Справа №: 398/2064/14-цРІШЕННЯ
"28" липня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого судді -
за участю: прокурора - Кан Т.Б.,
представників: позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2,
служби у справах дітей
Олександрійської міської ради -
розглянувши в судовому засіданні в м.
Олександрії позовну заяву ОСОБА_4, яка
діє в інтересах неповнолітніх дітей:
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи - орган
опіки та піклування Олександрійської
міської ради, служба у справах дітей
Олександрійської міської ради,
приватний нотаріус Олександрійського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
приватний нотаріус Олександрійського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
про визнання договору купівлі - продажу
квартири недійсним та виключення
квартири зі складу спадкового майна,-
позивач, діючи в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом, де
- визнати недійсним договір купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1 від 09.06.2009
року між ОСОБА_7 та ОСОБА_13;
- виключити зі складу спадкового майна
ОСОБА_13 дану квартиру.
Позов мотивує тим, що з 12.09.2001 року вона
перебуває в шлюбі з ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_5
та ІНФОРМАЦІЯ_5 - син ОСОБА_6.
25.10.2002 року її чоловік придбав
квартиру, яка розташована за адресою
АДРЕСА_1 та оформив її на себе, право
власності зареєстроване
Олександрійським МБТІ 30.10.02 р. за р. №
17.06.08 р., згідно кредитного договору №
МБИ4-08 22, позивач отримала іпотечний
кредит у ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
на суму 90 000 доларів США.
Поручителем по кредиту виступав її
чоловік , що є відповідачем по справі,
До кінця 2008 року вони проводили
погашення кредиту без затримок у
відповідності до складеного графіку.
Але в кінці 2008 року, у зв'язку з
настанням фінансової кризи, різко
виріс курс долару США відносно до
гривні, почали виникати прострочення
по погашенню кредиту.
Працівники банку стали їм
повідомляти, що будуть вимушені
звертатись до суду з вимогою у
примусовому порядку погасити
достроково кредит та звернути
стягнення на все їх майно.
З метою збереження житла як для себе
так і для сина ОСОБА_5, чоловік
запропонував їй провести фіктивний
продаж квартири, щоб юридично вона була
оформлена на іншу людину. Ними було
прийняте рішення про переоформлення
квартири на матір позивачки - ОСОБА_13.
Для цього досягнуто домовленості з нею,
що договір купівлі - продажу буде
фіктивним, без настання необхідних
юридичних наслідків і тільки з однією
метою - збереження квартири від
можливого стягнення в рахунок
09.06.09 р. у приватного нотаріуса
ОСОБА_12 був укладений договір купівлі -
продажу квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_13
В порушення п. 3 договору, ОСОБА_7
кошти за квартиру не отримав, в
порушення п. 10 договору передача
квартири ОСОБА_13 у вигляді передачі
технічного паспорту на квартиру,
книжок по оплаті комунальних послуг не
З моменту оформлення договору
купівлі - продажу і по теперішній час
вони з квартири не виїздили, фактично
постійно в ній проживають, проводять
оплату комунальних рахунків, книжки по
оплаті оформлені на ОСОБА_7
З 2012 року ОСОБА_13 захворіла на
онкологічну хворобу.
Розуміючи перспективу летального
закінчення хвороби, маючи на меті
зберегти квартиру, в якій вони
мешкають, 29.08.2013 року ОСОБА_13 склала
заповіт на квартиру АДРЕСА_1 на
племінницю позивачки - ОСОБА_8, який
посвідчений приватним нотаріусом
Було досягнуто домовленості, що
після прийняття спадщини, ОСОБА_8
подарує квартиру їх старшому сину -
28.12.2013 р. ОСОБА_13 померла,
ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач, її сестра ОСОБА_9,
ОСОБА_8 подали до нотаріуса заяви про
прийняття спадщини. В ході оформлення
спадщини виявилося, що брат позивачки,
ОСОБА_10, як інвалід 3-ї групи має право
на 1/6 частину квартири, в якій вони
зараз проживають. Хоча, ОСОБА_10 ніякого
відношення до цієї квартири не має.
Під час зустрічі з ОСОБА_10, останній
повідомив їх про те, що має намір
скористатися своїм правом на
обов'язкову частку у спадщині, тим
самим, позивач вважає, що права її
неповнолітніх дітей на житло можуть
бути порушені, тому, просить суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в м.
Олександрії та виключити її з складу
спадкового майна після смерті ОСОБА_13
В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги з підстав
вказаних в позові, крім того пояснивши,
що кошти на придбання спірної квартири
її чоловіку дала його матір - 5 000 дол.
США, а вони доплатили за неї ще 1000 дол.
Для безперешкодного продажу
квартири, ними нотаріусу була надана
довідка про те, що неповнолітні діти в
квартирі не зареєстровані. ОСОБА_13
зареєструвала право власності на
квартиру у БТІ. В даний час її діти
зареєстровані в квартирі, що належала
померлій ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2, і
в цій же квартирі зараз мешкає
При оформлені договору купівлі -
продажу у нотаріуса вона також була
присутня, бо як би чоловік продав
квартиру без дружини. Вона давала
письмову згоду на продаж квартири.
Договір читала, ознайомлювалась з п.,
п.6, 8 даного договору. На момент
оформлення договору купівлі - продажу
спірної квартири, вони там не були
зареєстровані. З моменту народження, їх
старший син був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_3, де жив до 10 місяців, а
в 10 місяців вони переїхали до спірної
квартири. Її матір кожен день
приїжджала на таксі до їх старшого сина
та доглядала його. Вона дозволила їм
При складанні заповіту вона також
була присутня, їм розповіли про
наслідки його складання, але не було
ніякої інформації щодо інвалідів.
Квартира АДРЕСА_2 була приватизована її
матір'ю та братом - ОСОБА_10, що є
відповідачем по справі.
Спірна квартира в іпотеці не
Вважає, що брат не має права на
частку у спірній квартирі та не бажає
вирішити даний спір з братом в
добровільному порядку.
Представник позивача вважає, що
спірна квартира була спільним майном
подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.17 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
або особи, які їх замінюють, не мають
права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
У порушення зазначених статей
Закону України «Про охорону
дитинства», при укладені договору
купівлі - продажу нерухомого майна
батьком неповнолітнього, не надавалось
відповідного дозволу органів опіки та
піклування на укладення даного
договору, що свідчить про те, що
інтереси малолітньої дитини не були
дотримані та були порушені.
Ніякої фактичної передачі квартири
по договору - купівлі - продажу не
відбулось. Нею позивач з сім'єю як
користувалась, так я і користується.
Розуміє щодо обов'язку доказувати
всі обставини по справі, але відповідач
не надав доказів, які б спростовували
Крім цього, посилається на ст. 234 ЦК
України і просить визнати цей договір
недійсним як фіктивний.
Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
позовні вимоги визнають.
Відповідач ОСОБА_10 позовні вимоги
не визнає і вважає, що має право на
обов'язкову частку у спадщині після
Представник даного відповідача
ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає,
посилаючись на те, що позов написано з
порушенням вимог закону. Зазначає, що
строк позовної давності минув, так як з
моменту укладення договору купівлі -
продажу пройшло 5 років, а позовна
давність встановлена законом
становить 3 роки, позивач не надавала
клопотання про його поновлення.
Договір купівлі - продажу було
оформлено відповідно до вимог чинного
законодавства та укладено між
сторонами добровільно. Позивач та її
представник посилаються на ст. 234 ЦК
України та на те, що правочин не був
спрямований на настання правових
наслідків та померла ОСОБА_13
зареєструвала даний договір в БТІ,
таким чином оформивши право власності
на спірну квартиру, а в подальшому
склала заповіт на племінницю ОСОБА_8,
яка прийняла спадщину, подавши до
нотаріуса про це заяву. Вважає, що
ОСОБА_4 не є належним позивачем, так як
вона сама пояснила, що квартиру придбав
її чоловік за кошти його матері. Крім
того, в п.6 Договору купівлі - продажу
вказано, що договір не носить
характеру фіктивного; також на момент
укладення договору не було надано
нотаріусу щодо того, що позивач чи їх
діти проживали в спірній квартирі та
зазначає, що не надано доказів в
підтвердження порушення права дітей.
Відповідач тут не повинен нічого
Третя особа - представник служби у
справах дітей Олександрійської
міської ради вважає, що позов підлягає
задоволенню, оскільки батьки
неповнолітньої дитини свідомо
порушили права своєї дитини, не
звернувшись до служби у справах
неповнолітніх за наданням дозволу на
Треті особи - приватні нотаріуси -
на розгляд справи не явилися, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. Суд
ухвалив провести розгляд справи у
відсутність осіб, що не з'явилися та
прийняти рішення на підставі наявних
матеріалів справи.
Прокурор просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог, оскільки в
судовому засіданні встановлено, що на
момент укладення договору купівлі -
продажу квартири, нотаріус повинен
перевірити чи надано сторонами всі
документи відповідно до вимог
Інструкції. В своїх поясненнях позивач
сама казала, що нотаріус перевіряла чи
проживають в спірній квартирі діти, чи
розуміють вони правові наслідки вчиняє
мого правочину. Нотаріусу подавались
довідки про склад сім'ї, де було
вказано, що діти там не проживають та
зареєстровані, що підтвердили батьки в
судовому засіданні. Після укладення
договору купівлі - продажу ОСОБА_13
переоформила цю квартиру на себе та
заповіла її ОСОБА_8, таким чином
виразивши свою волю. Жодним чином
права неповнолітніх дітей не
порушуються, оскільки після оформлення
позивачкою своєї частки спадщини в
двох квартирах, діти набувають право
користування цими ж частками разом з
Вислухавши пояснення осіб, які
приймають участь у справі, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
Відповідно до діючого
законодавства, суд розглядає справу в
межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватись на
Судом встановлено, що позивач та
відповідач ОСОБА_14 з 12.09.2001 року
перебувають в шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_4 у них
народився син ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_5 -
25.10.2002 р. ОСОБА_14 придбав квартиру
АДРЕСА_1 та оформив її на себе, право
власності зареєстроване
Олександрійським МБТІ 30.10.02 р. за р. №
9764/78 с. 228. Оскільки ОСОБА_14 та позивач на
той час перебували у шлюбі, зазначена
квартира є спільною сумісною власністю
09.06.2009 року приватним нотаріусом
ОСОБА_12 було посвідчено договір
купівлі - продажу квартири, укладений
між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 (а.с. 13).
У п. 5 Договору зазначено, що
неповнолітніх або малолітніх дітей,
які б мали право на проживання у
квартирі, немає, що підтверджується
довідкою приватного підприємства
«Комфорт 01» від 05.06.2009 року, а п. 6
Договору стверджується, що сторони
підтверджують, що цей договір
відповідає їх дійсним намірам і не
носить характеру фіктивного.
Згідно ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Двостороннім правочином є
погоджена дія двох сторін.
Згідно ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Підставою недійсності правочину,
згідно з положеннями ст.215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).
Частиною 1 статті 218 ЦК України
передбачено, що заперечення однією зі
сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо -, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Відповідно до ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна зі сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
Зміст правочину відповідно до
частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК не може суперечити
цьому Кодексу іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
За змістом ст. 215 ЦК України та
згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
в п. 24 постанови від 6 листопада 2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
У п. 6 вищезазначеного Договору
зазначено, що сторони підтверджують, що
цей договір відповідає їх дійсним
намірам і не носить характеру
Згідно з реєстраційним
посвідченням (а.с. 15), квартира АДРЕСА_1,
зареєстрована на праві власності за
Таким чином, нерухоме майно було
передане у власність ОСОБА_13, що дає
суду підстави для висновку про
відсутність ознак фіктивності
зазначеного вище правочину.
Представник позивача в судових
дебатах зазначив, що розуміє щодо
обов'язку доказувати всі обставини по
справі, але зазначає, що відповідач не
надав доказів, які б спростовували
позов. Суд, вважає, що позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що учасники правочину
не мали наміру створити правові
наслідки на момент вчинення правочину,
тобто тягар доказування фіктивності
правочину покладається саме на
Позивач пов'язує фіктивність
договору купівлі - продажу з його
невиконанням, тоді як за матеріальним
законом визнання недійсним фіктивного
договору пов'язане з наміром сторін
створити правові наслідки правочину.
Суд приймає до уваги надані докази та
те, що з договору купівлі продажу
спірної квартири від 09.06.2009 року
вбачається, що в ньому обговорені
істотні умови договору, також в п.6
зазначено, що сторони підтверджують, що
цей договір відповідає дійсним їх
намірам і не носить характеру
фіктивного, удаваного і т.п.; здійснено
його нотаріальне посвідчення та
державну реєстрацію в органі БТІ та
те, що на випадок своєї смерті власник,
а саме ОСОБА_13 зробила розпорядження
(заповіт від 29.08.2013 року), що належну їй
квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_8, яка
після смерті ОСОБА_13, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_7, прийняла спадщину, що
підтвердила в судовому засіданні.
Що стосується доводів позивача та
його представника стосовно того, що
укладенням зазначеного договору було
порушено права неповнолітньої дитини
позивача - ОСОБА_5, суд вважає їх
Так, статтею 17 Закону України «Про
охорону дитинства» передбачено, що
батьки та особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки
та піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовитися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
як зазначено у частині 6 статті 203 ЦК
України, у протилежному випадку такий
правочин є нікчемним.
Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства», передбачено, що
діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
У п. 5 вищезазначеного Договору від
09.06.2009 року зазначено, що неповнолітніх
або малолітніх дітей, які б мали право
на проживання у квартирі, немає, що
підтверджується довідкою приватного
підприємства «Комфорт 01» від 05.06.2009
року, а у п. 12 також зазначено, що
договір укладається за згодою
позивача, ОСОБА_4 (а.с.13).
В судовому засіданні ОСОБА_4
підтвердила той факт, що дійсно надали
нотаріусу довідку, що членів сім'ї та
дітей, які б мали право на проживання в
спірній квартирі немає. З копії
паспорта позивача та її чоловіка -
ОСОБА_7, вбачається, що позивач з 23.06.2006
року, а чоловік з 11.06.2009 року були
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4,
Докази стосовно того, що
неповнолітній ОСОБА_5 на момент
укладення договору купівлі-продажу був
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 та
набув права користування нею, відсутні,
як відсутні і відомості про те, що йому
належить на праві власності частка у
спірній нерухомості.
Дійсно, відповідно до вимог ч. 4 ст. 29
ЦК України місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла десяти років, є
місце проживання її батьків
(усиновителів) або одного з них, з ким
вона проживає. Таким чином, на час
укладення договору купівлі - продажу та
на теперішній час ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
має право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_2, де
зареєстровані його батьки.
Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про
права дитини» від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №
789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Положення ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей», яке
вимагає попередньої згоди органу опіки
і піклування для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право користування яким мають діти,
чинне з 01 січня 2006 року і поширюється на
договори, укладені після цієї дати.
Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування (стаття 71 цього
Кодексу), є нікчемним.
Відповідно до роз'яснень
Верховного Суду України, наведеними у
п. 5 постанови від 06 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.
Тому суд не погоджується з доводами
представника відповідача ОСОБА_10, що
позивач не має права на звернення до
суду з даним позовом.
При цьому, суд приймає до уваги те,
що в даному позові позивачем вимог про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину не заявлялось,
хоч суд звертав увагу позивача та його
представника на обставини зазначені в
позові та на які вони посилаються в
суді, але заяви про уточнення позовних
вимог не надійшло, а також належних і
допустимих доказів не надано.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, суд вважає, що слід
відмовити у позові в повному обсязі.
Згідно ст. 88 ЦПК України судові
витрати понесені позивачем не
підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215,
218 ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті
особи - орган опіки та піклування
Олександрійської міської ради, служба
у справах дітей Олександрійської
міської ради, приватний нотаріус
Олександрійського міського
нотаріального округу ОСОБА_11,
приватний нотаріус Олександрійського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
про визнання договору купівлі - продажу
квартири недійсним та виключення
квартири зі складу спадкового майна, -
відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд, а
особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
Суддя: