Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/849/13-ц
Провадження № 2/553/249/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.05.2014м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Полтаві в складі:

головуючого - судді Кононенка С.Д.,

при секретарі - Павленко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 її
представника - адвоката ОСОБА_2,
представника відповідача Ленінського
відділу ДРАЦС Полтавського МУЮ
Полтавської області Звєрєвої В.В.,
представників третьої особи: адвоката
ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Ленінського відділу ДРАЦС
Полтавського МУЮ Полтавської області,
третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_7 про визнання фіктивним
розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_1
від 07.02.2012 року,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013 року до Ленінського
районного суду м. Полтави звернулася
ОСОБА_1 з позовною заявою про визнання
фіктивним розірвання шлюбу з ОСОБА_8
від 07.02.2012 року.

При цьому позивачка посилалася на те,
що з 2003 року проживала з ОСОБА_8 у
фактичному шлюбі за адресою: АДРЕСА_2, а
05.09. 2007 року зареєструвала шлюб. У
листопаді 2007 року на своє ім'я уклала
кредитний договір та отримала кошти на
облаштування опаленні та проведення
ремонту у вказаному домоволодінні. З 2012
року звільнилася з роботи і ніде не
працювала, а на незначну пенсію
чоловіка вони не могли прожити, тому
вирішили з ним оформити субсидію, для
чого розірвати шлюб фіктивно, про
людське око. В січні 2012 року подали
спільну заяву до Ленінського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Полтавського МУЮ Полтавської
області, а 07.02. 2012 року шлюб між нею та
ОСОБА_8 було розірвано, про що у Книзі
реєстрації розірвань шлюбу було
зроблено відповідний запис № 9 та
видано свідоцтво про розірвання шлюбу
НОМЕР_1. Не зважаючи на розірвання шлюбу
з ОСОБА_8 вони продовжували проживати
однією сім'єю , вели спільне
господарство, робили ремонт будинку,
саджали город та не мали наміру
припинити шлюбні відносини.

Але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер і
фіктивним розірванням шлюбу позивачу
було спричинено шкоду майновим
інтересам в зв'язку з тим ,що вона
втратила право на спадкування майна
після чоловіка.

За клопотанням позивача первісний
відповідач ОСОБА_7 був замінений на
Ленінський відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
Полтавського МУЮ Полтавської області,
а ОСОБА_7 була визнана по цивільній
справі третьою особою.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
, просили їх задовольнити з підстав, що
викладені у позовній заяві .

Відповідач та представники третьої
особи позовні вимоги не визнали,
прохали відмовити в їх задоволенні.

При цьому представник відповідача
Ленінського відділу ДРАЦС
Полтавського МУЮ Полтавської області
Звєрєва В.В. вказала, що шлюб між ОСОБА_8
та ОСОБА_1 був розірваний за вільним
волевиявленням цих осіб 07.02.2012 року,
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Заслухавши сторони, дослідивши докази
у справі суд приходить до наступних
висновків.

Так судом в судовому засіданні було
встановлено, що 05.09.2007 року був
зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_8.

В січні 2012 року ОСОБА_8 та ОСОБА_1 за
обопільним виявленням подали спільну
заяву до Ленінського відділу ДРАЦС
Полтавського МУЮ Полтавської області
про розірвання шлюбу. В результаті чого
органами РАЦС 07.02.2012 року шлюб між ними
був розірваний у відповідності до ст.106
СК України, як подружжя, яке не має
дітей.

Згідно з ст.8 СК України та ст.9 ЦК
України відносини між подружжям, не
врегульовані СК України регулюються
відповідними нормами ЦК України.

Таким чином, при розірванні шлюбу, як
вбачається з ч.1 ст.12 ЦК України, особи
здійснюють свої цивільні права вільно,
на власний розсуд. Тобто при розірвані
шлюбу між позивачем та ОСОБА_8 сторони
виказали своє волевиявлення вільно.

Виходячи з вимог ст.ст10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог .Що стосується
посилання позивача на те, що з 2012 року
вона звільнилася з роботи і ніде не
працювала і на невелику пенсію
чоловіка вони не могли прожити, тому
вирішили розірвати шлюб, щоб ОСОБА_8 міг
оформити субсидію, то це твердження
ніякими доказами не підтверджується і
воно спростовується довідкою №79 від
15.04.2013 року, довідкою №295-к від 04.09.2012
року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 з
21.04.2010 року працювала у Подільському
ТРЕ Депо м. Києва.

Окрім того суд критично відноситься до
пояснень позивачки про мету
фіктивного розірвання шлюбу для
отримання субсидії, бо з пояснень
ОСОБА_1 вбачається, що з моменту
розірвання шлюбу до дня смерті ОСОБА_8
пройшов рік, але ніяких субсидій
оформлено не було.

Критично суд відноситься і до
стверджень позивачки про те, що після
розірвання шлюбу вони проживали однією
сім'єю з померлим ОСОБА_8

Так з наданої довідки № 523 від 22.02.2013
року , підписаною головою селищного
комітету ОСОБА_15 вбачається, що він
підтверджує факт проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_8 у фактичному шлюбі до дня його
смерті, а також в ній стверджується те,
що вони спільно вели домашнє
господарство.

Але вказане протирічить показам самої
позивача, яка в судовому засіданні
пояснила, що приїздила до місця
проживання ОСОБА_8 не частіше одного
разу в місяць, тим паче з довідки № 188
від 25.12. 2012 року вказані і інші адреси
її місця проживання: АДРЕСА_1.

Також допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_15 показав, що на
протязі 2012 року бачив у дворі позивача
та ОСОБА_8 у січні та квітні 2012 року, а
потім перед Новим 2013 роком, що ніяким
чином неможливо розцінювати як факт
проживання однією сім'єю вказаних осіб
у фактичних шлюбних відносинах.

Позивач посилається в підтвердження
своїх позовних вимог також на підписи
осіб в наведеному акті, які іменуються
свідками та вказують на те, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 проживали однією сім'єю до 06
лютого 2013 року

Але їх неможливо розцінювати як покази
свідків згідно з ст.63 ЦПК України, бо
вони безпосередньо не були допитані у
судовому засіданні і позивачка
відмовилася від їх допиту.

В судовому засіданні також був
допитаний свідок ОСОБА_10, який є сином
позивача по справі і показав, що його
мати проживала із ОСОБА_8 до дня його
смерті. Але суд відноситься до його
показів критично, враховуючи при цьому
його родинні відносини з ОСОБА_1 та
покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 і інші матеріалами цивільної
справи.

Так свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, що
проживають напроти будинку АДРЕСА_2
пояснили ,що з 2010 року ОСОБА_1 у будинку
не проживала. За всі три роки з'являлася
2-4 рази, вчиняла сварки, знаходячись у
нетверезому стані, декілька разів
упаковувала речі з метою їх вивезення,
не приймала участь у похованні
колишнього чоловіка, хоча приїхала з м.
Київа, де працювала, за декілька днів до
смерті ОСОБА_8 Свідок ОСОБА_10 за період
з 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 приїздив до
матері один-два рази.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду , що з 12.08.2012
року проживав будинку АДРЕСА_2 в якості
піднаймача житлового приміщення. Його
кімната знаходилася на другому поверсі
будинку, де також мешкав померлий
ОСОБА_8 Позивачку бачив два рази, один
раз у жовтні 2012 року, другий в момент
смерті ОСОБА_8 Ці рази вона була в
нетверезому стані, а у жовтні 2012 року
вчинила сварку. Ніякого спільного
проживання ОСОБА_1 з померлим у не було.
Що стосується свідка ОСОБА_10, то він
його, за період проживання в якості
піднаймача, побачив тільки на
похоронах ОСОБА_8

Позивачем в якості доказу ,що
підтверджує позовні вимоги, наданий
кредитний договір № ПО-10/1605/07/1254 від 08
листопада 2007 року на її ім'я, договір
застави до вказаного кредитного
договору з додатком у вигляді опису
майна, що передане під заставу та
графік платежів, з якого вбачається, що
забов'язання по кредиту виконані 08.09.2009
року.

Суд, виходячи з вимог ч.3 ст.58 ЦПК
України не вважає ці докази належними і
не бере їх до розгляду , так як вони не
стосуються предмету спору, оскільки
шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_8
були зареєстровані і продовжувалися з
05.09.2007 року по 07.02.2012 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.106 СК України, ст.ст. 9, 12 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 58, 60, 63, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Ленінського відділу ДРАЦС
Полтавського МУЮ Полтавської області,
третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_7 про визнання фіктивним
розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_1
від 07.02.2012 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів після
проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави С. Д. Кононенко