Єдиний унікальний номер 725/4863/14-ц
Номер провадження 2/725/1106/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2014 року
м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.
Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

за участю позивача ОСОБА_1

та представника відповідача Гречанюк
Р.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт «Чернівці» про
стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище
вказаним позовом.

Посилався на те, що відповідно до
наказу №63о/с від 10.11.2008 року він був
прийнятий на посаду стрільця групи
контролю доступу підрозділу охорони
служби авіаційної безпеки у КП
«Міжнародний аеропорт «Чернівці».
Згідно наказу №62 о/с від 24.11.2011 року він
був призначений на посаду начальника
варти підрозділу охорони служби
авіаційної безпеки. Наказом №18 о/с від
26.05.2014 року його було звільнено з
займаної посади за власним бажанням на
підставі поданої ним заяви.

Вказував на те, що в супереч вимогам
ст.ст. 47, 116 КЗпП України з ним не було
проведено розрахунок при звільненні і
не виплачено належні йому грошові
кошти, у зв'язку з чим він звернувся до
прокуратури Першотравневого району
м.Чернівці та в подальшому вказане
звернення було спрямовано в
Чернівецьку прокуратуру з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері, яка в свою чергу спрямувала
звернення до Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Чернівецькій області.

Відповідно до листа Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Чернівецькій області встановлено
наявність заборгованості по
заробітній платі перед ним станом на
23.07.2014 року в розмірі 20030,48 грн.

На неодноразові звернення до з метою
усунення порушень його трудових прав,
відповідач належним чином не
відреагував та своїх зобов'язань не
виконав, у зв'язку з чим вважає, що
відповідач повинен сплатити йому
заробітну плату не виплачену при
звільненні, а також середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні.

Відповідно до останньої редакції
змінених позовних вимог, посилаючись
на норми матеріального права, просив
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість по не виплаченій при
звільненні заробітній платі в сумі
13459,67 грн. та середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 12929,24 грн.

В судовому засіданні позивач уточненні
позовні вимоги підтримав, надав суду
пояснення аналогічні змісту позовної
заяви, вказував на те, що з моменту
звернення його до суду з позовом
відповідачем частково у незначному
розмірі виплачено йому грошові кошти, у
зв'язку з чим він зменшив позовні
вимоги, просив позов задовольнити
відповідно до вимог сформованих в
заяві від 17.09.2014 року.

Відповідач в судовому засіданні
визнала той факт, що при звільненні з
позивачем не було проведено усіх
необхідних розрахунків, проте в
подальшому перед позивачем по мірі
надходження грошових коштів
погашалась заборгованість, просила
позов задовольнити частково, а саме в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримку розрахунку
при звільненні відмовити, оскільки на
підприємстві відсутні грошові кошти
для задоволення вказаних вимог
позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що
позов обґрунтований та підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
окрім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України.

Так, судом встановлено, що відповідно
до копії трудової книжки позивача,
останній з 10.11.2008 року працював на
різних посадах в КП «Міжнародний
аеропорт «Чернівці», зокрема №63о/с від
10.11.2008 року він був прийнятий на посаду
стрільця групи контролю доступу
підрозділу охорони служби авіаційної
безпеки у КП «Міжнародний аеропорт
«Чернівці», наказом №5 о/с від 28.01.2011
року призначений на посаду старшого
стрільця групи контролю доступу
підрозділу охорони служби авіаційної
безпеки, згідно наказу №62 о/с від 24.11.2011
року він був призначений на посаду
начальника варти підрозділу охорони
служби авіаційної безпеки (а/с 5).

Згідно із ст.ст. 94,97 КЗпП заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило у грошовому виразі, яку власник
або уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених ч. 2 цієї статті. Оплата
праці працівникові - здійснюється в
першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються власником або
уповноваженим ним органом після
виконання зобов'язань щодо оплати
праці.

Відповідно до ст.7 Конституції
України, право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищене законом.

Судом встановлено, що відповідно до
витягу з наказу №18 о/с від 26.05.2014 року
ОСОБА_1, начальника варти підрозділу
охорони САБ, звільнено з роботи з 02
червня 2014 року за власним бажанням (а/с
6).

Згідно ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що йому належать,проводиться в
день звільнення.

Як вбачається з довідки КП
«Міжнародний аеропорт «Чернівці» за
даними бухгалтерії станом на 16.09.2014
року заборгованість по заробітній
платі підприємства перед колишнім
працівником ОСОБА_1 становить 13459,67 грн.

Так, положеннями ст.ст. 115-117 КЗпП
передбачено, що заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором, але не рідше
двох разів на місяць через проміжок
часу, що не перевищує 16 календарних
днів. При звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації -
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. В разі спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган - в усякому
випадку повинен в зазначеній у цій
статті строк виплатити не оспорювань
ним суму.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір -
підприємство, установа, організація -
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум, власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, встановлені
законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського міськрайонного суду в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення в місячний с дня вручення
копії наказу про звільнення або з дня
видачі трудової книжки.

Згідно із п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 13
від 24.12.1999 р. «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
- при визначенні середньої заробітної
плати слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівником підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Так, судом встановлено, що позивач
працював на вказаному вище
підприємстві, виконував свої трудові
обов'язки, що підтверджується копією
його трудової книжки, проте позивачу
не було виплачено належних йому сум в
день його звільнення з роботи.

Відповідно до п. 3 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 при обчисленні середньої
заробітної плати у всіх випадках її
збереження включаються: основна
заробітна плата; доплати і надбавки
(за надурочну роботу та роботу в
нічний час; суміщення професій і
посад; розширення зон обслуговування
або виконання підвищених обсягів
робіт робітниками-почасовиками;
високі досягнення в праці (високу
професійну майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за
економію конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо. Премії
включаються в заробіток того місяця,
на який вони припадають згідно з
розрахунковою відомістю на заробітну
плату. Премії, які виплачуються за
квартал і більш тривалий проміжок часу,
при обчисленні середньої заробітної
плати за останні два календарні
місяці, включаються в заробіток в
частині, що відповідає кількості
місяців у розрахунковому періоді. У
разі коли число робочих днів у
розрахунковому періоді відпрацьовано
не повністю, премії, винагороди та
інші заохочувальні виплати під час
обчислення середньої заробітної плати
за останні два календарні місяці
враховуються пропорційно часу,
відпрацьованому в розрахунковому
періоді.

Згідно п. 8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 нарахування виплат, що
обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до правової позиції
Верховного суду України, висловленої
в постанові від 20 листопада 2013 року в
справі № 6-114цс13 згідно зі ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

За наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Отже, можливість зменшення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні у зв'язку з істотністю
суми заборгованості порівняно із
середнім заробітком позивачки не
ґрунтується на вимогах закону,
оскільки відповідно до вищезазначених
вимог закону можливість зменшення
судом таких сум може мати місце лише у
разі наявності спору між сторонами про
розмір належних до виплати коштів при
звільненні працівника.

Як вбачається з розрахунку,
проведеного відповідачем, відповідно
до останньої редакції позовної заяви,
та виходячи із доказів наявних в
матеріалах справи, суд приходить до
висновку про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

При цьому суд не бере до уваги
посилання представника відповідача на
відсутність у розпорядженні
відповідача відповідних грошових
коштів як на підставі заперечення
проти вказаної вимоги позивача,
оскільки як зазначено у постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці», суд на
підставі ст.117 КЗпП України стягує на
користь працівника середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні, якщо роботодавець не
доведе відсутності у цьому своєї вини.
Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що на момент
розгляду справи по суті заборгованість
по невиплаченій при звільненні
заробітній платі відповідачем не
погашена, проте як вбачається з
матеріалів справи, позивач просить
стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки виплати
заробітної плати за період, який
складає 86 днів з моменту фактичного
звільнення, тобто з 02.06.2014 року в
розмірі 12929,24 грн., а тому саме така сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, враховуючи положення
ст. 11 ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» при
зверненні до суду з даною позовною
заявою, позивача було звільнено від
сплати судового збору.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України
- якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог, таким чином з
відповідача на користь держави слід
стягнути судовий збір.

На підставі вище викладеного та
керуючись п. 3,8 3 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, ст.ст. 94-97,115-117 КЗпП України, ст.ст.
3, 10, 11, 58, 60,61, 64, 85, 88, 174, 212-215, 218, 294, 367 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт «Чернівці» на
користь ОСОБА_1 несплачену заробітну
плату в якості розрахунку при
звільненні в розмірі 13459 грн. 67 коп.
(тринадцять тис. чотириста п'ятдесят
дев'ять грн.. 67 коп.).

Допустити негайне виконання рішення в
межах стягнення заробітної плати, але
не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт «Чернівці» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
в сумі 12929,24 грн. (дванадцять тис.
дев'ятсот двадцять дев'ять грн. 24 коп.).

Стягнути з Комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт «Чернівці» на
користь держави судовий збір в розмірі
263 грн. 88 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
А. В. Федіна