Номер провадження: 22-ц/785/6641/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Погорєлової
С.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 травня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект», ОСОБА_3 - «Про припинення
поруки», -

ВСТАНОВИЛА:

22.08.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, позовні вимоги по
якому неодноразово уточнювались, по
якому просила визнати недійсним п. 3.2
договору поруки № 1473-08 від 24.03.2006 року,
укладений між нею та АКІБ «УкрСиббанк»,
ОСОБА_3; визнати даний договір поруки
припиненим з 25.06.2009 року, а також
стягнути з банку на її користь суму
судових витрат.

Ухвалою районного суду від 18.03.2014 року
відповідач ПАТ «УкрСиббанк» був
замінений на правонаступника: ТОВ
«Кей-Колект», у зв'язку з викупом прав
вимоги в ПАТ «УкрСиббанк» за договором
факторингу № 2 від 13.02.2012 року.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що 24.03.2006 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 1473-08 ПОУ
Н. В якості забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за даним
кредитним договором між АКІБ
«УкрСиббанк», ОСОБА_3 та позивачем
24.03.2006 року був укладений договір
поруки № 1473-08, за яким остання
зобов'язалась у повному обсязі
солідарно відповідати за виконання
ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення
кредиту, сплати відсотків за
користування кредитом, а також
можливих штрафних санкцій у розмірі та
у випадках, передбачених кредитним
договором. Також позивач вказувала, що
25.06.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» в
односторонньому порядку змінив
відсоткову ставку за користування
кредитом і встановив її у розмірі 10,99 %,
а пізніше змінив до 12,99 % річних, тобто
банк без згоди позивача як поручителя
за кредитним договором, збільшив обсяг
її відповідальності, що є підставою для
припинення поруки. Крім того, позивач
вважає, що п. 3.2 договору поруки від
24.03.2006 року не відповідає вимогам
закону, суперечить принципам
розумності та справедливості, а тому є
підстави для визнання його недійсним.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
визнав та не заперечував проти їх
задоволення.

Представник відповідача ТОВ
«Кей-Колект» заперечував проти
задоволення позову та вказав, що
договір поруки був підписаний
позивачем та вона погодилась з всіма
його умовами. Пунктом 3.2 даного
договору було передбачено, що порука
припиняється з припиненням всіх
зобов'язань позичальника по
вищевказаному кредитному договору.
Крім того, рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 17.10.2012 року
задоволені позовні вимоги ТОВ
«Кей-Колект» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та
стягнуто з них у солідарному порядку
суму заборгованості за кредитним
договором № 1473-08 ПОУ Н від 24.03.2006 року у
розмірі 3826958,50 грн. Дане рішення набрало
законної сили 30.10.2013 року.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28.05.2014 року позов ОСОБА_2
задоволений, визнаний недійсним пункт
3.2 договору поруки № 1473-08 від 24.03.2006
року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк»,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, визнаний договір поруки
№ 1473-08 від 24.03.2006 року, укладений між
АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_3, ОСОБА_2
припиненим з 25.06.2009 року, стягнуто з ТОВ
«Кей-Колект» на користь ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 114,71 грн.

16.06.2014 року ТОВ «Кей-Колект» подало
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду, по якій просить рішення районного
суду скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права,
на неповне з'ясування обставин по
справі районним судом, а також на те, що
висновки районного суду не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов ОСОБА_2 у повному обсязі, вважав,
п. 3.2. договору поруки суперечить
положенням ст. 559 ЦК України. А
визнаючи припиненим договір поруки,
суд виходив із того, що банк підвищив
процентну ставку по кредитному
договору ОСОБА_3 без повідомлення та
згоди поручителя.

З такими висновками районного суду
колегія суддів погоджується частково.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує,
чи мали місце обставини справи, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

24.03.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 1473-08 ПОУ Н, відповідно до якого банк
надав ОСОБА_3 у тимчасове користування
та на умовах повернення грошові кошти у
сумі 413900 швейцарських франків зі
сплатою 8,99 % річних за користування
кредитними коштами, з кінцевим
терміном повернення до 24.03.2027 року
включно.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за даним
кредитним договором між АКІБ
«УкрСиббанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24.03.2006
року був укладений договір поруки №
1473-08, за яким ОСОБА_2 зобов'язалась у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання ОСОБА_3 зобов'язань щодо
повернення кредиту, сплати відсотків
за користування кредитом, а також
можливих штрафних санкцій у розмірі та
у випадках, передбачених кредитним
договором.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного
договору поруки від 24.03.2006 року
кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови кредитного
договору позичальнику, внаслідок яких
збільшується обсяг відповідальності
поручителя. Під згодою розуміється як
візування змін в кредитний договір
поручителем, так і отримання згоди
шляхом обміну листами, факсимільними
повідомленнями і т.д., а згідно пункту 3.2
договору, порука припиняється з
припиненням всіх зобов'язань
позичальника по вищевказаному
кредитному договору.

25.06.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» в
односторонньому порядку змінив
відсоткову ставку за користування
кредитом і встановив її у розмірі 10,99 %
річних, що підтверджується відповідним
розрахунком заборгованості та листами
банка на ім'яОСОБА_3Про зміну
відсоткової ставки ОСОБА_2 не була
повідомлена банком, як того передбачає
п. 2.1 договору поруки № 1473-08 від 24.03.2006
року, жодних листів на її адресу з цього
приводу не надходило.

В матеріалах справи знаходиться копія
листа № 78343 ДР від 17.07.2008 року
адресованого ОСОБА_3 про підвищення
розміру процентної ставки на 2%, чим
збільшувався обсяг відповідальності
поручителя.

13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ
«Кей-Колект» був укладений договір
факторингу № 2, за яким всі права та
обов'язки за кредитним договором про
надання споживчого кредиту, укладеного
між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк»,
перейшли від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ
«Кей-Колект».

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частинами 1 та 4 ст. 559 ЦК України
встановлено, що порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

У разі невизнання кредитором права
поручителя на припинення зобов'язання
за договором поруки, передбаченого ч. 1
ст. 559 ЦК України, таке право підлягає
судовому захисту за позовом поручителя
шляхом визнання поруки припиненою на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України,
виходячи із загальних засад цивільного
законодавства і судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до
припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього, зокрема у
разі встановлення нових умов щодо
порядку зміни процентної ставки в бік
збільшення, розширення змісту
основного зобов'язання щодо
дострокового повернення кредиту та
плати за користування ним.

Таким чином, з аналізу норм чинного
законодавства та судової практики
слідує, що у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки, здійснене
за згодою банка і боржника, але без
згоди поручителя або відповідної умови
у договорі поруки, не дає підстав для
покладення на поручителя
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Така правова позиція неодноразово
висловлювалась Верховним Судом
України у «Висновках ВСУ, викладених у
постановах, ухвалених за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1
ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2013
року», а також в п. 5 Постанови № 5
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин».

За положеннями частини першої статті 559
ЦК України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь
поручителі, збільшення кредитної
процентної ставки навіть за згодою
банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду, що, оскільки підвищення
процентної ставки за основним
зобов'язанням відбулось без
відповідного повідомлення про це
позивачки, то у суду є підстави для
визнання поруки № 1473-08 від 24.03.2006 року
припиненою від 25.06.2009 року.

Одночасно, колегія суддів звертає
увагу, що договір поруки є припиненим з
моменту зміни умов кредитного
договору, зокрема відсоткової ставки,
без згоди та без відома поручителя, у
зв'язку з чим визнавати договір поруки
припиненим за рішенням суду не має
необхідності.

Але, позивачем був обраний такий спосіб
захисту порушеного права, з чим
погоджується колегія суддів, оскільки
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 17.10.2012 року, залишене без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 30.10.2013 року, яким
були задоволені позовні вимоги ТОВ
«Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
стягнуто з них у солідарному порядку
суму заборгованості за кредитним
вищезазначеним договором № 1473-08 ПОУ Н
від 24.03.2006 року у розмірі 3826958,50 грн.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 22
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Між іншим, колегія суддів не
погоджується з висновком районного
суду про обґрунтованість вимог
позивача про визнання недійсним пункту
3.2 договору поруки № 1473-08 від 24.03.2006
року.

Так, відповідно до п. 3.2. договору поруки
порука припиняється з припиненням всіх
зобов'язань позичальника по кредитному
договору.

Зазначений пункт договору поруки не
суперечить загальним положенням
цивільного законодавства України.

Крім того, позивачем не доведена
недійсність вказаного пункту договору
відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України,
позивачем не зазначені та недоведені
підстави недійсності даного пункту
договору поруки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, однак дають
підстави для зміни рішення суду з
підстав, передбачених п.2 ст. 309 ЦПК
України - недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 травня 2014 року скасувати
рішення в частині визнання недійсним
пункту 3.2. договору поруки № 1473-08 від 24
березня 2006 року, укладеного між
Акціонерним комерційним банком
«УкрСиббанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та в цій
частині ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

С.О. Погорєлова

П.М.Черевко

17.09.2014 року
м. Одеса