АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 18 березня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та
піклування Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації,
прокуратура Оболонського району м.
Києва, ОСОБА_3 про позбавлення
батьківських прав ,визначення місця
проживання дитини при матері,стягнення
заборгованості по аліментах,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 18 березня 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування зазначеного
рішення та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі. Апелянт посилається на те, що
суд першої інстанції ухвалюючи
рішення неправильно застосував до
спірних правовідносин ст. 6 СК України в
якій зазначено, що правовий статус
дитини має особа до досягненню нею віку
повноліття. Аргументуючи відмову у
задоволенні її позовних вимог тим, що
її сину на момент ухвалення рішення вже
виповнилося 18 років, суд не урахував, що
вона звернулася із позовом за день до
досягнення сином вісімнадцятиріччя, а
також що відповідач має
заборгованість по аліментах, що
свідчить про його ухилення від
утримання дитини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представники Органу
опіки та піклування Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації і прокуратури
Оболонського району м. Києва в судове
засідання не з'явилися, повідомлялися
за адресами наявними у матеріалах
справи. Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала їх повідомлення належним, а
неявку такою, що не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Статтями 164, 165 Сімейного кодексу
України визначено підстави
позбавлення батьківських прав
відносно дитини та коло осіб, які мають
право на звернення до суду з позовом
про позбавлення батьківських прав.

Правовий статус дитини має особа до
досягнення нею повноліття. Малолітньою
вважається дитина до досягнення нею
чотирнадцяти років. Неповнолітньою
вважається дитина у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років ( ст
. 6 Сімейного Кодексу).

Згідно п.16 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав»особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років і тільки з підстав, передбачених
ст. 164 СК України.

Як убачається з матеріалів справи
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 21.10.1994 року по 16.12.2004 року. Від
цього шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

26.09.2013 року позивачка звернулася до
суду з позовом про позбавлення
відповідача батьківських прав
відносно їх сина.

Наступного дня після подачі позовної
заяви, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досяг
18-річчя.

Зважаючи на той факт, що сину сторін
виповнилось 18 років, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позов не може бути задоволений,
оскільки ОСОБА_3 втратив статус дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачка звернулася до суду тоді, коли
дитина ще була неповнолітньою на
правильність висновків суду не
впливають.

Виходячи з положень ст. 2 Закону України
« Про свободу пересування та вільний
вибір проживання в Україні» право
обрання місця проживання повнолітньої
дієздатної особи належить саме цій
особі, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для визначення місця
проживання ОСОБА_3 з позивачкою.

Питання визначення розміру
заборгованості по аліментам та її
стягнення віднесено до повноважень
державного виконавця. Суд вирішує
питання лише щодо розміру
заборгованості при наявності спору про
таке ( ст.74 ЗУ «Про виконавче
провадження»). Тому висновок суду про
відмову у задоволення позову в цій
частині є правильним.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 18 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 756/13654/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6507
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Диба О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.