н/п 2-н/640/1812/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"01" серпня 2014 р. суддя Київського
районного суду м. Харкова, ОСОБА_1
розглянувши заяву ОСОБА_2 підприємства
теплових мереж Харківського району до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про видачу судового
наказу -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 підприємства теплових
мереж Харківського району звернулось
до суду з заявою до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання за період 01.12.2009 року
по 01.10.2010 року у сумі 697,62 грн.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
приходжу до висновку, що зазначена
заява про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості з боржників з
теплопостачання за період 01.12.2009 року
по 01.10.2010 року не підлягає розгляду в
порядку наказного провадження з
наступних підстав.

Пункт 13 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження» передбачає, що
якщо заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за надані
житлово-комунальні, телекомунікаційні
послуги, послуги телебачення та
радіомовлення (пункт 3 частини першої
статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути
видано за наявності відповідних
договорів про надання таких послуг,
інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг. Крім того,
заявник має обґрунтувати свої вимоги
та додати документи, що вказують на
правильність і безспірність
розрахунків, а також застосування
тарифів на відповідні послуги.

Вказана постанова Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23.12.2011 року «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження” орієнтує суди,
що наявність спору про право (пункт 2
частини третьої статті 100 ЦПК), яке є
підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність
суб’єктивного права у заявника;
документів, що підтверджують порушення
суб’єктивного права або документів, що
підтверджують виникнення права вимоги.
Крім того, мають ураховуватися
обставини, якщо із доданих документів
вбачається, що боржник заперечує, не
визнає або оспорює свій обов’язок
перед заявником (кредитором); із
доданих документів вбачається пропуск
позовної давності. Така вимога може
бути вирішена лише у позовному
провадженні (частина третя статті 267
Цивільного кодексу України).

Відповідно до заяви КП теплових мереж
Харківського району та розрахунку
суми боргу, заявник ставить питання про
стягнення з боржників суми боргу за
наданні послуги з теплопостачання за
період з 01.12.2009 року по 01.10.2010 року у сумі
697,32 грн.

Разом з тим загальна позовна давність,
передбачена ст. 257 ЦК України,
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України,
суддя відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, у разі якщо із
заяви і поданих документів вбачається
спір про право.

З урахуванням наведеного, приходжу до
висновку, що у прийнятті заяви про
видачу судового наказу слід відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись
ч. 3 ст. 100, ч.2 ст. 101 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті заяви
ОСОБА_2 підприємства теплових мереж
Харківського району до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
про видачу судового наказу.

Роз’яснити заявнику про його право на
звернення до суду з тими самими
вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга може бути
подана протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя

Н.В. Якуша