Справа № 463/824/14
Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/4438/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -судді Гірник Т.А.

суддів : Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар -Глинський О.А.

за участю представника позивача -
ОСОБА_2, представників відповідача -
ОСОБА_3 , ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 6 травня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5. Третя
особа: Приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся
з позовом до ОСОБА_5, третьої особи
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
Позовні вимоги заявами від 08.04.2014 року
та 05.05.2014 року уточнив та зменшив і в
кінцевому просив ухвалити рішення про
стягнення з відповідача 691 709 гр. 59 коп.
в зв»язку з невиконанням умов
договору купівлі-продажу від 16.03.2011
року частки в статутному капіталі
ТзОВ «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП».

Рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 6 травня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь
ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу
частки в статутному капіталі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП»,
укладеного 16.03.2011р. - 691709,59 грн. /шістсот
дев'яносто одну тисячу сімсот дев'ять
гривень п'ятдесят дев'ять копійок/, з
яких 600000 грн. /шістсот тисяч гривень/ -
основної заборгованості, 39731,51 грн.
/тридцять дев'ять тисяч сімсот тридцять
одна гривня п'ятдесят одна копійка / -
пені, 51978,08 грн. /п'ятдесят одна тисяча
дев'ятсот сімдесят вісім гривень вісім
копійок) - 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь
ОСОБА_6 3897 грн. 60 коп. (три тисячі
вісімсот дев'яносто сім гривень
шістдесят копійок) судових витрат.

Рішення оскаржив представник
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3
Апеляційну скаргу мотивує тим, що
висновки суду є необґрунтованими.
Рішення ухвалене за недоведеності
обставин, які суд вважав встановленими
та з порушенням норм процесуального
права. Висновки суду про те, що
відповідачем не подано, а судом під час
розгляду справи не здобуто жодних
доказів на підтвердження виконання
відповідачем обов»язку за договором
купівлі-продажу щодо оплати предмета
договору - спростовано матеріалами
справи. Згідно з п. 3.1 Договору
купівлі-продажу - покупець придбаває у
продавця частку за ціною, що становить
600 000 гр. Відповідно до п.3.3 Договору-
оплата вартості придбаної частки
здійснюватиметься покупцем в
національній валюті в готівковій
формі. Згідно з п. 3.2 Договору -
вартість частки повністю сплачена
покупцем готівкою і отримана продавцем
до підписання цього договору. На час
підписання цього договору сторони не
мають одна до одної претензій щодо
проведення розрахунків.

За таких обставин у справі
наявний достатній доказ того, що станом
на дату укладення договору відповідач
повністю розрахувався з позивачем,
сплативши вартість придбаної частки.

Суд не врахував, що позивач не
звертався до суду з вимогою про
визнання Договору або його окремих
частин недійсними. Отже при
встановленні фактичних обставин
справи, суд повинен був керуватися
змістом положень Договору. В той же час
- єдиною підставою для задоволення
вимог стало припущення позивача, що
відповідачем кошти за договором не
передавались. Саме позивач повинен був
довести обставини, на які послався і не
надав доказів невиконання
відповідачем положень вказаного вище
пункту договору.

Крім того, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, які полягали в
наступному. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК
України - позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову, а відповідач
має право визнати позов повністю або
частково. До початку розгляду судом
справи по суті позивач має право шляхом
подання письмової заяви змінити
предмет позову або підставу позову, а
відповідач - пред»явити зустрічний
позов.

Заява позивача від 08.04.2014 року
про уточнення вимог за своїм змістом
не була заявою про уточнення або
зменшення вимог, оскільки в такій мова
ішла про виключення вимоги про
розірвання договору купівлі-продажу, а
отже позивачем змінено підстави та
предмет позову. По своїй суті така
заява містила відмову від частини
заявлених позовних вимог, яка не була
належним чином оформлена позивачем і
прийнята судом.

Крім того, суд не вірно виклав
у рішенні інформацію стосовно позицій
та заяв представників сторін щодо не
підтримання думки суду про визнання
явки третьої особи - приватного
нотаріуса обов»язковою, оскільки
сторона відповідача ніколи не
заперечувала проти її участі в
судовому засіданні.

Необгрунтованим є розрахунок
суми позову та рішення суду в частині
розподілу судових витрат.

Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

При розгляді справи в суді
апеляційної інстанції апелянт
додатково просить врахувати, що ЦПК
України не передбачає такого виду
заяви позивача, як заява про уточнення
позовних вимог. Зазначеною вище заявою
позивача від 08.04.2014 року позивачем
всупереч вимогам ЦПК фактично змінено
предмет позову, оскільки первинна
вимога була про розірвання договору та
стягнення суми 691 709 гр. 59 коп., як суми
збитків спричинених позивачу
несплатою обумовленої у договорі суми
відповідачем.

Представник відповідача
ОСОБА_4 при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції повністю
підтримала мотиви та вимоги
апеляційної скарги. Дала пояснення
аналогічні змісту апеляції та
письмовим поясненням. В тому числі
звертає увагу на те, що відповідно до
статті 44 ЗУ «Про нотаріат» - нотаріус
зобов»язаний встановити дійсні наміри
кожної із сторін до вчинення правочину,
який він посвідчує, а також відсутність
у сторін заперечень щодо кожної з умов
правочину. Встановлення дійсних
намірів кожного з учасників правочину
здійснюється шляхом встановлення
нотаріусом однакового розуміння
сторонами значення, умов правочину та
його правових наслідків для кожної із
сторін. Суд не врахував, що у разі
незгоди позивача із будь-яким
положенням Договору купівлі-продажу,
останній повинен був вимагати
внесення змін або оспорити такий
договір в цілому чи його частину.
Позивачем також не ініціювалось
питання складання Додаткового
договору відповідно до п. 9.2 Договору
купівлі-продажу та ст. 654 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_6 -
ОСОБА_2 проти апеляційної скарги
заперечив. Вважає рішення суду першої
інстанції законним та обгрунтованим.
Суд дійшов вірного висновку про
відсутність доказів виконання
відповідачем умов договору щодо
оплати його предмета. Вважає, що
заперечення відповідача проти позову
та мотиви апеляційної скарги
спростовані іншими пунктами договору,
які також погоджені сторонами у спосіб
його підписання. Зокрема п.3.3 Договору
передбачає проведення оплати за
договором у подальшому у спосіб
перерахування коштів на рахунок про
відкриття якого відповідач не надав
суду доказів і такий не був ним
відкритий і кошти не перераховані.

Згідно з п. 5.3 Договору - сторони
обумовили, що у випадку невиконання з
боку Покупця зобов»язання щодо оплати
предмета договору, він зобов»язаний
сплатити продавцю пеню в обумовленому
у договорі розмірі. Погодження
сторонами таких та інших умов договору
є доказом того, що кошти продавцю, як
про це зазначено у п. 3.2 Договору
покупець не передав. Доказів вчинення
таких дій у подальшому суду не надав.
Тому вважає мотиви апеляційної скарги
необгрунтованими, рішення суду першої
інстанції законним.

Інші учасники процесу не
з»явились, повідомлені про розгляд
справи за апеляційною скаргою. Колегія
суддів вважає можливим розгляд справи
у їх відсутності, в тому числі за
відсутності третьої особи, проти чого
не заперечили представники сторін, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, судом правильно застосовано
норми матеріального права та
враховано, що відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК
України - за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно /товар/ у
власність другій стороні /покупцеві/, а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно /товар/ і сплатити за
нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 16.03.2011р. між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір
купівлі-продажу частки в статутному
капіталі Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕСТ-ТОБАККО-ГРУП» /
далі Договір/ .

Відповідно до пункту статті 1.1
Договору продавець передає у власність
покупця корпоративні права, а покупець
приймає та зобов'язується оплатити
частку.

Відповідно до пункту 3.1 Договору
покупець придбаває (купує) у продавця
частку, зазначену в статті 1.1 цього
договору за ціною, що становить 600 000
грн.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 691 ЦК
України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, а також
вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Висновки суду першої
інстанції про те, що відповідачем як
покупцем за вказаним Договором не
доведено факту вчинення ним дій щодо
оплати товару є обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст.10,60, ЦПК України -
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження, доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи мотиви
апеляційної скарги - відповідач вважає
єдиним і достатнім прямим доказом
виконання ним умов договору щодо
оплати придбаного за Договором товару -
це зміст п. 3.2 Договору, за яким
обумовлена сума повністю сплачена
покупцем і отримана продавцем до
підписання договору.

Висновки суду першої інстанції про
недостатність таких доказів
заперечення позову є достатньо
мотивовані і з такими погоджується
судова колегія.

Суд врахував, що з згідно п. 5.3
Договору сторони обумовили, що у
випадку невиконання з боку Покупця
зобов»язання щодо оплати вартості
купівлі-продажу частки, він
зобов»язаний сплатити продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України від суми
заборгованості за кожен день
прострочки такого зобов»язання.

Крім того, у відповідності до п. 3.3.
Договору - сторони погодили, що оплата
вартості придбаної частки
здійснюватиметься Покупцем у
національній валюті у готівковій формі
та / або в безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на банківський
рахунок продавця. Отже вказаний пункт
договору свідчить про обумовлення
сторонами проведення оплати за
договором у майбутньому і покупець мав
право вибору способу проведення
оплати за договором.

Згідно з п.4.2 Договору - Покупець
набуває право власності на частку в
день укладення цього договору.
Продавець дозволяє продавцю набути
право власності на частку до
проведення остаточного розрахунку в
день підписання цього договору; при
цьому продавець зобов»язується не
використовувати права, які надаються
йому відповідно до пункту 6 статті 694
Цивільного Кодексу України.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 694
ЦК - з моменту передання товару,
проданого в кредит, і до його оплати
продавцю належить право застави на цей
товар.

Таким чином сторони Договору
у п. 4.2 погодили, що до оплати товару
покупцем, позивач, як продавець взяв на
себе зобов»язання не використовувати
право застави товару до проведення
остаточного розрахунку за цей товар
відповідачем.

Мотиви апеляційної скарги та
письмові пояснення апелянта з
посиланням на статтю 44 ЗУ «Про
нотаріат», згідно якої - нотаріус
зобов»язаний встановити дійсні наміри
кожної із сторін до вчинення
правочину, який він посвідчує, а також
відсутність у сторін заперечень щодо
кожної з умов правочину, дають підстави
для висновку, що усі пункти правочину
були погоджені сторонами, а не лише той,
на який посилається відповідач як на
доказ виконання умов договору.

Сторона покупця / відповідача у
справі/ вважає доказом виконання ним
умов правочину щодо оплати предмета
купівлі - п. 3.2 Договору - за яким кошти
передані продавцю до підписання
договору.

Сторона продавця / позивача у
справі/ з посиланням на інші пункти
договору, за якими обумовлено порядок
та різні способи проведення розрахунку
у майбутньому, наслідки невиконання з
боку покупця зобов»язання щодо оплати
предмета купівлі, зобов»язання
продавця не вчиняти певних дій щодо
предмета купівлі-продажу до повної
його оплати покупцем, згідно пунктів:
3.3; 4.2 ; 5.3 Договору .

За таких обставин - обидві
сторони як на доказ виконання до
підписання договору, так і як на доказ
невиконання умов договору щодо оплати
предмета купівлі-продажу - посилаються
на певні пункти самого Договору.

З врахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що саме відповідач
повинен довести суду факт виконання
ним умов договору щодо оплати предмета
купівлі і погоджується з висновками
суду першої інстанції про ненадання
таких доказів останнім.

Мотиви апеляційної скарги про те
позивачем не доведено факту не
передачі йому грошей - є
необгрунтованими, оскільки доводити
ті обставини, на відсутність яких
посилається позивач у позові є не
послідовним.

Щодо доводів апеляційної
скарги, що позивач тривалий час не
заявляв вимог про стягнення коштів -
суми оплати за товар переданий за
умовами Договору, як на
опосередкований доказ виконання
відповідачем умов договору - не може
братись до уваги, оскільки вимога про
стягнення коштів заявлена в межах
строку позовної давності, а
пред»явлення позивачем досудової
вимоги до відповідача є його правом, а
не обов»язком .

Мотиви апеляційної скарги
про відсутність звернень позивача про
визнання правочину або його частин
недійсним зокрема щодо п. 3.2 Договору не
спростовує висновків суду, оскільки і
інші пункти цього Договору, про які
вказано вище / п.п. 3.3 ; 4.2 ; 5.3 /, зміст
яких наведений вище - також не
оспорювались відповідачем, як
стороною договору покупцем, за змістом
яких кошти на час підписання договору
не були ним передані.

Враховуючи вимоги ч.3 ст. 692 ЦК, за
змістом якої - у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами та пункту 5.3
Договору, за яким - у випадку
невиконання з боку покупця
зобов'язання щодо оплати вартості
купівлі-продажу частки, він
зобов'язаний сплатити продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
заборгованості за кожен день
прострочення такого зобов'язання та
вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України, за якою
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом - суд
обґрунтовано взяв до уваги розрахунок
наданий позивачем. Згідно такого
розмір пені за період з 01.08.2013р. по
01.02.2014р. становить 39731,51 грн., /період
обрахування такої відповідає вимогам
п.1 ч.2 ст. 258 ЦК /, 3 % річних за період з
16.03.2011р. по 01.02.2014р. становить 51978,08 грн.
Такий розрахунок не спростований
відповідачем.

Суд першої інстанції з відповідним
застосовуванням норм матеріального
права дійшов правильного висновку про
задоволення позову та у відповідності
до вимог ст. 88 ЦПК України вирішив
питання розподілу судових витрат,
понесення яких підтверджено
документально і становить 3897 грн. 60
коп. судового збору./а.с. 11,12/

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права та вирішення по
суті вимог з врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, подання якої
не передбачено ЦПК України - не
спростовує правильності висновків
суду першої інстанції.

Враховуючи мотиви описової та
прохальної частини позову в редакції
від 03.02.2014 року - первинно заявлено дві
вимоги. Позивач просив постановити
рішення про розірвання Договору з
мотивів порушення відповідачем умов
договору, а саме не проведенням оплати
600 000 грн. Друга вимога заявлена з тих же
мотивів про стягнення з відповідача 691
709 гр. 59коп., що складало 600 000 гр.
основної заборгованості за договором,
пені- 39731 гр. 51 коп., та 51 978 гр. 08 коп. - 3%
річних, а не про стягнення збитків,
понесених по причині несплати за
договором, як зазначив у поясненнях
апелянт при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції.

Подаючи заву про уточнення
позовних вимог 08.04.2014 року з посиланням
на ст.31 ЦПК України - позивач фактично
зменшив такі вимоги, оскільки не
змінюючи мотивів - просив «виключити п.
2 прохальної частини, а саме: «Розірвати
договір …» та підтримав вимоги про
стягнення суми, виклавши такі
аналогічно заяві від 03.02.2014 року. / а.с.
57/

Зміст заяви позивача про
зменшення позовних вимог, поданої суду
05.05.2014 року містить аналогічні мотиви
позову, як і первісна його редакція і
прохальна частина є аналогічною
прохальній частині, що у п. 3 позову в
редакції від 03.02.2014 року та заяви про
уточнення вимог від 08.04.2014 року.

Тому мотиви апеляційної скарги
про порушення судом першої інстанції
норм процесуального права з мотивів
прийняття до розгляду заяви про
уточнення позовних вимог, як заяви,
котра не передбачена ЦПК України та з
мотивів прийняття до розгляду позову,
яким фактично після початку розгляду
справи по суті позивачем змінено
предмет та підстави позову - не
узгоджується з текстами наведених
вище заяв. Позивачем фактично
зменшено позовні вимоги, що є його
процесуальним правом, передбаченим ч.2
ст.31 ЦПК України, яким він наділений
протягом усього часу розгляду справи.

Подання заяви 08.04.2014 року
іменованої «про уточнення позовних
вимог» та не прийняття судом
процесуального документа з
врахуванням фактичного не підтримання
позивачем вимоги про розірвання
договору - не вплинуло на правильність
висновків суду першої інстанції та не
порушило будь-яких прав відповідача.
Крім того, позивач не подавав заяву ні
про відмову від частини позовних вимог,
ні про залишення без розгляду частини
позовних вимог, за наслідками яких суд
першої інстанції повинен був
постановити відповідний
процесуальний документ.

За таких обставин, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307
, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 6 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий

Судді