Справа № 490/6663/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

11 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2.

представника відповідача -
Статкевської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Миколаївської міської ради про
визнання права власності в порядку
набувальної давності.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської
ради про визнання права власності в
порядку набувальної давності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на 45/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною нежитлових будівель та
споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 в
м.Миколаєві.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН

справа
№490/6663/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2.

представника відповідача -
Статкевської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Миколаївської міської ради про
визнання права власності в порядку
набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вищевказаним позовом до відповідача
про визнання за нею за набувальною
давністю права власності на 45/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною нежитлових будівель та
споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 в
м.Миколаєві. В обгрунтування вимог
вказувала, що добросовісно заволоділа
вказаним нерухомим майном в 1997 році та
з того часу відкрито володіє ним.

У судовому засіданні позивачка та її
представник вимоги позову підтримали в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, що викладені у позові, та
просили про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позову не визнала,
просила в їх задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, вивчивши доводи позову й
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

На підставі свідоцтва про право
власності на спадщину за законом від
30.06.1999 року, виданого державним
нотаріусом Першої Миколаївської
державної нотаріальної контори
Вороніним В.О., ОСОБА_5 є власником 55/100
частин житлового будинку з відповідною
частиною нежитлових будівель та
споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 в
м.Миколаєві.

45/100 частин вказаного будинку
зареєстровані за ОСОБА_6 на підставі
договору дарування від 01.12.1964 року,
посвідченого нотаріусом Третьої
Миколаївської державної нотаріальної
контори ОСОБА_7 за №5489.

Як пояснила позивачка, вона є дочкою
ОСОБА_8 В 1999 року вона вселилась до
кімнат, які входять до складу належної
ОСОБА_6 частки даного будинку та з того
часу відкрито володіє нею та
відповідними господарськими спорудами
та будівлями, а також прилеглою до
житлового будинку земельною ділянкою,
постійно проживає в будинку, ремонтує
його.

Вказані обставини підтверджені
показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
поясненнями співвласника ОСОБА_8, а
також наявними у матеріалах справи
письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи за
зверненням фізичних осіб в межах
заявлених нами вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Набувальна давність визначається як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють, у випадках, коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно,
яке належить за правом власності іншій
особі.

Набувальна давність (або давність
володіння) відноситься до первісних
способів набуття права власності, тому
що права набувача основані не на
минулій власності чи відносинах
правонаступництва, а на обов'язковій
сукупності обставин, передбачених ч. 1
ст. 344 ЦК України, до яких насамперед
відносяться законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних
положень до діючого ЦК України,
правила ст. 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність). Право власності на
нерухоме майно, що підлягає
державній реєстрації, виникає за
набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Право власності
за набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Із врахуванням вищевикладеного, на
підставі ст. 344 ЦК, суд дійшов висновку,
що позивачка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти ним більш ніж 10
років, що є підставою для визнання за
нею права власності за набувальною
давністю на 45/100 частин житлового
будинку з відповідною частиною
нежитлових будівель та споруд, що
розташовані по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві.

Таким чином позов підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові
витрати сплачені при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської
ради про визнання права власності в
порядку набувальної давності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на 45/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною нежитлових будівель та
споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 в
м.Миколаєві.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН