Головуючий суду 1 інстанції - Кравченко
Доповідач - Околот Г.М.
Провадження № 22ц/782/1551/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді - Околота
Г.М.,

суддів - Коротенка Є.В.,
Темнікової В.І.,

при секретарі - Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду
м. Луганська від 18 лютого 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи
що не заявляють самостійних вимог
Приватне акціонерне товариство
«Страхова група «ТАС» , Приватне
акціонерне товариство «НФСК
«Добробут» про стягнення матеріальної
та моральної шкоди, спричиненої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом до
відповідача ОСОБА_2 та в обґрунтування
своїх вимог вказав , що 13 грудня 2012 року
на перехресті вулиць Гастелло -
Об'їздная дорога в м. Луганську сталося
зіткнення автомобіля НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_3, який належить на
праві власності ОСОБА_4 та автомобіля
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який
належить йому на праві власності.
Вказана дорожньо-транспортна пригода (
далі ДТП) сталася з вини водія ОСОБА_2 В
результаті зіткнення транспортних
засобів автомобілю ВАЗ-21093 було завдано
технічні пошкодження. Позивач
зазначає, що згідно звіту про оцінку
автомобіля від 29 грудня 2012 року № 1086
зробленого ФОП ОСОБА_5 вартість
спричиненого йому матеріального
збитку складає 18 596,75 грн. Крім того,
позивач зазначає, що поніс витрати
пов'язані з транспортуванням
автомобіля у сумі 500 грн. та витрати з
оцінкою транспортного засобу у сумі 600
грн., а усього у загальній сумі 1100 грн.

Від ПрАТ «Страхова група «ТАС» , в якій
була застрахована відповідальність
власника автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_2
позивач отримав страхове
відшкодування у розмірі 10 560,43 грн.,
однак цієї суми не хватило для повного
відшкодування матеріальної шкоди, тому
посилаючись на вказані обставини
просить суд стягнути на його користь з
відповідача у відшкодування
спричиненої матеріальної шкоди 9 136,32
грн. ( 18 596,75 грн. + 1100 грн. - 10 560,43 грн. ).
Також позивач зазначає, що
протиправними діями відповідача йому
було спричинено моральну шкоду, яка
виразилась у душевних стражданнях
пов'язаних із пошкодженням належного
йому майна та не можливістю тривалий
час користуватися автомобілем, тому
просив стягнути з відповідача на
відшкодування моральної шкоди 5 000 грн,
та понесені ним судові витрати по
справі. (а.с. 3-6)

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 18 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 були задоволені
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної
шкоди спричиненої внаслідок ДТП 9 136,32
грн. та 229,40 грн. витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору. У задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_3 було
відмовлено за необґрунтованістю. (
а.с.90-94) )

Не погодившись з рішенням суду
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування скарги апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції не враховано, що
відповідальність учасників
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована на підставі Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» а тому завдана позивачу
ОСОБА_3 шкода підлягає відшкодуванню
страховою компанією ПрАТ « Страхова
группа «ТАС», з якою ним було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, яка до участі у справі в якості
відповідача чи співвідповідача
залучена судом не була та нею вже
виплачено позивачу страхове
відшкодування, яке не перевищує ліміту
у сумі 50000 грн. Крім того, у порушення
вимог діючого законодавства позивачем
без його повідомлення та повідомлення
страхової компаній проведено оцінку
транспортного засобу, однак суд не дав
цим обставинам належної оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції у повні мірі не
відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та покладаючи відповідальність по
відшкодуванню матеріальної шкоди,
завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди на
відповідача, суд першої інстанції
виходив з доведеності позивачем своїх
вимог та положень ст.ст. 1166, 1167, 1187 , 1194
ЦК України, якими передбачено обов'язок
особи відшкодувати матеріальну шкоду ,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
тому на підставі звіту про оцінку
розміру спричиненої шкоди власнику
транспортного засобу № 1086 від 29.12.2012
року , стягнув з відповідача на користь
позивача 9 136, 432 грн. спричиненої ДТП
матеріальної шкоди , а у задоволенні
вимог про відшкодування моральної
шкоди відмовив за необґрунтованістю.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду не можна.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№14 роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог
закону не дотримався і ухвалив судове
рішення, яке не в повній мірі
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду
України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку», у разі
якщо апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог,
суд апеляційної інстанції відповідно
до принципу диспозитивності не має
права робити висновки щодо не
оскаржуваної частини рішення ні в
мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення суду першої інстанції
оскаржується лише відповідачем ОСОБА_2
в частині стягнення матеріальної шкоди
, спричиненої внаслідок ДТП.

Тому, перевіряючи законність
оскаржуваного рішення відповідно до
вимог ст.303 ЦПК України, в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів не перевіряє справу в частині
відмови у задоволення позову
позивачеві у стягненні моральної шкоди
із-за відсутності апеляційної скарги в
зазначеній частині.

Відповідно до ст. ст. 3, 31, 118, 119 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір на користь позивача
ОСОБА_3 , суд першої інстанції
встановив, що 13 грудня 2012 року,
приблизно о 10.20 годині, на перехресті
вулиць Гастелло - Об'їздная дорога в м.
Луганську сталося зіткнення
автомобіля НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_3, який належить на праві
власності ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_2
під керуванням водія ОСОБА_2, який
належить йому на праві власності.
Вказана ДТП сталася з вини водія
ОСОБА_2, який керуючи автомобілем
порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього
руху України, а саме не вибрав безпечну
швидкість руху , внаслідок чого
допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ
21093 . Внаслідок ДТП автомобіль , яким на
відповідній правовій підставі керував
позивач, зазнав механічних
пошкоджень, тому вартість матеріальної
шкоди, з урахуванням сплаченого ПрАТ
«Страхова група «ТАС» страхового
відшкодування , відповідно до звіту про
оцінку розміру спричиненої шкоди
власнику транспортного засобу № 1086
від 29.12.2012 року , становить 9 136, 432 грн.,
яку стягнув з винного в ДТП водія
ОСОБА_2 ( а.с. 10, 11)

Разом з тим, суд першої інстанції
залишив поза увагою, що згідно ст. 21
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення ст. 1194 ЦК України, питання про
відшкодування шкоди само собою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язку щодо письмового
надання страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування.

Наявність такої згоди у вигляді
відповідної заяви цієї особи та
виконання нею передбаченого ст. 33 цього
Закону обов'язку застосовується судом
першої інстанції, у зв'язку із чим до
участі у справі може бути залучений
страховик.

У відповідності до вимог ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та ст. 1194 ЦК України при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди,
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 10
ЦПК України та ст. ст. 13, 21 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язковому з'ясуванню
підлягав факт наявності чи відсутності
полісу у власника транспортного засобу
Daewoo Lanos державний номер НОМЕР_3 на
момент настання дорожньо-транспортної
пригоди та можливості притягнення до
участі у справі у якості
співвідповідача страховика.

З матеріалів справи вбачається, що
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_2 була
застрахована у ПрАТ «Страхова група
«ТАС», поліс АВ/7369965 від 14.06.2012 року і
дана страхова компанія, відповідно до
ухвали Ленінського районного суду м.
Луганська від 26.11.2013 року була залучена
до участі у справі в якості третьої
особи яка не заявляє самостійних вимог.

Згідно заяви ОСОБА_3 та на підставі
звіту ФОП ОСОБА_6 № 28/12/12 від 20.12.2012 року
ПрАТ «Страхова група «ТАС» сплатила
позивачу страхове відшкодування у
розмірі 10 560,43 грн. і ці обставини
сторонами не оспорюються. ( а.с. 34, 68 )

Розмір, завданої позивачу матеріальної
шкоди не перевищує ліміту
відповідальності ПрАТ «Страхова група
«ТАС», який складає 50 000 грн. і цей факт
сторонами не оспорюються.

Тому, у разі наявності підстав для
відповідальності ОСОБА_2 за завдану
позивачу шкоду, обов'язок з її
відшкодування в повному обсязі лежить
на ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Доводи апелянта ОСОБА_2 зводяться до
того, що завдана позивачу шкода
підлягає відшкодуванню ПрАТ «Страхова
група «ТАС» з якою ним було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів та якою вже виплачено позивачу
страхове відшкодування яке не
перевищує ліміту , а також те, що він не
згоден з оцінкою автомобіля
проведеного позивачем вдруге без його
повідомлення та повідомлення
страхової компанії.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у
порушення вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України
на зазначені положення закону уваги не
звернув, не переконався та не дослідив
умови договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, зокрема
укладеного ОСОБА_2 зі страховою
компанією ПрАТ «Страхова група «ТАС»
і відповідно не з'ясував чи мав
можливість ОСОБА_2 реалізувати своє
право на відшкодування матеріальної
шкоди за рахунок страхової компанії
відповідно до умов такого договору.

Між тим, з'ясування зазначених обставин
має суттєве значення для правильного
вирішення спору, без їх з'ясування,
висновок суду є помилковим.

Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК
України принципу диспозитивності
цивільного процесу, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і
відповідач, тобто особи, між якими
виник спір про право, який є предметом
розгляду та вирішення судом. При цьому
ініціатором процесу являється позивач,
який і вказує відповідача, як особу, до
якої ним заявляються вимоги. Залучення
до участі у справі іншої особи, як
співвідповідача, відповідно до
положень ч.1 ст. 33 ЦПК України, може
здійснюватися судом лише за
клопотанням позивача.

Однак суд першої інстанції, в
порушенням вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України не
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, та в порушення вимог
ст. 33 ЦПК України не обговорив питання
про залучення до участі у справі в
якості відповідача (співвідповідача)
ПрАТ «Страхова група «ТАС» і цими
діями обмежив сторони у правах,
встановлених ст. 31 ЦПК України,
порушивши принцип здійснення
судочинства на засадах змагальності
сторін.

Крім того, суд першої інстанції, не
роз'яснив позивачу право звернутись до
суду з клопотанням у порядку ст. 33 ЦПК
України, та не залучив до участі у
справі в якості відповідача
(співвідповідача) ПрАТ «Страхова група
«ТАС» .

Суд апеляційної інстанції в межах
своїх повноважень, не має права
залучати таку особу до участі у справі
на стадії апеляційного провадження,
навіть зі згоди осіб, які беруть участь
у справі. Це пов'язано з дією засадничих
принципів цивільного процесу
(диспозитивності, змагальності, тощо).

Крім того, апеляційний суд не повинен
повністю підміняти собою суд першої
інстанції, оскільки він не є судом
першої інстанції, а незалучені особи
були б позбавлені повноцінного суду
першої інстанції з його правами та
обов'язками, процедурою розгляду
справи в суді першої інстанції та
можливістю апеляційного оскарження
ухваленого судового рішення. Також
вони будуть позбавлені й реального та
повноцінного суду другої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи наведене, керуюсь вимогами
ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
колегія суддів дійшла висновку про
скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Оскільки апеляційний суд відмовив у
задоволенні позовних вимог, то
відповідно до ст. 88 ЦПК України , судові
витрати понесені позивачем - сплачений
ним судовий збір стягненню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 18 лютого 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: