АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/369/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2368/14
Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Панченка О.О., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" на рішення
Автозаводського районного суду
м.Кременчука Полтавської області від 13
червня 2014 року по справі за позовом
Публічного Акціонерного товариства
«Державний Ощадний банк України» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення та
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 в
інтересах малолітньої ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до Публічного
Акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України», третя особа
виконком Автозаводської районної ради
у м. Кременчуці, про визнання
іпотечного договору недійсним.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ПАТ
«Державний Ощадний банк України»
звернувся до суду із вказаним позовом,
з урахуванням уточнень, просив
ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідачів заборгованість в
загальній сумі 237 556,92 грн. шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1 і продажу її на
прилюдних торгах; виселити
відповідачів та всіх інших осіб, якщо
такі проживають у спірній квартирі, без
надання їм іншого житлового приміщення
та зняти їх з реєстраційного обліку,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги
неналежним виконанням боржником
ОСОБА_1 умов договору про іпотечний
кредит.

У квітні 2014 року ОСОБА_2, діючи
в інтересах своєї малолітньої доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась із
зустрічним позовом до Банку та просила
суд визнати недійсним іпотечний
договір від 25 грудня 2007 року, укладений
між ОСОБА_5 та ВАТ «Державний Ощадний
банк України», обґрунтовуючи вимоги
тим, що укладений договір порушує права
малолітньої дитини на житло.

Рішенням Автозаводського
районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 13 червня 2014
року зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_4, задоволено.

Іпотечний договір від 25 грудня
2007 року, укладений між
іпотекодержателем ВАТ «Державний
ощадний банк України» та
іпотекодавцем-майновим поручителем
ОСОБА_5, визнано недійсним.

Позов ПАТ «Державний Ощадний
банк України» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Державний Ощадний банк України»
заборгованість по договору про
іпотечний кредит №6391 від 25 грудня 2007
року в сумі 229 569,55 грн., розраховану
станом на 27 травня 2013 року. У
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Державний Ощадний банк України» про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_2 та про виселення ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших осіб із
зазначеної квартири без надання їм
іншого житла із зняттям з
реєстраційного обліку за цією адресою
відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Державний Ощадний банк
України» на користь ОСОБА_2 понесені
неї судові витрати в сумі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Державний Ощадний банк України»
понесені судові витрати в сумі 2 410,39
грн.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Державний Ощадний банк України»,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове, яким
стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь банку заборгованість по
кредиту в сумі 237 556,92 грн. шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором, укладеним
25.12.2007 року між ВАТ "Державний ощадний
банк України" в особі філії - міського
відділення № 62 м.Кременчука та ОСОБА_5,
а саме на нерухоме майно: житлову
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві власності,
шляхом продажу на прилюдних торгах
відповідно до ст. 41 ЗУ "Про іпотеку", зі
встановленням початкової ціни для
подальшої реалізації іпотеки на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб"єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. Виселити ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із житлової
квартири АДРЕСА_1, без надання іншого
житлового приміщення зі зняттям з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що висновок
суду про те, що на час укладення
договору малолітня дитина була
зареєстрована у іпотечній квартирі і
мала права на неї, є помилковим і
суперечить наявним у справі доказам.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 грудня 2007 року між ВАТ «Державний
Ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний Ощадний банк України», і
ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний
кредит №6391, згідно умов якого Банк
видав ОСОБА_1 300 000 грн. кредитних коштів
строком до 24 грудня 2017 року зі сплатою
15,5% відсотків річних.

У той же день з метою забезпечення
виконання зобов'язань за іпотечним
кредитним договором між ВАТ «Державний
Ощадний банк України» і ОСОБА_5
укладений іпотечний договір, згідно
умов якого останній передав Банку в
іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його
смерті власниками спірної (переданої
Банку в іпотеку) квартири стали:
ОСОБА_1(дружина) - ? частка (свідоцтво про
право власності на частку у спільному
майні) і 1/6 частка (свідоцтво про право
на спадщину), ОСОБА_2 (донька) - 1/6 частка
(свідоцтво про право на спадщину),
ОСОБА_3 (син) - 1/6 частка (свідоцтво про
право на спадщину).

