УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом Дрегфлоу
еС.Ер.еЛ. до Державної служби
інтелектуальної власності України,
ОСОБА_4 про визнання повністю недійсним
свідоцтв України на знаки для товарів
та послуг,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою
адвокатом ОСОБА_5, на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 24 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року компанія Дрегфлоу
еС.Ер.еЛ. звернулася з позовом до
Державної служби інтелектуальної
власності України, ОСОБА_4 про визнання
повністю недійсними свідоцтв України
№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на знаки для
товарів та послуг та просила
зобов'язати Державну службу
інтелектуальної власності України
внести до Державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг
відповідні зміни, що стосуються
визнання свідоцтв України № НОМЕР_1 та
№ НОМЕР_2 на знаки для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» недійсними, та
опублікувати відповідні відомості у
офіційному бюлетені «Промислова
власність».

На обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що спірні знаки не
відповідають умовам надання правової
охорони, оскільки є схожими на власну
марку позивача щодо однорідних товарів
та послуг.

Позивач стверджував, що є власником
торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
зареєстрованої за № НОМЕР_3 (дата
подання заявки на реєстрацію 11
листопада 1991 року, дата реєстрації 30
грудня 1993 року) щодо товарів 07 класу
МКТП «насоси» в Італії, яка є учасником
Паризької конвенції з 07 липня 1884 року,
а, отже, є країною Союзу по охороні
промислової власності.

Позивач вказав, що ЗАТ «Епос» як
заявник на реєстрацію торговельних
марок за свідоцтвами України № НОМЕР_1
та № НОМЕР_2, власником яких на даний
час є ОСОБА_4, був агентом
(представником) позивача на території
України в розумінні статті 6-septies
Паризької конвенції; проте, на
порушення прав позивача ЗАТ «Епос»
подало заявки на реєстрацію
торговельних марок за вказаними
свідоцтвами України без дозволу
позивача (власника торгівельної марки
в одній з країн Союзу по охороні
промислової власності), будучи агентом
(представником) позивача на території
України.

Позивач зазначив, що торговельні марки
за свідоцтвами України №
НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є схожими настільки,
що їх можна сплутати із торговельною
маркою позивача, зареєстрованою раніше
в Італії, відносно тих самих та
споріднених товарів та послуг, а відтак
можуть ввести в оману споживачів щодо
особи, яка виробляє товари.

Посилаючись на ці обставини та
керуючись приписами ст. 6-septies Паризької
конвенції та п. в) ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг», позивач просив
задовольнити позов та визнати
недійсними спірні свідоцтва України на
знаки для товарів та послуг.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року
позов Дрегфлоу еС.Ер.еЛ. задоволено.

Визнано свідоцтва України № НОМЕР_1 та
№ НОМЕР_2 від 10 січня 2011 року
та від 10 березня 2011 року на знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»
недійсними.

Зобов'язано Державну службу
інтелектуальної власності України
внести зміни до Державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і
послуг стосовно визнання свідоцтв
України № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на знак
для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»
недійсними та здійснити публікацію про
це в офіційному бюлетені «Промислова
власність».

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
11 лютого 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 відхилено, рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 24 грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, мотивуючи свої доводи
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог
Дрегфлоу еС.Ер.еЛ., дослідивши докази у
справі й надавши їм належну оцінку,
правильно керувалися положеннями ст.
6-septies Паризької конвенції, ст. ст. 495, 499
ЦК України та ст. 19 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг», обґрунтовано виходили із
доведеності позову відповідно до вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, врахувавши
висновок судової експертизи, правильно
встановили факт невідповідності
умовам надання правової охорони
торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
зареєстрованої на ім'я ОСОБА_4 згідно зі
свідоцтвами України № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2.

Докази та обставини, на які посилається
заявник у касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
адвокатом ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур А.В. Маляренко Т.О. Писана