Інгулецький районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4566/13-ц
Номер провадження 2-п/213/11/14
У Х В А Л А

05 вересня 2014 року Інгулецький районний
суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області у складі: головуючого судді
Макарової Т.Ю.

при
секретарі Гусаровій
О.С.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Кривому Розі заяву відповідача
ОСОБА_3

про перегляд заочного рішення
Інгулецького районного суду м.Кривого
Рогу від 31.01.2014 року у справі №213/4566/13-ц
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н
О В И В:

Заочним рішенням Інгулецького
районного суду м. Кривого Рогу від
31.01.2014 року, ухваленому у справі №
213/4566/13-ц за вищезазначеним позовом
уточнені (зменшені) позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу
за договором позики задоволено.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_1 суму позики в
розмірі 600000 гривень, 3% річних від
простроченої суми боргу в сумі 28506
гривень 56 копійок, та щомісячні платежі
за користування позикою 110000 гривень, а
всього 738506 гривень 96 копійок, а також
судовий збір в сумі 3441,00грн /а.с. 45-47/.

Ухвалою Інгулецького районного
суду м.Кривого Рогу від 23.05.2014 року
виправлено описку в судовому рішенні, а
саме замість неправильно зазначеної
суми 3% річних від простроченої суми
боргу в сумі 28506 гривень 56 копійок,
вважати правильною суму 28506 грн. 96
копійок /а.с.59/.

20.08.2014 року відповідач ОСОБА_3,
20.08.2014 року звернувся до суду з заявою
про перегляд вищезазначеного заочного
рішення, посилаючись на те, що судових
повісток на засідання суду він не
отримував, як і не отримував заочного
рішення Інгулецького районного суду
від 31.01.2014року, оскільки у поштовому
повідомленні про вручення йому
рекомендованої кореспонденції 15.02.2014
року міститься не його підпис. До того ж
в цей день він був у відрядженні у
м.Дніпропетровську, а тому не міг
отримати рекомендованого листа. Копію
заочного рішення Інгулецького
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у цивільній
справі №213/4566/13-ц він отримав тільки
15.08.2014 року, та ознайомившись з
матеріалами цивільної справи, вирішив
скористатися своїм правом на його
перегляд. З заочним рішенням
відповідач не погоджується, та вважає,
що воно винесено з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Відповідач не згоден з загальною
сумою заборгованості перед позивачем -
ОСОБА_1, оскільки вважає, що позивач
ввела суд в оману, шляхом
безпідставного і не повного надання
належних доказів добровільної сплати
ОСОБА_3 грошових коштів за укладеним
договором позики. Так, позивач отримала
в рахунок погашення боргу від
відповідача: 30.12.2013року -180 000,00 грн. та
17.01.2013 року - 10000,00грн., що суттєво
зменшує, як розмір боргу відповідача,
так і розмір виконавчого збору за ВП
№43621302 Інгулецького ВДВС ( 10% від
загальної суми стягнення з боржника).
Крім того, відповідач ОСОБА_3
добровільно сплатив ОСОБА_1 07.02.2014
року10000,00 грн. в рахунок погашення
заборгованості. Всі ці факти
підтверджуються відповідними
розписками, які не були враховані
судом. Крім того, позивачем порушений
порядок вимоги за договором позики,
оскільки строк повернення коштів не
визначений. З вимогою про добровільне
повернення коштів, позивач до
відповідача не зверталася. Також
відповідач не згоден з тим, що йому
нараховано, та з нього стягнуто 3%
проценти за кредит, а також щомісячні
платежі за користування кредитом на
протязі 6-ти місяців, оскільки такої
домовленості не було. ОСОБА_3 просить
скасувати вищезазначене заочне
рішення.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 свою заяву про скасування
заочного рішення підтримав. Суду
пояснив, що позивач скрила від суду те,
що він погашав заборгованість, про що в
нього є письмові розписки. Так за
розписками від 30.12.2013, 17.01.2014 року та
07.02.2014 року він погасив 200000грн. Погашав
він саме борг за розпискою від 29.12.2011
року. Інших боргів перед позивачем в
нього немає. Також зазначив, що рішення
суду він отримав тільки 15.08.2014 року, а у
поштовому повідомленні від 15.02.2014 року
про ніби-то вручення йому заочного
рішення, стоїть не його підпис.

Представник відповідача ОСОБА_3 за
довіреністю - ОСОБА_4 заяву відповідача
про скасування заочного рішення
підтримав. Просить її задовольнити та
призначити справу до розгляду в
загальному порядку, оскільки при
винесенні рішення судом не враховані
приписи ст.ст. 1046-1049 ЦК України. На його
думку, позивач не мала права
звертатися до суду з позовом, без
попереднього письмового звернення до
відповідача про повернення коштів,
оскільки строк їх повернення в
розписці не зазначений. Будь-яка
письмова вимога позикодавця - ОСОБА_1 до
позичальника ОСОБА_3 щодо повернення
позики та підтвердження отримання
такої вимоги - відсутня.

Крім того позивач, на його думку,
безпідставно нарахувала проценти на
суму позики, оскільки про них в
розписці від 29.12.2011року нічого не
зазначено, як і не зазначено про
щомісячні платежі за користування
позикою. Отже, розмір і порядок
одержання процентів даним договором
позики, не встановлений. Якщо договором
не встановлений розмір процентів, їх
розмір може бути визначений на рівні
облікової ставки Національного банку
України, цього суд не врахував. Крім
того, подаючи заяву про зменшення
позовних вимог, позивач не підтвердила
це зменшення відповідними доказами.

Позивач ОСОБА_1 проти заяви
відповідача про скасування заочного
рішення заперечує, суду пояснила, що
окрім коштів, які відповідач взяв у неї
за розпискою від 29.12.2013 року, він
заборгував їй ще і кошти в сумі 518000 грн.
відповідно до розписки від 17.02.2013 року,
копію якої вона надала суду. Відповідно
до цієї розписки ОСОБА_3 повинен був
сплатити їй борг до 30.12.2013 року, про що
зазначено в розписці. І саме за цим
договором позики, відповідач сплатив
їй за розписками від 30.12.2013 року, від
17.01.2014 року та від 07.02.2014 року - 200000 грн.,
але ці кошти до договору позики від
29.12.2011 року ніякого відношення не мають.
Також зазначила, що відповідач ОСОБА_3,
який є її двоюрідним братом, має борги
ще і за іншими розписками. Крім того,
відповідач знав про те, що слухається
справа в суді, оскільки 30.12.2013 року, коли
він повернув їй частину коштів за
розпискою від 17.02.2013 року, вона йому
повідомила, що справа про стягнення
коштів за розпискою від 29.12.2011 року
знаходиться в суді. Вважає, що рішення
винесено законно, тому просить
відмовити відповідачу у задоволенні
його заяви.

Представник позивача ОСОБА_2 проти
скасування заочного рішення заперечує,
заяву відповідача вважає
необґрунтованою, оскільки, скасування
заочного рішення відповідно до ст. 232
ЦПК України можливо тільки за
наявності 2-х обставин: що відповідач
не з'явився з поважних причин, та що
докази на які він посилається мають
істотне значення.

Представник позивача вважає, що
відповідач ухилявся від явки до суду
навмисно, а про розгляд справи був
повідомлений, на адресу його
реєстрації відповідно до довідки
адресного бюро надсилалися
рекомендовані повідомлення, які він не
бажав отримувати; у відрядженні в м.
Дніпропетровськ, він був вже після
розгляду справи, крім того відповідач
отримував СМС повідомлення про
необхідність явки до суду.

Крім того, посилання відповідача на
сплату їм більшої суми заборгованості
не підтверджуються належними доказами.
А посилання відповідача на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права є підставою для
апеляційного оскарження.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
підтвердив, що він був присутній при
передачі відповідачем ОСОБА_3 позивачу
ОСОБА_1 30.12.2013 року крупної суми коштів,
яка була сплачена в рахунок боргу 518000
грн. Також підтвердив, що окрім цієї
суми боргу ОСОБА_3 брав у борг за
розпискою у ОСОБА_1 суму 600000 грн. Крім
того ОСОБА_3 має і інші борги.

Вислухавши сторони, свідка,
ознайомившись с письмовими
матеріалами справи, судом встановлено,
що копія заочного рішення була
направлена відповідачу 05.02.2014
року(а.с.48), та згідно поштовому
повідомленню отримана 15.02.2014 року, але
підпис на повідомленні відповідач
оспорює, та зазначає, що він копію
рішення по пошті не отримував.

Інших доказів, які б
підтверджували дійсність підпису
відповідача на повідомленні про
вручення рекомендованої
кореспонденції відсутні. Докази
отримання заочного рішення
відповідачем, які він визнає,
знаходяться на а.с.62, що свідчить про
отримання вищезазначеного рішення
відповідачем 15.08.2014 року, а 20.08.2014 року
він звернувся до суду з заявою про його
перегляд, а отже з заявою про перегляд
заочного рішення відповідач звернувся
вчасно, у встановлений ч.2 ст. 228 ЦПК
України строк.

Судом також встановлено, що в
провадженні суду справа знаходилась з
14.11.2013 року, відповідач в кожне судове
засідання викликався судовими
повістками, які направлялись йому
рекомендованою кореспонденцію за
встановленим місцем його реєстрації,
але судові повістки відповідач
отримувати не побажав, та вони
поверталися до суду за закінченням
строку зберігання. Крім того, про
судові засідання, призначені на 29.01.2014
року та на 31.01.2014 року відповідач був
повідомлений за допомогою СМС
повідомлень, які отримав завчасно, що
підтверджується відповідними
довідками про доставку повідомлень
/а.с.35,40/, але з'являтися за викликом суду
не побажав.

Щодо обгрунтування відповідачем
підстав скасування заочного рішення,
судом встановлено, що ті обставини, на
які посилається відповідач, і які, на
його думку мають істотне значення для
правильного вирішення справи, щодо
погашення їм більшої суми богу, не є
достовірними та належними, оскільки
позивач їх заперечує, та вони
спростовуються розпискою від 17.02.2013
року, про борг ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 на
суму 518000 грн., а також поясненнями
свідка ОСОБА_5, який підтвердив що борг
позивачу ОСОБА_1, ОСОБА_3 повертав в його
присутності, та що ці кошти поверталися
за розпискою на суму 518000 грн.

Таким чином, на час перегляду
заочного рішення відповідачем ОСОБА_3
не надано доказів того, що він оспорює
вищезазначені розписки, які оглянуто
судом та копії долучено до матеріалів
справи.

Підстави, щодо невідповідності
висновків суду матеріальним та
процесуальним нормам, на які
посилаються відповідач та його
представник, є підставами для
апеляційного оскарження рішення.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин, і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Втім, відповідачем не доведено, що
він був відсутнім в судових засіданнях
з поважних причин, будучи повідомленим
про розгляд справи з'являтися до суду
не побажав. Крім того, суд вважає, що
рішення було винесено з врахуванням
інтересів обох сторін, на підставі
наявних у справі доказів, а докази, на
які посилається відповідач, не є
належними, а тому не мають істотного
значення для вирішення спору. Тому
підстав для скасування заочного
рішення суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 231,
232 ЦПК України, суд

У Х В А Л И
В:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про
перегляд заочного рішення
Інгулецького районного суду м.Кривого
Рогу від 31.01.2014 року у справі №213/4566/13-ц
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,
залишити без задоволення.

Ця ухвала апеляційному оскарженню
не підлягає.

Роз'яснити відповідачу, що у разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення, заочне
рішення може бути оскаржено в
загальному порядку.

Суддя