Єдиний унікальний № 371/761/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м.
Миронівка ЄУН 371/ 761 /14-ц

Миронівський районний суд Київської
області в складі:

головуючого судді
Капшук Л.О.

при секретарі
Січкаренко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миронівської міської
ради Миронівського району Київської
області, треті особи: Миронівський
Центр розвитку дитини «Зернятко»,
відділ освіти Миронівської РДА, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду,
посилаючись на ті обставини, що 23
квітня 2013 року вона звернулася до
завідуючої Миронівського Центру
розвитку дитини «Зернятко» ОСОБА_4 зі
скаргою на дії вихователя ОСОБА_5 після
виявлення того факту, що її син ОСОБА_2
не приймає участі у підготовці до
випускного балу, як це роблять інші
дітки, а у цей час просто сидить на
стільчику і спостерігає за ними. На її
звернення ОСОБА_5 по даному факту
пояснила, що вона не здала 400 грн. на
подарунки вихователям вказаного
дитсадочка до випускного свята. Дану
скаргу завідуюча ОСОБА_4 відмовилася
зареєструвати, забравши у неї оригінал
та копію скарги, погрожувала, що
звернеться за захистом до прокуратури
та міського голови.

Крім даного факту, у березні 2010 року,
коли діти у дитсадку залишилися без
догляду, її син ОСОБА_6 в тапочках і без
верхнього одягу вийшов сам на проїжджу
частину вулиці при температурі повітря
мінус 8 градусів. Там його зустріла
жінка, яка відвела його до дитячого
садочка. Сина за цей випадок вихователь
набила, а їй довго не повідомляли про
вказаний факт, та коли їй стало відомо,
просили нікуди не скаржитись. Дитина
захворіла і довго була на лікарняному.
Вихователям на їх прохання вона
пробачила.

Другий інцидент стався із дитиною
восени 2011 року, коли ОСОБА_2 не
випустили в туалет із гуртка
англійської мови і син змушений був
справляти природні потреби у штани, а
потім його мокрим виводили на
прогулянку на вулицю. Як наслідок, він
застудив нирки, і їй довго довелося
його лікувати.

Завідуюча закладом ОСОБА_4 покривала
незаконні дії своїх підлеглих та не
мала наміру вирішувати проблеми,
створені в садочку, вона вимушена була
звернутися до прокуратури
Миронівського району, до міського
голови міста Миронівка та до
начальника відділу освіти
Миронівської РДА. Проте перевірки за
зверненнями були проведені поверхнево
(формально), без виявлення будь - яких
порушень з її боку.

За захистом прав своєї дитини вона
зверталась до Уповноваженого
Президента України з прав дитини. За
результатами розгляду звернення її
повідомлено, що з боку вихователя
ОСОБА_5 мало місце недотримання
педагогічної етики стосовно її сина
ОСОБА_6, що вплинуло на його емоційний
комфорт та психічну рівновагу.
Завідуючою ОСОБА_4 порушено вимоги
Закону України «Про звернення
громадян», відмовляючись реєструвати
її звернення. Також виявлено порушення
вимог Закону України «Про
благодійництво та благодійні
організації», який передбачає
можливість залучення лише
добровільних пожертвувань та їх
ретельний бухгалтерський облік.

Внаслідок протиправних дій вказаних
осіб вона понесла матеріальні та
моральні втрати, заподіяно моральної
шкоди сину ОСОБА_6.

У період розгляду її звернень на дитину
з боку працівників дитячого садочка
вчинявся постійний психологічний тиск,
принижувалась його гідність при дітках
групи, що призвело до психологічних
розладів. 17.05.2013 та 20.05.2013 вона змушена
була звертатися до лікаря - психіатра
та невропатолога Миронівської ЦРЛ,
якими було призначено відповідний курс
лікування.

Протягом вказаного часу аналогічний
тиск з боку вихователя ОСОБА_5 та
завідуючої дитячим закладом ОСОБА_4
вчинявся і стосовно неї, що вплинуло на
її стан здоров'я та призвело до
порушення нормального способу життя,
душевних страждань і безсонних ночей. З
приводу цього вона проходила курс
лікування в Миронівській ЦРЛ. На
лікування витрачала власні кошти.

Протиправними діями вихователя ОСОБА_5
та завідуючої ОСОБА_4 її сину ОСОБА_6 та
їй спричинено моральної шкоди. Їх життя
було перенасичене негативними
емоціями, психічними переживаннями.
Вона вимушена була відволікатись від
роботи, була позбавлена можливості
нормально працювати, реалізовувати
свої звички та бажання, які могла б
реалізувати, не витрачаючи часу на
підготовку заяв, скарг у різні
інстанції та судового позову.

Моральну шкоду у розмірі 10000 гривень
вважає мінімальною компенсацією за
перенесені нею та сином душевні
страждання.

Внаслідок протиправних дій вказаних
відповідачів нею зазнано матеріальних
і моральних втрат. Миронівський Центр
розвитку дитини «Зернятко»
знаходиться у власності Миронівської
територіальної громади, фінансується з
місцевого бюджету, а тому спричинена їй
та сину шкода підлягає стягненню з
Миронівської міської ради Київської
області. З вказаного органу місцевого
самоврядування просила стягнути 10000
грн. моральної та 469,67 грн. матеріальної
шкоди.

До судового розгляду позивач подала
заяву про уточнення позовних вимог, в
якій просила стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в сумі 469,67 грн.,
моральну шкоду, що спричинена їй - в
сумі 3000 грн., моральну шкоду, спричинену
сину, - в сумі 10000 грн., а також понесені
судові витрати.

В судовому засіданні позивач заявлені
вимоги в черговий раз уточнила та
просила стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в сумі 469,67 грн.,
моральну шкоду, що спричинена їй - в
сумі 3000 грн., моральну шкоду, спричинену
сину, - в сумі 7000 грн., а також понесені
судові витрати. В поясненнях послалась
на обставини, викладені в поданій до
суду заяві, підтвердила факти, які
виклала у позовній заяві.

Крім того зазначила, що по факту, який
мав місце у березні 2010 року завідуюча
дитячим закладом ОСОБА_4 вибачилась та
сплатила їй кошти в сумі 100 грн.
Інцидент був вичерпаний.

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 не випустили в
туалет із гуртка англійської мови і він
змушений був справляти природні
потреби у штани, мокрим виходив на
прогулянку, застудив нирки, проходив
курс лікування. Вказаний факт
працівники дитячого закладу, в тому
числі завідуюча закладом ОСОБА_4,
заперечували.

18 квітня 2013 року вона виявила, що її син
ОСОБА_6 не приймає участі у підготовці
до випускного свята, як це роблять інші
дітки, а у цей час просто сидить на
стільчику і спостерігає за ними. На її
звернення ОСОБА_5 по даному факту
пояснила, що вона не здала 400 грн. на
подарунки вихователям вказаного
дитсадочка до випускного свята.

23 квітня 2013 року вона звернулася до
завідуючої центром ОСОБА_4 зі скаргою
на дії вихователя ОСОБА_5 Дану скаргу
завідуюча ОСОБА_4 відмовилася
зареєструвати в її присутності,
забравши у неї оригінал та копію
скарги.

Представник позивача підтримав
заявлені нею вимоги, в поясненнях
послався на обставини, що викладені
позивачем, додатково вказав, що
відповідальність за дії працівників
Миронівського Центру розвитку дитини
«Зернятко» має нести Миронівська
міська рада, оскільки вона є
засновником центру та здійснює його
фінансування.

Представники відповідача ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 позов не визнали, посилаючись на
ті обставини, що міська рада не
відповідає за шкоду, спричинену
працівниками дошкільного закладу.

Представник Миронівського Центру
розвитку дитини «Зернятко» та третя
особа ОСОБА_4 вважає заявлений
позов необґрунтованим. Підтвердила
факт, який мав місце у березні 2010 року.
Вказала, що ОСОБА_2 дійсно лікувався,
позивач звернулась до неї через
декілька днів і повідомила, що на
лікування дитини витратила 100 грн.
Вказані кошти вона повернула позивачу.
Вихователю центру ОСОБА_9 було
оголошено догану за неналежне
виконання службових обов'язків. По
даному факту з позивачем порозумілись.

Пояснила, що не мав місця випадок, коли
у жовтні 2011 року ОСОБА_2 не випустили в
туалет із гуртка англійської мови і він
змушений був справляти природні
потреби у штани та мокрим виходив на
прогулянку. У працівників центру вона
з'ясувала, що перед гуртком та після
гуртка вихователь запитувала дітей, чи
не бажають вони відвідати туалет, на
гуртку англійської мови ОСОБА_2 не
просився до туалету, після гуртка діти
полуднали і ОСОБА_2 не був в мокрому
одязі. Коли по ОСОБА_2 прийшла бабуся,
вона його переодягала у інший одяг, в
якому він має виходити на вулицю, і лише
тоді він справив природні потреби у
штани. По даному факту позивач не
зверталась з будь-якими претензіями.

23 квітня 2013 року позивач звернулась до
неї з письмовою скаргою на дії
вихователя ОСОБА_5, посилаючись на ті
обставини, що її син ОСОБА_6 не приймає
участі у підготовці до випускного балу,
сидить на стільчику і спостерігає за
іншими дітьми. Вихователь ОСОБА_5 по
даному факту пояснила позивачу, що вона
не здала 400 грн. на подарунки
вихователям вказаного дитсадочка до
випускного свята. Дану скаргу вона
дійсно взяла у позивача разом з копією,
скаргу не зареєструвала в присутності
позивача, пояснила їй, що з'ясує
викладені у скарзі обставини. Журнал
реєстрації скарг та пропозицій у
центрі не був заведений, оскільки не
було жодних скарг на дії працівників
центру. Того ж дня вона зареєструвала
скаргу позивача у журналі реєстрації
вхідної кореспонденції. Після того, як
завела журнал реєстрації пропозицій,
заяв і скарг громадян, занесла до нього
інформацію про скаргу позивача. Скарга
була розглянута, відповідь позивачу
надана. Їй було оголошено догану з тих
підстав, що у центрі не вівся журнал
реєстрації пропозицій, заяв і скарг
громадян.

Після з'ясування обставин події, їй
стало відомо, що вихователь ОСОБА_5 не
відсторонювала ОСОБА_2 від підготовки
до участі у випускному святі, вона
передала позивачу на прохання членів
батьківського комітету інформацію про
те, що комітет збирає кошти на випускне
свято. Даному вихователю відділом
освіти Миронівської РДА за
недотримання педагогічної етики було
оголошено догану. До збору коштів
працівники центру не мають жодного
відношення.

Вважає, що не вчинила дій, які завдали
чи могли завдати позивачу та її дитині
матеріальної і моральної шкоди. До
дитини позивача у садочку було
відношення таке ж як і до інших дітей. З
претензіями щодо хвороби сина та його
психологічного стану позивач не
зверталася, з 2009 року по 2014 рік жодної
довідки від лікаря-психіатра чи іншого
лікаря не надавала.

Третя особа ОСОБА_5 також вважає
безпідставними заявлені позивачем
вимоги. Суду пояснила, що була
вихователем у групі, яку відвідував
ОСОБА_2, у 2012 -2013 роках. Всі діти групи
брали участь у підготовці до
випускного свята, вчили пісні і
таночки. 18 квітня 2013 року прийшла
позивач та запитала, чому ОСОБА_2 не
бере участі у підготовці до свята. Вона
сказала, що ОСОБА_2 буде брати участь у
святі та передала позивачу інформацію,
яку просила передати голова
батьківського комітету, про
необхідність здачі коштів в сумі 400 грн.
на випускне свято. Того та наступного
дня позивач з'ясовувала з нею
відносини. За недотримання
педагогічної етики їй було оголошено
догану, дане стягнення вважає
безпідставним.

Представник третіх осіб Миронівського
Центру розвитку дитини «Зернятко»,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_10 вважає, що
підстави для відшкодування шкоди
відсутні, заявлений позов є
недоведеним. В разі доведення факту
спричинення шкоди вона повинна
відшкодовуватися Миронівським Центром
розвитку дитини «Зернятко», який є
юридичною особою, а не Миронівською
міською радою. Зазначив, що позивачем
не надано належних та допустимих
доказів обґрунтованості позовних
вимог, не підтверджені доказами
витрати позивача на лікування її та
сина, не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
фактами, на які вони посилається, та
лікуванням, яке призначалось.

Представник відділу освіти
Миронівської РДА Васєчко С.В. вважає
заявлені позивачем вимоги такими, що не
ґрунтуються на законі. Суду показала,
що працівники дитячого закладу
допустили помилки при спілкуванні з
позивачем, проте такі помилки не
потягли шкоди. Завідуюча та вихователь
притягнуті до відповідальності.

Суд, заслухавши позивача,
представників сторін, третіх осіб, їх
представників та свідків, дослідивши
надані документи і матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши обставини справи,
на яких ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, прийшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. У випадках, встановлених
законом, до суду можуть звертатися
органи та особи, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб, або державні чи суспільні
інтереси.

За правилами ст. 39 ЦПК України права
свободи та інтереси малолітніх осіб
віком до чотирнадцяти років, а також
недієздатних фізичних осіб захищають у
суді відповідно їхні батьки,
усиновлювачі, опікуни чи інші особи,
визначені законом.

Відповідно до ст. 201 ЦК України здоров'я
є особистим немайновим благом, яке
охороняється цивільним
законодавством.

Для захисту вказаного нематеріального
блага одночасно можуть бути
використані як спеціальні, так і
загальні способи захисту, в тому числі
відшкодування завданих збитків та
компенсація моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є матір'ю малолітнього ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана обставина
підтверджується свідоцтвом про його
народження серії НОМЕР_1, виданим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Миронівського районного
управління юстиції Київської області 08
січня 2008 року.

Дитина з 2009 року по квітень 2014 року
відвідувала Миронівський Центр
розвитку дитини «Зернятко». По 01
вересня 2013 року ОСОБА_2 був вихованцем
групи «Дзвіночок», після чого -
вихованцем старшої групи «Капітошка».
Вказані обставини сторонами не
заперечуються, отже є встановленими.

У березні 2010 року, коли діти у садочку
одягалися після сну, ОСОБА_2 в тапочках
і без верхнього одягу вийшов на вулицю,
де перебував деякий час в холодну пору
року, його зустріла стороння особа, яка
відвела дитину до дитячого садочка.

Вказаний факт не спростований
відповідачем, не оспорюється третьою
особою ОСОБА_4, підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12,
а тому є встановленим.

Факт, що дитині працівники дитячого
закладу завдавали фізичних ушкоджень,
не підтверджений доказами.

Встановлено, що ОСОБА_4 відшкодувала
позивачу витрати на лікування дитини в
сумі, яка була нею зазначена, та
вибачилась за подію, що мала місце.
Позивач вибачила їй та вихователю за
факт неналежного виконання службових
обов'язків, інцидент був вичерпаний.

Позивачем не доведено того факту, що 06
жовтня 2011 року ОСОБА_2 не випустили в
туалет із гуртка англійської мови і з
цієї причини він змушений був
справляти природні потреби у штани, а
потім його мокрим виводили на
прогулянку на вулицю, наслідком чого
була застуда нирок.

Свідок ОСОБА_13, яка 06 жовтня 2011 року у
групі, яку відвідував ОСОБА_2, була
вихователем, показала, що запитувала
дитину після сну, чи не бажає він до
туалету, аналогічне питання задавала
перед гуртком та після повернення з
гуртка. Після гуртка діти полуднали та
пили чай. Коли бабуся ОСОБА_2 прийшла
його забирати та одягала, у роздягальні
він справив природні потреби у штани.

З показань свідка ОСОБА_14, яка є
керівником гуртка англійської мови,
вбачається, що про вказаний інцидент їй
не було відомо, дитина на гуртку в
туалет не просилася.

Аналогічні пояснення надавали вказані
особи завідуючій центром розвитку
дитини ОСОБА_4 у пояснювальних записках
від 07.10.2011.

Бабуся ОСОБА_6 ОСОБА_12 показала суду, що
у жовтні 2011 року прийшла забирати
дитину із садочку, а він мокрий. Зі слів
дитини їй стало відомо, що його не
відпустили з уроку.

Показання вказаного свідка про
обставини, які стали відомі зі слів
малолітньої дитини, суд не може
розцінювати як доказ з урахуванням
інтелектуальних можливостей дитини,
розуміння нею певних ситуацій та
уявлення про обставини, що мали місце.

В судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що дитина
позивача вихователем ОСОБА_5 була
відсторонена від підготовки до
випускного свята у квітні 2013 року. На
звернення позивача вихователь
повідомила, що ОСОБА_15 буде брати
участь у святі в разі, якщо позивач
здасть кошти в сумі 400 грн. на випускне
свято.

Вказані обставини підтверджені
показаннями свідка музичного
керівника центру ОСОБА_16 Свідок
показала, що готувала випускне свято у
2013 році, займалася складанням сценарію,
роздавала дітям ролі. ОСОБА_6 не
отримував ролі, оскільки вихователь
ОСОБА_5 поставила її до відому, що
ОСОБА_15 не буде брати участь у святі.

Свідок ОСОБА_17 показала суду, що була
головою батьківського комітету у 2012-2013
роках. Батьківський комітет приймав
рішення про збирання коштів на
випускне свято в сумі 400 грн. з
батьків. Оскільки позивача не бачила,
просила передати їй інформацію про
необхідність здачі коштів вихователя
ОСОБА_5 В який спосіб передала
вихователь інформацію їй не відомо.

Допитана як свідок вихователь ОСОБА_5
надала показання, які різняться з
наданими нею в судовому засіданні
поясненнями. Як свідок вихователь
показала, що зимою мала розмову з
позивачем, з якої зрозуміла, що ОСОБА_15
залишається у дитячому садочку ще на
рік. В зв'язку з цим дитина дійсно не
брала участі у святі до 18 квітня 2013
року, коли прийшла мама дитини з
питанням, чому він не бере участь у
підготовці до свята. Позивач
повідомила, що дитина буде брати участь
у святі. Під час розмови 18 квітня 2013
року вона повідомила позивачу, що
сказали батьки дітей, що якщо вона хоче,
щоб її син брав участь у святі, то
повинна передати кошти. Цього дня та
наступного, розмовляючи по телефону,
позивач влаштовувала їй сварки. 19
квітня 2013 року вона дала
ОСОБА_15 віршик.

Встановлено, що 23 квітня 2013 року
позивач звернулась до завідуючої
дитячим закладом ОСОБА_4 з письмовою
скаргою на дії вихователя ОСОБА_5 Дану
скаргу ОСОБА_4 дійсно взяла у позивача
разом з копією, скаргу зареєструвала у
журналі реєстрації вхідної
кореспонденції того ж дня, проте у
відсутності позивача. Скарга не була
своєчасно зареєстрована в журналі
реєстрації пропозицій, заяв і скарг
громадян, оскільки такий журнал у
закладі не вівся. Журнал реєстрації
пропозицій, заяв і скарг громадян
ОСОБА_4 завела після отримання скарги,
занесла до нього інформацію про скаргу
позивача. Скарга була розглянута, 08.05.2013
відповідь позивачу надана. Вказані
обставини підтверджені витягами із
журналу реєстрації вхідної
кореспонденції, журналу реєстрації
пропозицій, заяв і скарг громадян,
довідкою прокурора прокуратури
Миронівського району.

За захистом прав дитини позивач
зверталась до Уповноваженого
Президента України з прав дитини.

З листа Уповноваженого Президента з
прав дитини № 32-04/488 к від 22.07.2013
вбачається, що з метою захисту прав
дитини та перевірки фактів, викладених
позивачем, Департаменту освіти і науки
Київської ОДА було запропоновано
детально вивчити ситуацію, яка
склалася. Департаментом було створено
робочу групу, засідання якої відбулося
03.07.2013. За результатами розгляду було
встановлено, що з боку вихователя
ОСОБА_5 мало місце недотримання
педагогічної етики стосовно сина
позивача ОСОБА_6, що вплинуло на його
емоційний комфорт та психічну
рівновагу. Відмовляючись реєструвати
її звернення, завідуюча ОСОБА_4
порушила вимоги Закону України «Про
звернення громадян». Також виявлено
порушення вимог Закону України «Про
благодійництво та благодійні
організації», який передбачає
можливість залучення лише
добровільних пожертвувань та їх
ретельний бухгалтерський облік.
Департамент освіти і науки Київської
ОДА порушив клопотання перед відділом
освіти Миронівської РДА про вжиття
відповідних заходів щодо осіб, які
допустили вищезазначені порушення.

Департамент освіти і науки Київської
ОДА розглянув звернення позивача та
листом № 12-01-16-2408 від 14.08.2013
повідомив її, що перевіркою було
встановлено, що з боку вихователя
ОСОБА_5 мало місце недотримання
педагогічної етики стосовно її сина
ОСОБА_6, що вплинуло на його емоційний
комфорт та психічну рівновагу,
відмовляючись реєструвати її
звернення, завідуюча ОСОБА_4 порушила
вимоги Закону України «Про звернення
громадян». Вихователя ОСОБА_5, з вини
якої було допущено порушення закону,
наказом по відділу освіти Миронівської
РДА від 05.08.2013 № 115-к притягнуто до
дисциплінарної відповідальності. Із
завідуючою ОСОБА_4 проведено бесіду
стосовно правильності розгляду
пропозицій, заяв та скарг громадян та
вказано на допущені помилки з даного
питання.

Наказом відділу освіти Миронівської
РДА від 01.09.2013 № 164-к завідуючій центром
ОСОБА_4 оголошено догану. Зі змісту
наказу вбачається, що завідуюча
здійснювала недостатній контроль за
діяльністю посадових осіб.

Згідно положень ст. 7 Закону України
«Про дошкільну освіту» завдання
дошкільної освіти є, в тому числі,
збереження та зміцнення фізичного,
психічного і духовного здоров'я дитини.

За ст. 11 вказаного Закону дошкільний
навчальний заклад створює безпечні та
нешкідливі умови розвитку, виховання
та навчання дітей, режим роботи, умови
для фізичного розвитку та зміцнення
здоров'я відповідно до
санітарно-гігієнічних вимог та
забезпечує їх дотримання; сприяє
збереженню та зміцненню здоров'я,
розумовому, психологічному і фізичному
розвитку дітей; здійснює
соціально-педагогічний патронат,
взаємодію з сім'єю; є осередком
поширення серед батьків
психолого-педагогічних та
фізіологічних знань про дітей
дошкільного віку та інше.

Ст. 29 Закону передбачено, що права та
обов'язки педагогічних працівників у
сфері дошкільної освіти визначаються
Законом України «Про освіту», цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

В судовому засіданні не доведено
фактів прикриття завідуючою центром
ОСОБА_4 протиправних дій підлеглих
працівників та факту здійснення тиску
на позивача і її сина. Інцидент, що мав
місце у 2010 році, визнаний завідуючою,
застосовані заходи притягнення
відповідальної особи до
дисциплінарної відповідальності та
прийняті міри до відшкодування
спричиненої шкоди в добровільному
порядку і за власні кошти.

Факт незнання окремих положень Закону
України «Про звернення громадян» та
недотримання даних положень, який мав
місце при реєстрації заяви позивача
23.04.2013, не може бути розцінений судом як
доказ протиправних дій завідуючої, що
спричинили шкоду позивачу, з огляду на
ті обставини, що заява в день
надходження була зареєстрована та у
встановлений строк розглянута,
позивачу надана відповідь.

Згідно посадової інструкції
вихователя дошкільного учбового
закладу, з якою ознайомлена ОСОБА_5,
вихователь створює оптимальні умови
для фізичного та психічного розвитку
дітей, обирає ефективні форми й методи
навчально-виховної роботи. реалізує
диференційований підхід до вихованців,
виявляє, вивчає і враховує в своїй
педагогічній діяльності їхні
індивідуальні особливості, працює у
тісній взаємодії із сім'єю, надає їй
консультативну педагогічну допомогу,
настановленням і особистим прикладом
утверджує повагу до принципів
загальнолюдської моралі:
справедливості, гуманізму, доброти,
інших чеснот. За п. 2.12 інструкції
вихователь дотримується педагогічної
етики, моралі, поважає гідність дітей,
захищає їх від будь-яких форм,
фізичного або психологічного
насильства.

В судовому засіданні доведено факт
недотримання вихователем ОСОБА_5
педагогічної етики стосовно сина
позивача ОСОБА_6, що вплинуло на його
емоційний комфорт та психічну
рівновагу. Встановлено, що такими діями
вихователя малолітньому ОСОБА_15
завдано моральної шкоди. Дитина
зазнала дискомфорту та негативних змін
у психологічній сфері, оскільки,
проявляючи образу та нерозуміння,
розповіла вдома мамі про факт усунення
від підготовки до свята. Негативні
зміни відбулися у свідомості дитини та,
з врахуванням психологічних
особливостей дитини, можуть настати і з
часом.

Дізнавшись про усунення сина від
підготовки до випускного свята позивач
зазнала психологічного стресу та
душевних страждань. Вона була
занепокоєна вказаним фактом, приймала
міри до захисту прав сина, її звичайний
спосіб життя зазнав змін, оскільки вона
змушена була звертатися за захистом
порушеного права в різні інстанції та
до медичного закладу, що потребувало
психологічних навантажень.

Встановлено, що син позивача ОСОБА_6
перебував на амбулаторному лікуванні в
Миронівській ЦРЛ з 13.05.2013 по 17.05.2013 з
приводу ситуаційного неврозу. Дитині
рекомендовано уникати стресових
ситуацій. 20.05.2013 дитині встановлено
діагноз: невроподібний стан. Вказані
обставини підтверджені довідками
поліклінічного відділення
Миронівської ЦРЛ від 20.06.2014.

Доводи третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
те, що дитина після подій, на які вказує
позивач, продовжувала відвідувати
дитячий садок та нормально почувалася,
а позивач не зверталася зі скаргами до
батьківського комітету та медичної
сестри закладу, не спростовують
обставин щодо заподіяння їй моральної
шкоди у зв'язку із протиправною
поведінкою щодо неї вихователя ОСОБА_5

Статтею 280 ЦК України передбачено, що в
разі, якщо фізичній особі внаслідок
порушення її особистого немайнового
права завдано майнової та (або)
моральної шкоди, ця шкода підлягає
відшкодуванню.

Частини 1 та 2 статті 23 ЦК України
передбачають, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, в тому числі, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Частиною 3 та 4 вказаної статті
передбачено, що розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою
для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, що мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд враховує характер
вчиненого правопорушення, тяжкість
завданої травми, глибину
психологічного дискомфорту, термін
фізичних і душевних страждань.

Враховуючи вказані фактори, принципи
розумності та справедливості, моральна
шкода підлягає частковому
відшкодуванню на користь позивача у
розмірі 3000 грн., з яких 2000 грн. на
відшкодування шкоди, спричиненої
дитині, та 1000 грн. на відшкодування
шкоди, завданої їй.

Вимоги позивача про відшкодування
матеріальної шкоди не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно наданих позивачем письмових
доказів вона зверталась до
поліклінічного відділення
Миронівської ЦРЛ 13.05.2013 з приводу
захворювання, проставлений діагноз:
псоріаз волосяної частини голови.
12.08.2013 року позивач зверталась до
лікаря кардиолога з приводу діагнозу:
дистонія, стан після кризу. Проводилось
лікування: мілдронат, афобазол,
магнерот. З 12.08.2013 по 18.08.2013 позивач
амбулаторно лікувалась в Миронівській
ЦРЛ з приводу ВСД змішаного типу
Вказані обставини підтверджені
довідками поліклінічного відділення
Миронівської ЦРЛ від 04.07.2013, 23.07.2013 та
20.06.2014.

Письмовими доказами підтверджено факт
перебування дитини позивача на
амбулаторному лікуванні в
Миронівській ЦРЛ з 13.05.2013 по 17.05.2013 з
приводу ситуаційного неврозу. Дитині
рекомендовано уникати стресових
ситуацій, проведено лікування: еглоніл,
енцефабол, нота, персена. Крім того,
підтверджено факт звернення позивача з
сином до Миронівської ЦРЛ 20.05.2013. Дитині
встановлено діагноз: негроподібний
стан. Вказані обставини підтверджені
довідками поліклінічного відділення
Миронівської ЦРЛ від 20.06.2014.

До матеріалів справи позивачем додано
копії фіскальних чеків на придбання в
аптечних закладах міста Миронівка
20.05.2013 заспокійливих на суму 23 грн.,
22.06.2013 анальгетиків на суму 37 грн., 17.08.2013
сердечних та анальгетиків на суму 277,69
грн., 02.09.2013 анальгетиків на суму 31.98 грн.
та 03.09.2013 седативних на суму 100 грн.,
загалом на суму 469.67 грн.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Оцінюючи докази, надані позивачем в
підтвердження заявлених вимог в
частині відшкодування матеріальної
шкоди, в їх сукупності, суд вважає їх
недостатніми для задоволення вимог в
цій частині, оскільки в матеріалах
справи відсутні дані, що лікування
проводилося за особисті кошти
позивача, а копіями фіскальних чеків
безпосередньо не підтверджується факт
придбання саме тих медичних
препаратів, які зазначені у
відповідних медичних довідках, та той
факт, що придбано медикаменти саме для
лікування, пов'язаного з винними діями
працівників дитячого закладу, а не з
лікуванням інших наявних у позивача
хвороб.

Своїми процесуальними правами позивач
та її представник розпорядилися на
власний розсуд, зокрема, клопотання про
надання додаткових доказів на
підтвердження своїх доводів не
заявляли.

Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

За положеннями ст. 31 Закону України
«Про дошкільну освіту» керівника та
заступника керівника державного і
комунального дошкільного навчального
закладу призначає на посаду та
звільняє з посади відповідний орган
управління освітою. Педагогічних та
інших працівників державного і
комунального дошкільного навчального
закладу призначає на посади та
звільняє з посад його керівник.

Вихователь ОСОБА_5 призначена на посаду
керівником дошкільного навчального
закладу, а тому шкоду, спричинену її
діями має відшкодовувати заклад, в
якому вона працевлаштована.

Пунктами 41,42 Положенням про центр
розвитку дитини, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
05 жовтня 2009 № 1124 передбачено, що
фінансово-господарська діяльність
центру провадиться відповідно до
законодавства та його статуту. Джерела
фінансування центру визначено Законом
України «Про дошкільну освіту».

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про
дошкільну освіту» джерелами
фінансування дошкільного навчального
закладу є кошти засновника (власника),
відповідних бюджетів (для державних і
комунальних дошкільних навчальних
закладів), батьків або осіб, які їх
замінюють, добровільні пожертвування і
цільові внески фізичних і юридичних
осіб, інші кошти, не заборонені
законодавством України.

За Статутом Миронівського Центру
розвитку дитини «Зернятко», прийнятим
загальними зборами трудового
колективу 27.06.2006, затвердженого
засновником (власником) 29.06.2006,
засновником центру є Миронівська
міська рада. Вона здійснює
фінансування центру, його
матеріально-технічне забезпечення.

Враховуючи вказані правові норми та
той факт, що засновником Миронівського
Центру розвитку дитини «Зернятко» є
відповідач Миронівська міська рада
Київської області, яка здійснює
фінансування дошкільного навчального
закладу, власних коштів заклад не має,
спричинена працівником центру шкода
підлягає стягненню з Миронівської
міської ради.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вказане правило, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений судовий
збір у сумі 34 гривні 26 копійок.

На підставі наведеного, ст. ст. 16, 23, 201,
280, 1172 ЦК України, ст.ст. 7, 11, 29, 31, 36, 38
Закону України «Про дошкільну освіту»,
Положення про центр розвитку дитини,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України 5 жовтня 2009 року № 1124,
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 39, 57- 60,
64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 294, 296 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

позов задоволити частково.

Стягнути з Миронівської міської ради
Миронівського району Київської
області на користь ОСОБА_1 3000 гривень
моральної шкоди, 34 гривні 26 копійок
понесених судових витрат, всього 3034
гривні 26 копійок (три тисячі тридцять
чотири гривні двадцять шість копійок).

Решту вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Миронівський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя підпис
Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя
Л.О.
Капшук