Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/9707/2014
інстанції - Піхур О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкриому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника Українського
консорціуму «Екосорб» - Приходько
Ірини Андріївни на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 2 червня 2014 року в справі за
позовом Українського консорціуму
«Екосорб» до ОСОБА_3, треті особи:
фізична особа-підприємець ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про відшкодування завданих
збитків.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 2 червня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову
Українського консорціуму «Екосорб» до
ОСОБА_3, треті особи: ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_5
про відшкодування завданих збитків.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати рішення
суду, ухвалити новее рішення, яким
задовольнити позов.. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає те, що суд при вирішенні
справи не застосував ч.6 ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», не взяв до уваги
наданий позивачем звіт про оцінку
майна, виконаний 27 лютого 2012 року ФОП
ОСОБА_6

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 квітня 2010 року
між відповідачем та третьою особою
ОСОБА_5 було укладено договір позики
строком до 08 травня 2010 року, .
відповідно до умов якого останній
отримав позику в розмірі 1 188 630,00 грн., що
еквівалентно 150 000,00 доларам США.

08 квітня 2010 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поруки, згідно умов якого позивач
поручився перед відповідачем за
виконання зобов'язань ОСОБА_5 за
договором позики..

Відповідно до договору іпотеки від 08
квітня 2010 року позивач передав в
іпотеку відповідачу нежитлове
приміщення (магазин) з підвалом,
загальною площею 481,70 кв.м.. яке сторони
оціни в 1 188 630,00 грн., що еквівалентно 150
000,00 доларам США.

Позичальником ОСОБА_5 зобов'язання по
поверненню боргу за договором від 8
квітня 2010 року виконані не були.

Відповідно до копій заяв від 11 травня
2010 року, посвідчених приватним
нотаріусом ОСОБА_7., позивач та третя
особа ОСОБА_5 повідомлялися
відповідачем про стан заборгованості
за укладеними між сторонами
договорами, проте письмового
повідомлення про намір викупу предмету
іпотеки відповідачу не направляли.

16 травня 2012 року відповідач продав
предмет іпотеки за ціною, визначеною
відповідно до експертної оцінки
нерухомого майна, а саме: 1 238 450,00 грн., що
було еквівалентно 155 000,00 доларам США, в
цей же день надіслав позивачу лист,
яким повідомив про продаж предмету
іпотеки та задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до проведеної позивачем 27
лютого 2012 року оцінки предмету іпотеки,
ринкова вартість об'єкта становила 4 033
528,00 грн..

У лютому 2014 року Український
консорціум "Екосорб" звернувся до суду
з даним позовом. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що у
червні 2012 року позивач отримав лист, у
якому зазначалося, що відповідач
продав предмет іпотеки, який був
переданий йому позивачем за договором
іпотеки від 8 квітня 2010 року, за ціною 1
238 450,00 грн. Позивачем проводилась
оцінка предмету іпотеки, відповідно до
якої дане нежитлове приміщення було
оцінено в 4 033 528,00 грн., тобто різниця між
ціною продажу та оцінкою становить 2 795
078,00 грн. Оскільки, відповідач не
повідомив позивача про намір продажу
та продав предмет іпотеки за низькою
ціною, позивач вважає, що йому було
нанесено збитків на суму 2 795 078,00 грн.

Відповідач позов не визнав, у
поясненнях його представник зазначав,
що станом на 08 квітня 2010 року
позичальником ОСОБА_5 зобов'язання за
договором позики виконані не були, 11
травня 2010 року позивачу та ОСОБА_5 було
вручено письмові вимоги про
необхідність виконання зобов'язання,
проте, зобов'язання виконані не були,
позивач не здійснив жодної дії,
спрямованої на придбання предмету
іпотеки, відповідач скористався своїм
правом та задовольнив свої вимоги
іпотекодержателя.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач, здійснивши продаж
переданого йому в іпотеку нерухомого
майна, діяв у відповідності до положень
Закону України «Про іпотеку» та умов
договору іпотеки, якими у п.п. 5.1, 5.2.
сторонами договору визначено, що
відповідач набуває права звернення
стягнення на предмет іпотеки, якщо на
день визначений у договорі позичальник
не поверне суму позики, та за своїм
вибором може застосувати такий спосіб
звернення стягнення як продаж від
свого імені предмету іпотеки будь -
якій особі на підставі договору
купівлі - продажу у порядку,
встановленому ст. 38 Закону України
«Про іпотеку» за ціною, що буде
встановлена, відповідно до висновку
незалежного експерта. При цьому
сторони домовились, що кандидатура
суб'єкта оціночної діяльності
визначається іпотекодержателем.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачем не було дотримано вимог ч.
6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»,
якою визначено, що ціна продажу
предмету іпотеки встановлюється за
згодою між іпотекодавцем і іпотеко
держателем або на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності,
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, і у разі невиконання цієї
вимоги іпотекодавець відшкодовує
різницю між ціною продажу та звичайною
ціною предмета іпотеки, судова колегія
відхиляє, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом, відповідач
продав предмет іпотеки за ціною,
визначеною відповідно до експертної
оцінки нерухомого майна, про що
зазначено у договорі купівлі-продажу
від 16 травня 2012 року.

На спростування зазначених доводів
апеляційної скарги відповідачем був
наданий звіт про дослідження з
визначення вартості майна - предмету
іпотеки, виконаний 15 травня 2012 року
суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 ,
який має відповідний сертифікат на
право проведення робіт з експертної
оцінки майна, майнових прав та бізнесу
на території України, зареєстрований в
Державному реєстрі оцінювачів.

Враховуючи те, що позивачем не було
надано доказів на спростування
висновків, викладених у вказаному
звіті, про відсутність у оцінювача
відповідної кваліфікації або
відповідних дозволів на проведення
оцінки майна, а також те, що відповідно
до умов договору іпотеки кандидатура
суб'єкта оціночної діяльності
визначається іпотекодержателем,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції вірно визначив, що ціна
продажу предмету іпотеки була
встановлена з дотриманням вимог закону
та умов договору та не взяв до уваги
звіт про оцінку майна, що виконаний
оцінювачем, обраним іпотекодавцем.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника
Українського консорціуму «Екосорб» -
Приходько ІриниАндріївни відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 2 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: