У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Касьяна О.П., Іваненко
Ю.Г., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом прокурора
Дергачівського району Харківської
області в інтересах держави в особі
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області до
ОСОБА_6 про стягнення збитків,
заподіяних злочином, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Харківської області від 25 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року прокурор
Дергачівського району Харківської
області в інтересах держави в особі
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області
звернувся до суду з позовом, у якому
зазначав, що прокуратурою проведено
перевірку додержання вимог земельного
законодавства під час передачі в
оренду земельних ділянок Приватному
підприємству «Алгол-2003» (далі - ПП
«Алгол-2003») та Приватному підприємству
«Цефей» (далі - ПП «Цефей») на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області та встановлено, що
розпорядженнями Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області від 10 лютого 2005
року № 45 ПП «Цефей» передано в оренду
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
площею 4,198 га та від 10 лютого 2005 року № 47
- ПП «Алгол-2003» передано в оренду
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
площею 4 га, що знаходяться на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області, для будівництва та
обслуговування торговельного центру
строком на 25 років.

Відповідно до акта вибору земельних
ділянок для розміщення торговельного
центру у с. Мала Данилівка та висновку
Державного підприємства «Харківський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» земельні
ділянки, які у подальшому передані в
оренду, відносяться до земель
сільськогосподарського призначення,
угіддя - рілля.

ОСОБА_6, який на той час був начальником
Дергачівського районного відділу
земельних ресурсів, зловживаючи
службовим становищем, вніс до
висновків щодо умов відведення
земельних ділянок із земель запасу за
межами населеного пункту на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області завідомо неправдиві відомості
про те, що зазначені вище земельні
ділянки представлені пасовищами, що
призвело до штучного заниження суми
втрат сільськогосподарського
виробництва.

Прокурор Дергачівського району
Харківської області просив стягнути з
ОСОБА_6 на користь держави в особі
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області
недоотримані втрати
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 339 039 грн 84 коп.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 17
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 25 лютого
2014 року рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
17 грудня 2013 року скасовано, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь держави в особі Дергачівської
районної державної адміністрації
Дергачівського району Харківської
області суму недоотриманих втрат
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 339 039 грн 84 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Задовольняючи позов, апеляційний суд
керувався тим, що у зв'язку із
неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх
посадових обов'язків, земельні ділянки,
які були передані в оренду ПП
«Алгол-2003» та ПП «Цефей»,
значилися не як землі
сільськогосподарського призначення -
рілля, а як пасовища, внаслідок чого
державі завдано майнової шкоди.

Із такими висновками суду погодитися
не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу
України у редакції від 11 січня
2005 року (далі - ЗК України) передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про
землеустрій» проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
складаються у разі надання, передачі,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок. Механізм складання
та розроблення проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок на
час виникнення спірних правовідносин
був визначений Порядком розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 травня 2004 року № 677.

У п. п. 7−?9 зазначеного Порядоку було
передбачено, що виконавець у
встановлений договором строк
розробляє проект землеустрою, який
включає текстові та графічні
матеріали, обов'язкові положення,
встановлені завданням на розроблення
проекту, інші дані, необхідні для
вирішення питання щодо відведення
земельної ділянки. Вимоги до складу,
змісту та оформлення проекту
відведення земельної ділянки
встановлюються нормативно-технічною
документацією із землеустрою.
Розроблений проект відведення
земельної ділянки виконавець подає у
випадках, установлених ст. ст. 118 і
123 ЗК України, на погодження
відповідній комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, за місцем розташування
земельної ділянки.

Судами встановлено, що розпорядженнями
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області від
27 липня 2004 року надано дозвіл на
розробку проекту відведення земельної
ділянки для проектування
торговельного центру ПП «Цефєй», а від
10 лютого 2005 року № 45 - затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ПП «Цефєй»
для будівництва та обслуговування
торговельного центру із земель запасу
на території Малоданилівської
селищної ради Дергачівського району
Харківської області за межами
населеного пункту. Передано в оренду
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
(категорія земель іншого призначення)
загальною площею 4,1988 га строком на 25
років. Зобов'язано ПП «Цефєй»
відшкодувати втрати
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 85 792 грн 66 коп. (а.с. 36−?37).

Розпорядженнями Дергачівської
районної державної адміністрації
Харківської області від 27 липня 2004 року
№ 265 надано дозвіл на розробку проекту
відведення земельної ділянки для
проектування
торговельно-розважального комплексу
ПП «Алгол-2003», а від 10 лютого 2005 року № 47
- затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ПП
«Алгол-2003» для будівництва та
обслуговування
торговельно-розважального комплексу
із земель запасу на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту.
Передано ПП «Алгол-2003» в оренду
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
(категорія земель іншого призначення)
загальною площею 4 га строком на 25
років. Зобов'язано ПП «Алгол-2003»
відшкодувати втрати
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 80 395 грн 48 коп. (а.с. 39).

У ч. ч. 1, 2, 5 ст. 207 ЗК України визначено,
що втрати сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
включають втрати
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників, а також втрати,
завдані обмеженням у
землекористуванні та погіршенням
якості земель. Відшкодуванню
підлягають втрати
сільськогосподарських угідь (ріллі,
багаторічних насаджень, перелогів,
сінокосів, пасовищ), лісових земель та
чагарників як основного засобу
виробництва в сільському і лісовому
господарстві внаслідок вилучення
(викупу) їх для потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом.

Втрати сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва
визначаються Порядком визначення
втрат сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17 листопада
1997 року № 1279.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 2002 року № 1958
затверджено Положення про Державну
інспекцію контролю за використанням і
охороною земель, у п. 4 якого зазначено,
що Держземінспекція відповідно до
покладених на неї завдань: організовує
і здійснює державний контроль за:
дотриманням органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форми
власності, громадянами країни,
іноземцями, особами без громадянства, а
також іноземними юридичними особами
земельного законодавства; дотриманням
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю, у тому числі
на землі водного і лісового фонду;
використанням земельних ділянок
відповідно до цільового призначення;
дотриманням законодавства у процесі
укладання цивільно-правових угод,
надання у користування, передачі у
власність, вилучення (викупу) земельних
ділянок; веденням державного обліку і
реєстрації земель, достовірністю
інформації про наявність та
використання земель.

Тобто на час вирішення питання про
надання дозволу на виготовлення
проектів відведення земельних ділянок
та затвердження вказаних проектів
існував державний орган, який повинен
був здійснювати нагляд за дотриманням
порядку передачі земельних ділянок у
оренду та визначення розміру
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва.

Постановою Дергачівського районного
суду Харківської області від 24 жовтня
2012 року встановлено, що наказом голови
Державного комітету по земельним
ресурсам від 06 липня 1992 року
начальником Дергачівського районного
відділу земельних ресурсів призначено
ОСОБА_6

Матеріали цивільної справи не містять
доказів того, які саме посадові
обов'язки мав виконувати, але порушив
ОСОБА_6, хоча у мотивувальній частині
рішення суду апеляційної інстанції
перелічено посадові обов'язки ОСОБА_6
як начальника Дергачівського
районного відділу земельних ресурсів.
Відсутні докази того, що відповідно до
даних земельного кадастру виділені
земельні ділянки були саме ріллею.

Комісією Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області, до складу якої входив ОСОБА_6,
проведено обстеження земельних
ділянок, які просили виділити ПП
«Алгол-2003» та ПП «Цефей» на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області для будівництва
торговельно-розважального комплексу
та торговельного центру. Акти
обстеження зазначених земельних
ділянок, у яких комісія вважала
доцільним перевести 4,1988 га та 4,0 га
земель в пасовища, погоджено
начальником Харківського обласного
Головного управління земельних
ресурсів та затверджено головою
Дергачівської районної державної
адміністрації. Але вказані акти
передані до суду на стадії
апеляційного розгляду справи.

Із постанови Дергачівського районного
суду Харківської області від 24 жовтня
2012 року вбачається, що органом
досудового слідства ОСОБА_6
обвинувачується у тому, що внаслідок
неналежного виконання своїх службових
обов'язків він виготовив пояснювальні
записки про можливість надання дозволу
ПП «Алгол-2003» та ПП «Цефей» на розробку
проектів відведення, а у подальшому
виготовив проекти розпорядження
Дергачівської районної державної
адміністрації № № 265, 266 про надання
дозволу ПП «Алгол-2003» та ПП «Цефей» на
розроблення проектів відведення
земельних ділянок із земель державної
власності на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту, що
є порушенням ст. 149 ЗК України. Також
ОСОБА_6 виготовив пояснювальні записки
про можливість надання в оренду
земельних ділянок. При цьому точні дати
виготовлення на надання пояснюваних
записок у процесі досудового слідства
не встановлені, період часу визначений
- з 22 липня 2004 року по 27 липня 2007 року.
Суд не встановлював у постанові жодних
фактів та не робив висновку про вину
ОСОБА_6 в інкримінованому злочині.
Постановою Дергачівського районного
суду Харківської області від 24 жовтня
2012 року провадження у кримінальній
справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2
ст. 367 КК України закрито у зв'язку зі
спливом строку давності притягнення
його до кримінальної відповідальності
(а.с. 4−?5).

При вирішенні питання про
протиправність дій ОСОБА_6 суд
апеляційної інстанції не врахував
зазначених вище нормативних актів щодо
визначення повноважень конкретних
державних органів та посадових осіб у
процесі передачі земельної ділянки в
оренду.

Крім того, з матеріалів цивільної
справи вбачається, що до суду першої
інстанції прокурором не було додано ні
актів обстеження орних земель запасу
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області на
території Малоданилівської селищної
ради, які видавалися ПП «Цефєй» та ПП
«Алгон-2003», ні висновку про погодження
проектів землеустрою щодо відведення
зазначених земельних ділянок, ні
розрахунку втрат
сільськогосподарського виробництва,
не підтверджено, що вказаний
розрахунок виконано компетентним
органом.

Апеляційний суд, залучивши вказані
документи до матеріалів справи на
стадії апеляційного розгляду, не
врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлене поважними
причинами.

Зазначені докази на стадії розгляду
справи у суді першої інстанції не були
подані, не було заявлено про їх
витребування та неможливість
отримання до закінчення розгляду
справи.

Згідно з договорами оренди від 23 лютого
2005 року Дергачівська районна державна
адміністрація Харківської області
передала ПП «Алгол-2003» та ПП «Цефей» в
оренду вказані земельні ділянки.

Прокурор у позові, посилаючись на
вимоги ст. 1166 ЦК України, просив
стягнути з ОСОБА_6 339 039 грн 84 коп. на
відшкодування шкоди, завданої його
неправомірними діями державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу правопорушення: а) наявність
шкоди; б) протиправна поведінка
заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок
між шкодою та поведінкою заподіювача;
г) вина.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Стягуючи з відповідача 339 039 грн 84 коп.
на відшкодування шкоди, апеляційний
суд керувався тим, що матеріали справи
містять достатньо доказів на
підтвердження суми збитків, та
посилався на розрахункову відомість
визначення сільськогосподарського
виробництва, надану Національним
науковим центром «Інститут
ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.
Соколовського» від 17 лютого 2014 року №
1-04/166 (а.с. 139−?140).

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом не встановлена наявність вини
відповідача у спричиненні збитків
державі та причинного зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та збитками. Належних доказів на
підтвердження вказаних обставин, які
мають значення для вирішення справи,
матеріали справи не містять. При
перегляді судового рішення суд
апеляційної інстанції не врахував, що
ст. ст. 207−?209 ЗК України передбачено
порядок відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

Апеляційний суд не визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню, не надав
належну оцінку наявним у справі
доказам, порушив норми процесуального
права, безпідставно скасував законне
та обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, тому в силу вимог ч. 3 ст. 335
ЦПК України рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 333, 336, 339, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 25 лютого 2014 року
скасувати, рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
17 грудня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова Ю.Г. Іваненко О.П. Касьян О.М.
Ситнік