У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу та розподіл спільного
майна подружжя за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з січня 2004 року перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з
відповідачем та проживали у його
матері. 15 квітня 2005 року ОСОБА_4 придбав
будинок по АДРЕСА_1, який облаштували
спільно з відповідачем. У кінці січня
2007 року сторони припинили відносини
через непорозуміння, однак у січні
2011 року їх відновили.

У зв'язку з цим, позивачка просила суд
встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 за
період з січня 2004 року по січень 2007 року
та з січня 2011 року по даний час, та
визнати право власності на Ѕ частину
спірного житлового будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 10 липня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 11
березня 2014 року, позов задоволено.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з січня 2004 року по січень 2007
року, а також з січня 2011 року по даний
час. Визнано за ОСОБА_3 право власності
на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що факт проживання
сторін однією сім'єю без реєстрації
шлюбу доведено, та зі змісту ст. 74 СК
України, згідно якої, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

З цими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки такі не
ґрунтуються на матеріалах справи та
суперечать нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що будинок АДРЕСА_1
був придбаний ОСОБА_4 15 квітня 2005
року (а. с. 5-6).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення Глави 8 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалі справи,
позивачка факт спільного проживання з
відповідачем з січня 2004 року по січень
2007 року, а також з січня 2011 року по даний
час доводила поясненнями свідків та
доданими фото, даний факт не
заперечував сам ОСОБА_4

Згідно з п. 20 постанови Пленуму
Верховного суду «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, при
застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам

необхідно враховувати, що правило
зазначеної норми поширюється на
випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.

Відповідно до рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 24 травня 2011 року,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 23 вересня 2011 року, позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням,
вселення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача усунути ОСОБА_5 перешкоди у
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 та вселено її у даний будинок.

Вказаним рішенням, зокрема,
встановлено, що на підставі письмової
заяви ОСОБА_4 від 05 січня 2007 року у
цьому будинку з 10 січня 2007 року
зареєстрована ОСОБА_5, вона поселилася
і проживала у зазначеному будинку в
якості члена його сім'ї. У січні 2011 року
відповідач після чергового конфлікту
вигнав ОСОБА_5 з будинку, і не допускає
її до проживання у ньому (а.
с. 26-27).

Також у матеріалах справи є ухвала
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 12 грудня 2013
року про залишення без розгляду заяви
ОСОБА_5, зацікавлена особа - ОСОБА_4, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу у зв'язку з тим, що між
сторонами існує спір про право (а. с. 28).

Однак, суд апеляційної інстанції у
порушення ст. 303 ЦПК України доводи
апеляційної скарги ОСОБА_5 належним
чином не перевірив та дійшов
помилкового висновку про залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Таким чином суди у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахували
норми матеріального та процесуального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
10 липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від
11 березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська