У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,
Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1, співвідповідача ПАТ
«Дубровицьке хлібоприймальне
підприємство» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє
в інтересах ОСОБА_1, на рішення
Апеляційного суду Рівненської області
від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 15 червня
2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ВАТ
«Дубровицьке хлібоприймальне
підприємство» укладено кредитний
договір № 1670.

Крім того, 15 червня 2007 року ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено
договір поруки, відповідно до якого
останній поручився за належне
виконання ПАТ «Дубровицьке
хлібоприймальне підприємство»
зобов'язань за вказаним кредитним
договором.

Зобов'язання по кредитному договору №
1670 від 15 червня 2007 року виконані у
повному обсязі не були, з огляду на що
позивач звернувся до суду з вимогою про
стягнення заборгованості з поручителя
- ОСОБА_1

Рішенням Дубровицького районного суду
Рівненської області від 20 березня 2014
року в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням Рівненської області від 17
червня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором № 1670 від 15 червня
2007 року в сумі 115 697 грн 49 коп., з яких: 67 222
грн 09 коп. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 48 475 грн 40 коп.
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судового
рішення апеляційного суду із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування рішення апеляційного суду
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив
шестимісячний строк щодо пред'явлення
вимоги до поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючі позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що в п. 12 договору поруки
№ 1670/п1 від 15 червня 2007 року сторони
прийшли до згоди, що строк, в межах
якого вони можуть звернутися до суду з
вимогою про захист свого права або
інтересу, встановлюється в п'ять років.
Днем настання строку виконання
основного зобов'язання, з якого
починається відлік п'ятирічного строку
для пред'явлення кредитором вимоги до
поручителя є 09 грудня 2008 року, в той час
як ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
16 жовтня 2013 року, тобто в межах
встановленого строку.

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
неправильно застосовано норми
матеріального права або порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки апеляційним судом не було
допущено неправильного застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Апеляційного суду Рівненської
області від 17 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова В.О.
Кузнєцов Г.І. Мостова