У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Касьяна О.П., Журавель
В.І., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом
виконуючого обов'язки прокурора м.
Харкова в інтересах держави в особі
управління комунального майна
Харківської міської ради до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції, третя особа - Комунальне
підприємство «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації», про
визнання правочинів недійсними,
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення
Дзержинського районного суду

м. Харкова від 11 листопада 2013 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року виконуючий обов'язки
прокурора м. Харкова в інтересах
держави в особі управління
комунального майна Харківської
міської ради звернувся до суду з
позовом, у якому зазначав, що власником
квартири АДРЕСА_1 була

ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого 15 березня 2002 року
виконкомом Дзержинської районної ради
м. Харкова за № 47/40.

Після смерті ОСОБА_9, яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадщину прийняла
ОСОБА_10

12 липня 2012 року в указаній квартирі
виявлено труп

ОСОБА_10

16 липня 2012 року на підставі
підробленого паспорта на ім'я ОСОБА_10
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
за реєстровим № 902 посвідчено
довіреність, якою ОСОБА_10
уповноважувала ОСОБА_6 оформити
спадкові права на майно після смерті її
матері ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 року на підставі
підробленого паспорта на ім'я ОСОБА_10
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
за реєстровим № 2808 посвідчено
довіреність, якою ОСОБА_10
уповноважувала ОСОБА_6 представляти її
інтереси з усіх питань, пов'язаних з
продажем за суму та на умовах на його
розсуд належної їй спірної квартири зі
зняттям її з реєстраційного обліку.

На підставі цієї довіреності 27 липня 2012
року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 за реєстровим

№ 2823 посвідчено договір
купівлі-продажу, за умовами якого
власником квартири АДРЕСА_1 став ОСОБА_7

Просив суд визнати недійсним правочин,
вчинений у формі довіреності, виданої 16
липня 2012 року від імені ОСОБА_10 на
ОСОБА_6; визнати недійсним правочин,
вчинений у формі свідоцтва про право на
спадщину за законом на користь ОСОБА_10,
серія ВРТ № 251171, номер у спадковому
реєстрі 53137845; визнати недійсним
правочин, вчинений у формі довіреності,
виданої 26 липня 2012 року від
імені ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6;
визнати недійсним правочин, вчинений у
формі договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 укладеного 27 липня 2012
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; скасувати
державну реєстрацію права власності на
квартиру на ім'я ОСОБА_7; зобов'язати
реєстраційну службу Харківського
міського управління юстиції скасувати
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
зареєстрованого на ім'я ОСОБА_7

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11 листопада 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсними
довіреності від 16 липня 2012 року та від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, посвідчені від імені
ОСОБА_15 приватними нотаріусами
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 за реєстровим № 902 та
ОСОБА_12 за реєстровим № 2808; свідоцтво
про право на спадщину за законом,
посвідчене 04 липня 2012 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу

ОСОБА_16 за реєстровим № 2924; договір
купівлі-продажу, посвідчений

27 липня 2012 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 за реєстровим № 2823.
Скасовано державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_7 Зобов'язано реєстраційну службу
Харківського міського управління
юстиції внести відповідний запис до
Державного реєстру прав.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 11 березня

2014 року рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від
11 листопада 2013 року змінено, у позові
виконуючого обов'язки прокурора м.
Харкова в інтересах держави в особі
управління комунального майна
Харківської міської ради про
скасування державної реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_7 із зобов'язанням реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції внести відповідний
запис до Державного реєстру прав
відмовлено. У іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7
- ОСОБА_8, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та закрити
провадження у справі.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із доведеності вимог
щодо визнання недійсними правочинів
від імені ОСОБА_10, вчиненими за
підробними документам, у зв'язку з чим
державна реєстрація права власності на
ім'я ОСОБА_7 підлягає скасуванню.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд керувався
тим, що запис про державну реєстрацію
спірної квартири підлягає скасуванню
на підставі рішення суду відповідним
органом державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно.

Із такими висновками судів погодися не
можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що на підставі свідоцтва
про право власності, виданого 15 березня
2002 року Виконавчим комітетом
Дзержинської районної ради м.
Харкова за № 47/40 власницею квартири
АДРЕСА_1 була ОСОБА_9 (а.с. 11−?12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла (а.с. 13).
Після її смерті спадщину прийняла
донька ОСОБА_9 - ОСОБА_10, оскільки
проживала однією сім'єю зі
спадкодавицею та була зареєстрована з
нею за однією адресою. Інших
спадкоємців згідно зі ст. ст. 1261−?1266 ЦК
України, в тому числі малолітніх,
неповнолітніх, недієздатних
спадкоємців, а також спадкоємців,
цивільна дієздатність яких обмежена,
не встановлено, заяви про прийняття
спадщини у порядку ст. 1269 ЦК України від
будь-яких осіб не надходило.

На підставі заяви ОСОБА_6 як
представник ОСОБА_10 на
підставі довіреності від 16 липня 2012
року на ім'я ОСОБА_10 24 липня 2012 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_16
видано свідоцтво про права на спадщину
за законом, а саме: на квартиру АДРЕСА_1
(а.с. 28−?29).

Із довіреності від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
вбачається, що ОСОБА_10
уповноважила ОСОБА_6 представляти її
інтереси з усіх питань, пов'язаних з
продажем квартири АДРЕСА_1 (а.с. 30).

На підставі договору купівлі-продажу
від 27 липня 2012 року ОСОБА_6, діючи від
імені та в інтересах ОСОБА_10, продав
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7 за 160
тис. грн (а.с. 32).

Разом з тим із постанови про відмову у
відкритті кримінальної справи від 19
липня 2012 року вбачається, що 12 липня 2012
року у квартирі АДРЕСА_1 було виявлено
труп ОСОБА_10 (а.с. 14).

За наслідками проведеної перевірки 10
вересня 2012 заступником начальника
відділення СВ Дзержинського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області
Мельником І.В. порушено кримінальну
справу за ознаками злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за
фактом заволодіння чужим майном -
квартирою АДРЕСА_1, шляхом обману, що
спричинило майнову шкоду у великому
розмірі (а.с. 38).

Виконуючий обов'язки прокурора м.
Харкова звернувся до суду з даним
позовом з метою захисту права
власності щодо спірної квартири в
інтересах управління комунального
майна Харківської міської ради.

Однак з даним фактом погодитися не
можна, оскільки мова йде про відумерлу
спадщину.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1277 ЦК України у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від прийняття
орган місцевого самоврядування за
місцем відкриття спадщини зобов'язаний
подати до суду заяву про визнання
спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою,
переходить у власність територіальної
громади за місцем відкриття спадщини.

Належним позивачем у справі є
Харківська міська рада. Управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради є підрозділом
Харківської міської ради, на який
відповідно до Положення про Управління
комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна Харківьскої
міської ради, затвердженого рішенням
1 сесії Харківської міської ради
6-го скликання від 24 листопада 2010 року
№ 07/10 покладено повноваження
представляти інтереси Харківської
міської ради, не є належною особою,
права якої потребують захисту у
вказаних правовідносинах.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідних дій,
спрямованих на визнання вказаного
майна відумерлою спадщиною, Харківська
міська рада не здійснила, оскільки до
суду з позовом про становлення факту
родинних відносин звертався ОСОБА_19,
якому рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 03 квітня
2013 року встановлено факт родинних
відносин з ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і вказане рішення
скасовано лише з тих підстав, що існує
спір між сторонами - ОСОБА_19 та ОСОБА_7
(а.с. 131−?134).

Суди на вказані вимоги закону уваги не
звернули, не встановили коло осіб,
права та інтереси яких зачіпають
судові рішення, що є підставою для
скасування судових рішень з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині скасування
державної реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 із
зобов'язанням реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції внести відповідний запис до
Державного реєстру прав, не врахував,
що у Конституції України закріплено, що
держава гарантує, у тому числі і
судовий, захист його прав і свобод (ст.
55). Правосуддя в Україні здійснюється
тільки судом; судовий розгляд
відбувається у формах конституційного,
цивільного, адміністративного та
кримінального судочинства.

Принцип безперешкодного доступу до
правосуддя визнається міжнародним
співтовариством як фундаментальний
згідно з Конвенцією про захист прав
людини та основних свобод (п. 1 ст. 6) та
Міжнародним пактом про громадянські і
політичні права (п. 1 ст. 14 ): кожен у
випадку спору щодо його цивільних прав
та обов'язків має право на справедливий
і публічний розгляд справи в розумний
строк незалежним, неупередженим і
компетентним судом, створеним на
підставі закону, при дотриманні
принципу рівності всіх перед судом.

Гарантуючи державний, у тому числі
судовий, захист прав і свобод людини і
громадянина, Конституція України
одночасно закріплює право кожного
захищати свої права і свободи всіма
способами, не забороненими законом (ст.
55). Способи захисту цивільних прав
зазначені у ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно; Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно -
єдина державна інформаційна система,
що містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Тобто, державна реєстрація прав на
нерухоме майно та угод з ним є
юридичним актом визнання та
підтвердження державою виникнення,
обмеження (обтяження), переходу або
припинення прав на нерухоме майно
відповідно до Цивільного кодексу
України і єдиним доказом існування
зареєстрованого права на нерухоме
майно, яке може бути оскаржене у
судовому порядку.

Законодавче закріплення необхідності
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно є визнанням з боку
держави публічно-правового інтересу у
встановленні приналежності нерухомого
майна конкретній особі, чим
забезпечується захист прав такої та
інших осіб, стабільність цивільного
обороту і передбачуваність його
розвитку.

Властивий цивільним правовідносин
принцип диспозитивності, у силу якого
громадяни (фізичні особи) та юридичні
особи набувають і здійснюють свої
цивільні права з власної волі і у своїх
інтересах, вільні у встановленні своїх
прав і обов'язків на основі договору та
у визначенні будь-яких умов, у тому
числі вільні і відступити від положень
актів цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд (ч. 2 ст. 6, ст. 627 ЦК України),
поширюється і на процесуальні
відносини, пов'язані з розглядом у
судах у порядку цивільного судочинства
спорів, що виникають в ході здійснення
фізичними та юридичними особами своїх
цивільних прав.

У цивільному судочинстві
диспозитивність означає, що
процесуальні відносини виникають,
змінюються і припиняються головним
чином з ініціативи безпосередніх
учасників спірних матеріальних
правовідносин, які мають можливість за
допомогою суду розпоряджатися
процесуальними правами і спірним
матеріальним правом (ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Законодавче закріплення необхідності
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно є, таким чином,
визнанням з боку держави
публічно-правового інтересу у
встановленні приналежності нерухомого
майна конкретній особі. Державна
реєстрація прав покликана служити
забезпеченню стабільності обороту
нерухомості, оскільки остання має не
тільки майнову, а й соціальну
значимість. Подібна стабільність
досягається шляхом винесення операцій
та інших дій з нерухомістю за рамки
приватних інтересів сторін, а також
створення особливої, єдиної
інформаційної системи, дозволяє всім
суб'єктам права отримувати виключно і
єдино достовірні дані про правовий
статус того чи іншого об'єкта.

Фактично ж реєстрація покликана надати
відповідну силу правовстановлюючим
документам і виступає формальною
умовою подальшого захисту (у тому числі
і судового) прав особи, що виникають з
правовідносин, предметом яких є
нерухоме майно. При цьому вона ніяк не
впливає на цивільно-правову рівність
учасників обороту, автономію волі і
свободу договору. Тобто не надає
публічно-правового характеру вказаним
правовідносинам, що дозволяє зробити
висновок про можливість розгляду
спорів щодо державної реєстрації
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно.

Тому вказані позовні вимоги, якщо вони
заявлені у позові щодо нерухомого
майна і не стосуються дотримання
державним реєстратором процедури
здійснення державної реєстрації,
належить розглядати у порядку
цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 -
ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11 листопада 2013 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 11 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель О.П. Касьян О.М.
Ситнік