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_1 зобов'язань за іпотечним
кредитним договором за станом на 27
травня 2013 року заборгованість склала 237
556 грн. 92 коп., з яких строкова
заборгованість по кредиту - 182 379 грн. 98
коп., прострочена заборгованість по
кредиту - 23 936 грн. 43 коп., строкова
заборгованість по відсоткам - 2 398 грн. 43
коп., прострочена заборгованість по
відсоткам - 24 829 грн. 98 коп., пеня - 4 012 грн.
10 коп.

Згідно висновку судової економічної
експертизи №1167 від 20 лютого 2014 року
розрахунок Банку заборгованості по
сплаті процентів і погашення основної
суми боргу не відповідає умовам
кредитного договору і наданим на
дослідження розрахунковим документам.
Станом на 27 травня 2013 року
заборгованість становить 225 557 грн. 45
коп., з яких залишок основного боргу - 203
413 грн. 89 коп., у тому числі строковий - 179
691 грн. 32 коп., прострочений - 23 721 грн. 57
коп., залишок по сплаті відсотків - 22 144
грн. 56 коп., у тому числі прострочених - 22
144 грн. 56 коп.

14 грудня 2012 року Банк вручив
відповідачам письмові вимоги про
добровільне звільнення квартири.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив надані сторонами докази,
належно їх оцінив і дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення зустрічного позову та про
часткове задоволення первісного
позову. При цьому суд першої інстанції
виходив з доведеності факту наявності
у малолітньої ОСОБА_4 права на
користування спірною квартирою на
момент укладення іпотечного договору.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до приписів ст.1, ст.6, ст.9,
ст.61 ЖК України, ст.29 ЦК України місцем
постійного проживання особи є жиле
приміщення, в якому особа постійно
проживає, має передбачені ст.64 ЖК
України права користування цим
приміщенням і на яке за особою
зберігається це право і при тимчасовій
відсутності. Місцем проживання дитини
до дев'яти років є місце проживання її
батьків або одного з них, з ким вона
проживає.

У постанові ВСУ від 30 січня 2013
року в справі №6-125цс12 сформульована
правова позиція, згідно якої право на
житло виникає у особи саме у зв'язку з
фактом її проживання на законних
підставах у жилому приміщенні, а не з
фактом її реєстрації у ньому.

У абзаці другий п.44 Постанови
Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року
роз'яснено, що при вирішенні питання
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.

З матеріалів справи вбачається та
не заперечується учасниками спору та
обставина, що ОСОБА_2, як донька
власника (її батька ОСОБА_5) з липня 2000
року була зареєстрована і постійно
мешкала у квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.160, т.2
а.с.110, 112).

08 грудня 2006 року у ОСОБА_2
народилася донька ОСОБА_4 (т.1 а.с.168), яка
з дня народження постійно проживала і
проживає з матір'ю - ця обставина не
спростована належними і допустимими
доказами. Таким чином, за станом на час
укладення іпотечного договору
малолітня ОСОБА_4 мала законне право на
користування спірною квартирою, у
зв'язку з чим питання щодо передачі
квартири в іпотеку мало бути вирішене
за участю органу опіки та піклування.
Дата реєстрації місця помешкання
малолітньої дитини за умови
доведеності факту її постійного
проживання з матір'ю у цьому випадку не
має вирішального правового значення
для правильного вирішення спору.

Окрім того, колегія суддів
звертає увагу на те, що позовні вимоги
Банку не можуть бути задоволені у
повному обсязі, зважаючи на те, що
відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є
спадкоємцями іпотекодавця, який був
відмінним від особи боржника за
основним зобов'язанням.

З цьому приводу у абзаці другому п.36
Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня
2012 року роз'яснено, що право власності
на предмет іпотеки переходить до
спадкоємця фізичної особи -
іпотекодавця, який є відмінним від
боржника, такий спадкоємець не несе
відповідальності перед
іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання, але в разі його
порушення боржником він відповідає за
задоволення вимог іпотекодержателя в
межах вартості предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги щодо
розрахованої експертом суми
заборгованості не спростовують
висновок експертизи щодо порушення
Банком п.3.3 іпотечного кредитного
договору у частині порушення порядку
зарахування достроково сплачених
коштів.

Апеляційна скарга не містить нових
засобів доказування, її доводи не
спростовують висновків суду, отже
рішення суду першої інстанції є
законним, підстави для його зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308,
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 13 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О. А. Лобов

Судді:

О.О. Панченко

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов