Справа № 344/9291/14-ц
Провадження № 2/344/3503/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю позивача ОСОБА_2, представника
позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ПАТ Страхова
компанія «Країна» в особі
Івано-Франківської регіональної
дирекції про стягнення страхового
відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ПАТ «Страхова компанія «Країна» про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП, судових витрат.

В судовому засіданні представник
позивача та позивач позов підтримали в
повному обсязі та просили його
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
прибув і про причину своєї неявки суд
не повідомив, хоча про день, час та
місце розгляду справи був повідомлений
в установленому законом порядку однак
подав до суду заперечення від 01.07.2014
року, частково визнавши суму
відшкодування - 49500 грн. та пеню 1058 грн. .

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку що позовні
вимоги підлягають до задоволення
частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.11.2013 року в м.
Івано-Франківську в районі вул.Мазепи
-Січових Стрільців сталась ДТП за
участю транспортного засобу «VOLKSWAGEN
JETTA», д.н.з. НОМЕР_1, який належить
позивачу та транспортного засобу «HONDA
ACCORD», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_4, власником якого він є (а.с.6), про
що повідомлено позивачем відповідача
(а.с.8).

Законом України «Про страхування»
визначено, що страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів(страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Поняття договір страхування
закріплено в ЦК (ст. 979), та в Законі
України «Про страхування». Так, згідно
зі ст. 16 цього Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, відповідно до якої
страховик бере на себе зобов'язання у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній у договорі страхування
страхувальником, на користь якої
укладено договір страхування (подати
допомогу, виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Зазначеним законом визначено, що
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, що не суперечать
закону і пов'язані, в тому числі з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності).

Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК, ч. 2 ст. 18
вищезазначеного закону, факт укладення
договору страхування може
посвідчуватися страховим свідоцтвом
(полісом, сертифікатом), що є формою
договору страхування.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 застрахована страховою
компанією «Країна» на ліміт 50000 грн., що
ними і підтверджено, розмір франшизи 500
грн.

Згідно ст. 6. Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ст. 28. Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Івано-Франківського
міського суду від 25.11.2013 року
підтверджено факт настання страхового
випадку, а саме, встановлено, що ОСОБА_4
порушив вимоги Правил дорожнього руху
України, а саме 01.11.2013 року в м.
Івано-Франківську в районі вул.Мазепи -
Січових Стрільців сталась ДТП за
участю транспортного засобу «VOLKSWAGEN
JETTA», д.н.з. НОМЕР_1, який належить
позивачу та транспортного засобу «HONDA
ACCORD», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_4, власником якого він є.
Внаслідок ДТП автомобіль позивача
отримав механічні пошкодження. Своїми
діями ОСОБА_4 вчинив правопорушення
передбачене ст. 124 КУпАП. Вказана
постанова набрала законної сили (а.с.7).
Водій в судовому засіданні свою вину у
вказаному ДТП визнав повністю.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - це
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Страховим випадком відповідно до
Закону «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність
особи,відповідальність якої
застрахована за договором.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Як слідує зі ст.. 1187, 1188 цього ж кодексу
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел
підвищеної небезпеки було завдано
шкоди іншим особам, особи, які спільно
завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу
України, розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно Звіту №179/13 від 17.11.2013 року»,
вартість матеріального збитку
заподіяного ТОВ «Декра Експерт»
автомобіля визначено на суму -86 742.8 грн.
(а.с.10). За мінусом франшизи позивач
просить стягнути 49500грн.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитки у результаті
порушення її цивільного права, має
право на відшкодування.

Постановою Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» пунктом 17
вказано, що необхідною умовою
виникнення обов'язку страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
осіб, які на відповідній правовій
підставі володіють транспортними
засобами, є настання страхового
випадку (події, внаслідок якої завдано
шкоди третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором). Якщо
факт завдання шкоди відповідно до
статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим
випадком, то потерпілий має право
вимагати відшкодування шкоди на
підставі загальних правил,
встановлених ЦК.

Як слідує з п.24 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» страхове
відшкодування шкоди, завданої
потерпілому, виплачується за кожним
страховим випадком, що настав протягом
періоду дії відповідного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності в
межах ліміту відповідальності
страховика (МТСБУ), з урахуванням умов,
зазначених у статті 9 та пункті 19.1
статті 19 Закону № 1961-IV. Максимальні
розміри страхової виплати за шкоду,
завдану майну потерпілих, у разі
спрощеного врегулювання
дорожньо-транспортної пригоди (так
званий Європротокол) затверджено
розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 17 листопада 2011 року № 698
«Про затвердження максимальних
розмірів страхової виплати за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, у разі
оформлення документів про
дорожньо-транспортну пригоду без
участі уповноважених на те працівників
Державтоінспекції МВС України».

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався до відповідача з
вимогою про виплату страхового
відшкодування, однак відповіді не
отримав (а.с.11).

Відповідач визнаючи частково суму до
відшкодування, вказує що в межах ліміту
без франшизи він готовий сплатити
відшкодування. А тому, вимога щодо
стягнення 49500 грн. є обґрунтованою та
визнаною відповідачем.

Що стосується нарахованої пені в сумі
2116 грн., яку частково на суму 1058 грн.
визнано відповідачем, то суд також
вважає дану вимогу обґрунтованою
повністю, оскільки з врахуванням вимог
ст.. 992 ЦК, ст..27 Закону «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування з вини страховика
сплачується пеня у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ. Отже, враховуючи
те, що що за ст..36.2 вищезгаданого закону
страховик повинен не пізніше 90 днів
після отримання заяви прийняти рішення
про виплату страхового відшкодування,
то виплата позивачу повинна була
здійснитися до 16.03.2014 року (заява подана
16.12.2013р.). Тому, пеня становить 2116 грн., а
саме: з 16.03.2014р. по 14.04.2014р. за обліковою
ставкою 7% - 570 грн. + з 15.04.2014р. по 14.06.2014р.
за обліковою ставкою 9.5% - 1546 грн.

Що стосується вимоги про стягнення 3%
річних - 366 грн., то дана вимога є також
обґрунтованою.

Так, суд застосовує положення ч. 2 ст. 625
ЦК. За її змістом боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Несвоєчасну виплату
страхового відшкодування суд вважає
простроченням грошового зобов'язання,
за яке настає відповідальність,
передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, у вигляді
сплати боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також трьох
процентів річних від простроченої
суми.

У ст. 979 ЦК встановлено, що у разі
настання страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити
страхувальникові грошову суму
(страхову виплату). Оскільки
зобов'язання страховиків у разі
настання страхового випадку зводиться
до здійснення страхової виплати, то
таке зобов'язання є грошовим і в разі
прострочення його виконання настає
відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625
ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення. Проценти річних,
входять до складу грошового
зобов'язання і на відміну від пені не є
санкцією за порушення грошового
зобов'язання, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних витрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процентів і отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування отриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання. Таким чином, інфляційні
нарахування на суму боргу та три
проценти річних є наслідком
невиконання грошового зобов'язання
(узагальнення ВСУ щодо судової
практики, що виникають з договорів
страхування). Це також зазначено і в п.21
постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013р.

Однак, що стосується вимоги про
стягнення процентів за користування
чужими грошовими когтами на підставі
ст..536, 1048 та 1214 ЦК України в сумі 1058 грн.,
то ці вимоги не є обґрунтованими, а тому
в їх задоволенні слід відмовити.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

За таких обставин та доказів, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення частково.

Позивач не оплачував судовий збір із-за
астосування до страхових відносин
Закону від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про
захист прав споживачів» (звільнення
від сплати судового збору) а також за п.
2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»,
відповідно до якого Закон № 1023-XII не
визначає певних меж своєї дії, та до
відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема ті, що виникають із
договорів страхування.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача сляд стягнути в користь
Державного бюджету судовий збір.

Окрім того, позивач підтвердив
понесення витрат на правову допомогу в
сумі 6000 грн., які слід також стягнути з
відповідача.

На підставі ст.ст. 22, 526, 530, 610, 625, 979, 981, 992
ЦК України, Закону України «Про
страхування», Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 209,
212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія
«Країна», м.Київ, вул. Електриків, 29 А,
, на користь ОСОБА_2,
жителя АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер
- НОМЕР_3, суму страхового
відшкодування, пені за прострочення
виплати та трьох відсотків річних в
загальному розмірі 51982 грн. (п'ятдесят
одна тисяча дев'ятсот вісімдесят дві
гривні).

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія
«Країна», м.Київ, вул. Електриків, 29 А,
, на користь ОСОБА_2,
жителя АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер
- НОМЕР_3, витрати на правову допомогу в
розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія
«Країна», м.Київ, вул. Електриків, 29 А,
, в спеціальний фонд
Державного бюджету України з
зарахуванням на рахунок 0002,
отримувач коштів УДКСУ в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
обл., код за , банк
отримувача ГУДКС України в
Івано-Франківській області, код банку
отримувача (МФО) 836014, код класифікації
доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду
02891693 - 519 грн. 82 коп. судового збору

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя:
Польська
М.В.