів.

Як вбачається з завяви про
видачу судового наказу, заявник
просить стягнути з боржників витрати,
повязаних з оплатою правової допомоги,
за вимогою, що не передбачена ст. 96 ЦПК
України

Серед іншого згідно відповіді
ВАДР ГУ ДМС України в м. Києві, боржник
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:
Волинська обл., м. Нововолинськ.

Враховуючи вищевикладене,
суддя приходить до висновку про
відмову у прийнятті заяви до розгляду,
враховуючи те, що заявником заявлено
вимогу яка не передбачена ст. 96 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України
у разі відмови в прийнятті заяви про
видачу судового наказу або в разі
скасування судового наказу внесена
сума судового збору стягувачу не
повертається. У разі пред'явлення
стягувачем позову до боржника у
порядку позовного провадження сума
судового збору сплаченого за подання
заяви про видачу судового наказу
зараховується до суми судового збору,
встановленої за позовну заяву.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 99, 100, 209-210, 223, 293, 294 ЦПК
України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ЖБК
"Лепсе-4" про видачу судового наказу за
вимогою про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2
суми заборгованості за комунальні
послуги, інфляційної складової та 3 %
річних від суми заборгованості та
витрат , повязаних з оплатою правової
допомоги, та повернути матеріали
заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
А. Ключник