АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ ап 22-8346/14
Головуючий у 1 інстанції: Шестаковська
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Саліхова В.В.,
Невідомої Т.О.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Армянського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 28 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, -

В С Т А Н О В И Л А

В травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась в
суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 про солідарне стягнення з них на
свою користь суми авансу у розмірі 119 895
грн. та судових витрат, посилаючись на
те, що 30.01.2009 р. вона передала
відповідачам 15 000 доларів США, а
відповідачі відповідно передали їй
розписку від 30.01.2009 р., яка підтверджує
факт прийняття ними від неї вказаної
суми у борг та підтверджує узгоджений
ними строк повернення їй вказаної суми
боргу - 01.01.2010 р. Оскільки в установлений
строк відповідачі кошти не повернули,
13.12.2012 р. вона звернулася в суду із
позовом про стягнення з них боргу за
договором позики.

Заперечуючи проти її позову,
відповідачі пред*явили зустрічний
позов про визнання договору позики
удаваним,надавши суду доповнення до
розписки від 30.01.2009 р., в якій вказано,
що кошти в сумі 15 000 доларів США були
отримані не в борг, а в рахунок оплати
за магазин. Відповідачі визнавали факт
отримання від позивачки спірної суми,
але вважали її завдатком, який повинен
залишитися у них, оскільки угода про
купівлю-продаж магазину не відбулася з
вини ОСОБА_4

Рішенням Армянського міського суду АР
Крим від 26.02.2013 р. у справі № 102/1995/2012,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду АР Крим від 17.04.2013 р.,
ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні
позову про стягнення боргу за
договором позики, а відповідачам
відмовлено у задоволенні зустрічного
позову, оскільки при розгляді даної
справи суд дійшов висновку, що між
сторонами склалися не правовідносини
щодо позики, а правовідносини,
пов'язані із домовленістю сторін про
купівлю-продаж приміщення магазину.
Судом також було встановлено, що
попередній договір купівлі-продажу
магазину між сторонами не укладався,
вони не вчиняли договору завдатку, у
додатку до розписки від 30.01.2009 р. не
зазначено, що сума 15 000 доларів США є
завдатком, а тому зазначену сума слід
вважати авансом.

Рішенням Армянського міського суду
Автономної Республіки Крим від 28.08.2013 р.
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення суми авансу задоволено.

Причини пропущення позивачем ОСОБА_4
позовної давності визнано поважними.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4 аванс у
розмірі 119 895 та вирішено питання щодо
судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просили скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 11.11.2013 р. апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
задоволено частково.

Рішення Армянського міського суду
Автономної Республіки Крим від 28.08.2013 р.
в частині солідарного стягнення авансу
та судових витрат змінено.

Стягнуто з відповідачів у рівних
частках на користь позивачки аванс у
розмірі 119 895 грн. та понесені судові
витрати у розмірі 1 198,96 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції та рішенням Апеляційного
суду, відповідачі звернулися до суду з
касаційною скаргою, в якій просили
скасувати рішення суду першої
інстанції та рішенням Апеляційного
суду і ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду
України від 19.03.2014 р. касаційну скаргу
задоволено частково, рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 11.11.2013 р. скасовано,
а справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Враховуючи положення Закону України
"Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України", справа було направлено до
Апеляційної суду м. Києва та
призначена до судового розгляду

Сторони в судове засідання не
з*явилися, будучи повідомленими
належним чимно про час і місце слухання
справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 30.01.2009 р.
відповідачі отримали від позивачки 15
000 доларів США, та зобов'язалися
повернути вказану суму у строк до 01.01.2010
р.

Рішенням Армянського міського суду від
26.02.2013 р, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду АР Крим від 17.04.2013 р.,
було відмовлено у задоволені позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики і
зустрічному позову останніх до ОСОБА_4
про визнання договору позики удаваним,
і встановлено що у зв*язку із передачею
грошей за розпискою від 30.01.2009 року між
сторонами не укладався договір позики,
а зазначена сума є авансом. ( а.с.5-6).

Оскільки вказані обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, яке набуло чинності,
то вони не підлягають доведенню у
спорі, у якому беруть участь ті самі
стороні, відповідно до положень ч. 3 ст.
61 ЦПК України, і крім того факт передачі
у вказаному розмірі не оспорюють і
самі сторони.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що за розпискою відповідачі
отримали від позивача 15000 доларів США у
рахунок подальшого продажу приміщення
магазину, якій не відбувся, у зв'язку з
чим отримані 15000 доларів США є авансом
відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, та
підлягають поверненню відповідачами
позивачу, оскільки відсутні правові
підстави для їх подальшого зберігання
відповідачами.

Згідно з частинами 4 і 5 статті 267 ЦК
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові, але, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту. .

Оскільки суд першої інстанції дійшов
до висновку про порушення прав
позивачки внаслідок неправомірного
утримання відповідачами грошових
коштів, він також визнав поважними
причини пропуску ОСОБА_4 позовної
давності, яка звернулася до суду із
даним позовом в травні 2013 року, з огляду
на те, що дійсний характер
правовідносин, що складися між
сторонами у справі був встановлений
рішенням суду від 26.02.2013 р., ухваленого
на підставі позовної заяви,
пред*явленої ОСОБА_4 для захисту свого
порушеного права у 2012 році, тобто в
межах позовної давності.

При цьому колегія суддів зазначає, що
за змістом ч. 5 ст. 267 К України, у разі
пропущення позовної давності, вона не
поновлюється (продовжується) на
відміну від процесуальних строків, але
порушене право підлягає захисти у разі
встановлення судом поважності причин
пропуску позовної давності, про що суд
зазначає у мотивувальній частині
рішення.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції по
суті заявлених вимог, які відповідають
зібраним у справі доказам, а також
нормам матеріального і процесуального
права.

Колегія судців відхиляє доводи
апеляційної скарги про безпідставне
визнання судом першої інстанції
поважними причин пропуску строку
позовної давності поважними, і
зазначає, що визнання таких причин
поважними або відмову у їх визнанні є
оціночнім поняттям, і оцінюється судом
в залежності від встановлених
обставин у кожній конкретній справі.

Надана судом першої інстанції оцінка
доводам позивача про поважність
причин пропуску позовної давності
відповідає з*ясованим обставин справи
і спрямована на реальний захист
порушеного права позивачки.

Доводи апелянтів про те, що вказаний
спір вже був предметом розгляду суду та
по ньому ухвалено рішення від 26.02.2013 р.,
відхиляється колегією судців,
оскільки позов про стягнення авансу
стосується такого ж предмету спору -
грошей, однак його підстави зовсім
інші, ніж у позові про стягнення боргу.

Проте суд першої інстанції
задовольняючі позов, у порушення вимог
ст. 216 ЦПК України, не вірно визначив
порядок стягнення присуджених сум, у
зв'язку з вказаним, рішення суду
належить змінити.

Відповідно до положень ст. 216 ЦПК
України суд, ухвалюючи рішення на
користь кількох позивачів або проти
кількох відповідачів, повинен
зазначити, в якій частині рішення
стосується кожного з них, або
зазначити, що обов'язок чи право
стягнення є солідарним.

Проте суд першої інстанції невірно
застосував солідарний порядок
стягнення суми авансу та судових
витрат, у зв'язку з чим рішення суду не
відповідає положенням ст. 216 ЦПК
України. За таких обставин апеляційну
скаргу належить задовольнити частково,
змінивши рішення суду в частині
солідарного стягнення авансу та
судових витрат. Колегія суддів вважає,
що сума авансу та судові витрати у
справі підлягають стягненню з
відповідачів у рівних частках з
кожного на користь позивача.

В решті рішення є законним і
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Армянського міського суду
Автономної Республіки Крим від 28
серпня 2013 року в частині солідарного
стягнення авансу та судових витрат
змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у
рівних частках на користь ОСОБА_4 аванс
у розмірі 119895 грн. ( сто дев'ятнадцять
тисяч вісімсот дев'яносто п'ять грн.) та
понесені судові витрати у розмірі 1198
грн. 96 коп. (тисяча сто дев'яносто вісім
грн. дев'яносто шість коп.).

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: