АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.

при секретарі: Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Донецька залізниця» про
захист прав споживача, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/2299/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Скрипник О.Г. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О. в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до Державного підприємства «Донецька
залізниця» (далі - ДП «Донецька
залізниця») про захист прав споживача,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким його позов
задовольнити в повному обсязі.
Зазначає, що під час розгляду справи в
суді першої інстанції суддя
перешкоджала йому у здійсненні його
процесуальних прав, чинила на нього
психологічний тиск, підвищувала голос,
проігнорувала прохання зачитати його
права. Така поведінка судді є
недопустимою та викликає сумніви у її
упередженості та об'єктивності. При
цьому, судом було відмовлено в
задоволенні заявлених ним відводів.
Також, судом було безпідставно надано
Лутугінському районному суду
Луганської області доручення про допит
провідника вагону ОСОБА_4, яка проживає
за адресою: АДРЕСА_1, як свідка,
відхиливши поставлені ним запитання до
судового доручення. На думку апелянта,
суд мав самостійно допитати заявлених
свідків, викликавши їх в судове
засідання. Також, судом було
безпідставно відмовлено у задоволенні
його заяви про повторний допит свідка
ОСОБА_4, а також у прийнятті як доказу
відеозапису, який він зробив у поїзді 02
лютого 2013 року, на якому було
зафіксовано термометр в коридорі
вагону № 3 поїзда № 134, на якому видно,
що відмітка по шкалі Цельсія становить
близько 8 градусів та зафіксовано його
розмову із провідником. Після
заявлення відводу, в якому він заявив,
що суддя прямо порушує його права, суд
приєднав відеозапис та оглянув його,
проте, в оскаржуваному рішенні
вказаному доказу не було надано жодної
оцінки. Крім того, судом було
безпідставно відхилено його
клопотання про долучення до матеріалів
справи медичних даних: знімку
комп'ютерної томограми з зображенням
виявленої у нього кісти носової пазухи,
медичної довідки із поліклініки,
документів про сплату за медичні
послуги та витрати на лікування, допит
медичних працівників, які можуть
підтвердити факт звернення за медичною
допомогою, описати стан здоров'я,
діагноз, протікання та розвиток
хвороби. Також, судом не було допитано
свідка ОСОБА_5 та не було проведено
судово-медичної експертизи. Вважає, що
судом було порушено вимоги ст. ст. 10, 58,
59, 143-145, 157, 213 ЦПК України.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 01 лютого 2012 року
ОСОБА_1 виїхав з міста Луганська та 02
лютого 2013 року прибув до м. Києва
поїздом №133/134, вагон № 3/048 13465 місце 22,
що підтверджується копією проїзного
квитка (т.1, а.с.6).

З 06 лютого 2012 року по 11 лютого 2012 року
позивач перебував на амбулаторному
лікуванні, що підтверджується листком
непрацездатності. Відповідно до
виписки з епікризу Державної наукової
установи «Науково-практичного центру
профілактичної та клінічної медицини»
від 23 вересня 2012 року № 01380, 25 вересня 2012
року ОСОБА_1 було прооперовано у зв'язку
з виявленням кісти верхньощелепного
синусу справа (т.1, а.с.7-10).

18 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся зі
скаргою до Укрзалізниці з питання
порушення температурного режиму в
пасажирському поїзді №133/134 зі
сполученням Луганськ-Львів, виплати
компенсації моральної та матеріальної
шкоди внаслідок хвороби та отримав
відповідь про те, що перед
відправленням поїзда в рейс 01 лютого 2012
року в складі поїзду підтримувався
температурний режим (т.1, а.с.11-16).

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з ДП «Донецька залізниця» на свою
користь суму майнової шкоди у розмірі 6
213,10 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000
000,00 грн. В обґрунтування заявлених
позовних вимог посилався на те, що 01
лютого 2012 року він повертався із міста
Луганська до м. Києва у вагоні № 3/048 13465
поїзду №133/134
Луганськ-Львів.Температура повітря у
вказаному вагоні становила нижче 8
градусів тепла, в купе №3 вагону було
дуже холодно, через що він та інші
пасажири вагону змушені були мерзнути
до кінця поїздки. Після приїзду 02
лютого 2012 року до Києва він відчув
недомагання, біль в горлі та головний
біль. На вихідні дні він захворів, у
зв'язку з чим до лікаря звернувся в
понеділок, 06лютого 2012 року, де за
результатами рентген-знімку йому було
поставлено діагноз «двохсторонній
гайморит», а також виявлено підозру на
кісту в правій носовій пазусі, яку в
подальшому за допомогою оперативного
втручання було видалено. Зазначає, що
внаслідок порушення відповідачем
санітарних норм в вагоні поїзду, він
захворів та зазнав матеріальної та
моральної шкоди. Внаслідок хвороби
позивач змушений був здійснити
витратити на амбулаторне лікування та
на оперативне втручання. Крім того, він
зазнав моральних страждань, оскільки
протягом тривалого часу перебував у
холодному вагоні, протягом хвороби не
міг займатися звичними справами, не
вийшов на роботу та не зміг навчатися в
аспірантурі, був порушений звичайний
ритм його життя. Крім того, оперування
кісти пройшло з ускладненням,
спричинило втрату крові, позивач не міг
пересуватися без допомоги сторонніх.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Моральна шкода, зокрема, полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів (ч.2 ст.23 ЦК України).

Разом з тим, звертаючись до суду з
позовом ОСОБА_1 не було доведено
належними та допустимими доказами
того, що температура в коридорі та купе
№3 вагону поїзда №134 «Луганськ-Київ» 01
лютого та 02 лютого 2012 року була нижче 8
градусів по Цельсію, а також причинного
зв'язку між перебуванням його 01 лютого
та 02 лютого 2012 року у поїзді №133/134,
вагон № 3/048 13465, та його захворюванням,
що призвело до оперативного втручання,
що відповідно до змісту ст. ст. 23, 1166, 1167
ЦК України є підставою для
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
законного та обґрунтованого висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову ОСОБА_1

При цьому, суд надав належну оцінку
наявним в матеріалах справи доказам,
зокрема, і відеозапису з поїзду,
виконаного позивачем, який було
долучено до матеріалів справи. Також,
судом було обґрунтовано відхилено
клопотання позивача про допит медичних
працівників, як свідків, оскільки
позивач не надав жодних доказів на
підтвердження того, що він до них
звертався, а також долученні до
матеріалів справи платіжних
документів на медичне обслуговування
та придбання ліків за відсутності
відповідних рецептів та медичних
висновків.

Як було встановлено, вагон № 3/048 13465 під
час слідування поїзду № 133/134 01 лютого
та 02 лютого 2012 року обслуговував
провідник пасажирських вагонів ОСОБА_4
під керівництвом начальника поїзду
ОСОБА_6

При проведенні службового
розслідування за зверненням ОСОБА_1 ДП
«Донецька залізниця» було встановлено,
що перед відправленням поїзду в рейс 01
лютого 2012 року в складі поїзду
температурний режим підтримувався,
санітарно-технічний стан задовільний,
вугіллям забезпечений у повному
обсязі, про що свідчить акт постійно
діючої комісії, та звіт про норми
витрат вугілля. З пояснень провідника
вагону ОСОБА_4 встановлено, що при
прийманні вагону температура в салоні
становила +19°С, що відповідає вимогам
санітарних норм, на шляху прямування
температура підтримувалась. Під час
слідування ніхто з пасажирів на
порушення температурного режиму не
звертався, книгу скарг та пропозицій не
вимагав, записів під час рейсу не було
(т.1, а.с.48-58).

Відповідно до пояснень ОСОБА_4,
допитаної, як свідка Лутугинським
районним судом Луганської області,
вона перебувала в поїзді №133/134 01 лютого
2012 року під час здійснення рейсу
«Луганськ-Київ». Вагон опалювався
вугіллям. Яка температура повітря була
в приміщенні коридору та купе вагону №3
вказаного поїзда не пам'ятає, проте
скарг від пасажирів вагону на
недостатній рівень обслуговування
щодо опалення вагону не було (т.1, а.с.117).

ОСОБА_1, допитаний судом як свідок,
показав що у вагоні № 3/048 13465 поїзда
№133/134, в якому він знаходився з 01 лютого
2012 року по 02 лютого 2013 року було дуже
холодно, температура досягала лише +8°С.
Він не раз звертався до провідника
вагону з питання опалення вагону, проте
провідник жодних дій щодо врегулювання
температурного режиму не вчинив. Також
зазначив, що в книгу скарг та
пропозицій він свої зауваження не
писав, до провідника з питанням про
переведення його в інший вагон не
звертався.

Також, судом було враховано, що позивач
перебував у вагоні з 01 лютого 2012 року по
02 лютого 2012 року, в той час як до
медичної установи звернувся лише 06
лютого 2012 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 04 червня 2013 року по справі за
клопотанням позивача було призначено
судово-медичну експертизу, проведення
експертизи доручено фахівцям ДУ
«Головне бюро Судово-медичної
експертизи МОЗ України» (т.1, а.с.104).

Листом від 05 серпня 2013 року № 1923/3 ДУ
«Головне бюро Судово-медичної
експертизи МОЗ України» було
повідомлено про неможливість
проведення експертизи через
недостатню кількість експертів
судово-медичного відділу та значне
навантаження та рекомендовано
звернутися до Київського міського
клінічного бюро судово-медичної
експертизи (т.1, а.с.144, 146).

В судовому засіданні 25 листопада 2013
року ОСОБА_1 повторно заявив клопотання
про призначення судово-медичної
експертизи, проте судом було
відмовлено в задоволенні вказаного
клопотання (т.1, а.с.186).

У зв'язку з тим, що судом першої
інстанції було відмовлено у
задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
призначення судово-медичної
експертизи повторно, а також з метою
повного та всебічного розгляду справи,
ухвалою Апеляційного суд м. Києва від 03
квітня 2014 рокубуло повторно призначено
судово-медичну експертизу, проведення
якої за клопотанням позивача доручено
Львівському обласному бюро
судово-медичної експертизи,
попередивши експертів про кримінальну
відповідальність за ст. ст. 383, 384 КК
України. На вирішення експертизи
поставлено наступні питання: 1) Чи
перебувають у причинному зв'язку
захворювання ОСОБА_1 на ОРВІ, хронічний
гайморит, які діагностовано 6 лютого 2012
року з його перебуванням у потязі №134
Луганськ - Київ, рейс з 1 по 2 лютого 2012
року під час поїздки при умові, що
температура у вагоні була нижчою від 20
градусів по Цельсію? 2) Чи перебувають у
причинному зв'язку виникнення у ОСОБА_1
кісти в лівій носовій пазусі з його
перебуванням в потязі №134 Луганськ -
Київ, рейс з 1 по 2 лютого 2012 року під час
поїздки при умові, що температура у
вагоні була нижчою від 20 градусів по
Цельсію? (т.1, а.с.247-250).

Однак, 21 травня 2014 року Львівське
обласне бюро судово-медичної
експертизи повернуло матеріали справи
без виконання вказаної ухвали із
причин, що не залежать від суду.

Однією із засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Відповідно
до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 був повідомлений про
повернення Львівським обласним бюро
судово-медичної експертизи матеріалів
справи без виконання ухвали
Апеляційного суд м. Києва від 03 квітня
2014 року, двічі не з'являвся в судове
засідання 19 червня 2014 року та 07 серпня
2014 року, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, діючи на власний розсуд,
будь-яких заяв чи клопотань не подавав,
іншої установи для проведення
експертизи не визначив. Така
процесуальна поведінка позивача
свідчить про втрату ним інтересу до
вирішення справи.

При цьому, з огляду на положення ст. ст.
10, 11 ЦПК України апеляційний суд,
виходячи із засад змагальності,
позбавлений права вчиняти будь-які
процесуальні дії за власної
ініціативи, пов'язані із доказуванням
стороною у справі обставин, на які вона
посилається без відповідного
клопотання.

Таким чином, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на порушення судом
першої інстанції положень ст. ст. 10, 58, 59,
143-145, 157, 213 ЦПК України.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 25 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов