інстанції Петришин Н.М.Провадження №
22-ц/780/5075/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Бобка
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 липня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із позовом, який
мотивувало тим, що 04 квітня 2011 року між
ним та ОСОБА_2 був укладений договір,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач зобов'язання за
вказаним Договором належним чином не
виконав, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість. Просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за договором від 04
квітня 2011 року в розмірі 22 308,17 грн., з
них: 9644,55 грн. - заборгованість за
кредитом, 11125,14 грн. - заборгованість за
процентами за користування кредитом;
500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1038,48
грн. - штраф (процентна складова), та
судові витрати в розмірі 229,40 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 липня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, неповноту та
неправильність встановлення обставин,
що мають значення для справи, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. Обґрунтував скаргу
тим, що банком невірно визначено розмір
заборгованості, оскільки наданий ним
розрахунок не містить формул
розрахунків, кількості днів
прострочення платежу з розбивкою за
кожен місяць, сум простроченого
платежу з розбивкою за кожен місяць.
Судом в повному обсязі не досліджена
дана обставина. Зазначає, що не мав
наміру отримувати кредит у позивача, а
лише заробітну картку. Позивач йому
безпідставно підвищив кредитний ліміт
із 300 грн. до 8000 грн., про що він навіть не
знав, думаючи, що кошти на картці - це
його заробітна плата. Йому взагалі не
була доведена інформація про сукупну
вартість кредиту та можливі ризики, що
судом не було досліджено. Також судом
не застосовано позовну давність про
стягнення з нього неустойки.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з огляду на
наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в повній мірі відповідає
наведеним вимогам, підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

Як було встановлено в ході розгляду
справи, 04 квітня 2011 року між банком та
ОСОБА_2 був укладений договір,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. В подальшому кредитний ліміт по
виданій відповідачу картці було
збільшено. Свої зобов'язання з
повернення отриманих кредитних коштів
відповідач не виконав, у зв'язку з чим
перед банком у нього утворилася
заборгованість.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип
змагальності сторін в цивільному
процесі, який полягає в тому, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, прямо встановлених Законом.
Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях. За
таких умов суд може приймати та
покладати в основу рішення по справі
лише ті обставини, які були доведені
сторонами.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач надав до суду розширений
розрахунок заборгованості за кредитом
з випискою руху коштів та обліку
операцій на картковому рахунку
відповідача. Відповідач заперечував
розрахунки банку, в той же час свої
заперечення належним чином не
обґрунтував, власного розрахунку, як і
доказів неправильності розрахунку
банку, не надав. За таких умов
твердження відповідача на відсутність
заборгованості перед банком у
визначеному судом першої інстанції
розмірі залишилися недоведеними.

Не можуть бути прийняті колегією суду й
посилання апелянта на неправомірне
незастосування до вимог про стягнення
з нього неустойки термін позовної
давності, оскільки у відповідності до
п.1.1.5.32 Умов та правил надання
банківських послуг стягнуті з
відповідача штрафи мають разовий
характер та були заявлені в межах
встановлених законом строків позовної
давності.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції й інші доводи апеляційної
скарги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим. Таким чином рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: