Справа № 464/5839/13
Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/3334/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю представника Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської - Кузів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради на заочне
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 13 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Львівської
міської ради, треті особи - ОСОБА_4,
Сихівська районна адміністрація
Львівської міської ради про надання
житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив
зобов'язати відповідача надати йому на
сім'ю з двох осіб звільнене жиле
приміщення - кімнату НОМЕР_1 на АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
посилався на те, що з 1985 року
зареєстрований та проживає в
означеному будинку, який на момент
вселення мав статус гуртожитку та
належав ВО «Полярон». Крім того, у
кімнаті НОМЕР_2, площею 20,2 м.кв. разом із
позивачем проживає його дружина.
Оскільки будинок мав статус
гуртожитку, його дружина зареєстрована
не була. Рішенням виконкому Львівської
міської ради №139 від 09.03.2007р. даному
будинку надано статус житлового та
прийнято у власність територіальної
громади м.Львова. 07.10.2010 року з
позивачем було укладено договір найму
житлового приміщення - кімнати НОМЕР_2
із загальними вигодами: кухнею,
вбиральнею, коридором, душовою,
умивальником, якими користуються 15
осіб. На даний час поруч із його
кімнатою звільнилася кімната НОМЕР_1,
яка, на думку позивача, не може бути
надана як квартира для іншої особи,
оскільки має площу 10,9 кв. м. Незважаючи
на неодноразові звернення позивача,
відповідач відмовляє у наданні кімнати
НОМЕР_1, посилаючись на те, що зазначену
кімнату внесено до числа резервних, в
які буде переселено решту сімей, що
залишаються проживати в правій
частині, якій планується надати статус
соціального житла.

Заочним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 13
листопада 2013 року вищезазначений позов
задоволено.

Суд зобов'язав Львівську міську раду
надати ОСОБА_3 на сім'ю з двох осіб
звільнене житлове приміщення - кімнату
НОМЕР_1 на АДРЕСА_1.

Заочне рішення суду оскаржила третя
особа у справі - Сихівська районна
адміністрація Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що спірна квартира
перебуває у комунальній власності та
відповідно до п. 57 Правил обліку
громадян, потребуючих поліпшення
житлових умов та надання їм жилих
приміщень Української РСР, рішення про
надання житлового приміщення приймає
виконавчий комітет місцевої ради у
порядку, встановленому цими правилами
і такі повноваження як зобов'язання
щодо надання особам конкретного жилого
приміщення суду не надані.

Апелянт просить заочне рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
апелянта - Кузів О.М. доводи апеляційної
скарги підтримала.

ОСОБА_3 та представник Львівської
міської ради до апеляційного суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про день та час судового
засідання, що підтверджується
повідомленням про вручення
рекомендованого листа з повісткою про
розгляд справи на 18.09.2014р. (а.с.163,164).
ОСОБА_3 позав заяву з клопотанням про
відкладення розгляду справи в зв'язку
тим, що в Сихівському районному суді
слухається справа за його позовом та
позовом його дружини до Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання права
користування спірним житловим
приміщенням, яке колегія суддів
відхилила.

У відповідності до ст.305 ЦПК України,
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи. А відтак, колегія суддів вважає
за можливе розглянути апеляційну
скаргу у відсутності осіб, які не
з`явилися.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасника
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до рішення Львівської
міської ради № 139 від 09.03.2007 року зі
змінами, внесеними рішенням № 636 від
27.06. 2008, гуртожитку для проживання
сімей виробничого об'єднання
«Полярон» на АДРЕСА_1 надано статус
житлового та передано будинок у
власність територіальної громади
м.Львова.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач з 1985 року перебував у трудових
відносинах з ВО «Полярон» і йому для
проживання була надана кімната НОМЕР_2
зазначеного гуртожитку. Після надання
будинку статусу житлового відповідно
до розпорядження Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
№ 546 від 07.10.2010 року з позивачем
укладено договір найму жилого
приміщення на квартиру НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1, що складається з однієї
кімнати, площею 20,2 кв.м. з залишеними у
загальному користуванні коридорами,
пл.30,8 кв.м., 3,9 кв.м. та 1,5 кв.м., кухні,
площею 9,6 кв.м., вбиральні, пл.1,4 кв.м.і 5,4
кв.м., умивальника, площею 6,8 кв.м. та
душевої, пл.1,4кв.м.

Матеріалами справи також встановлено,
що згідно з рішенням виконкому
Львівської міської ради № 490 від 29.04.2011
року « Про завершення впорядкування
проживання мешканців у будинку
АДРЕСА_1», Сихівській районній
адміністрації надано функції
замовника реконструкції вказаного
житлового будинку з утворенням двох
містобудівних одиниць - житлового
будинку і гуртожитку (соціального
готелю), влаштування якого
передбачалося у правому крилі будинку.
У зв'язку з чим мешканці, які проживали
у цьому крилі підлягали переселенню у
ліве крило будинку.

Як встановлено матеріалами справи,
кімната НОМЕР_1 на час надання
гуртожитку статусу житлового будинку
не була заселена і відповідно до
рішення виконкому Львівської міської
ради № 490 від 29.04.2011 року підлягала
заселенню мешканцями у зв'язку з їх
переселенням з правого крила будинку,
де створено соціальний готель як
окрему містобудівну одиницю.

Задовольняючи позовні вимоги та
зобов'язуючи Львівську міську раду
надати позивачу на сім'ю з двох осіб
звільнене жиле приміщення- кімнату
НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, суд виходив з того,
що оскільки позивач перебуває на
квартирній черзі на поліпшення
житлових умов, відтак, відповідно до
положень ст.54 ЖК України звільнена
кімната підлягає наданню сім'ї
позивача, яка складається із двох осіб.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до ч. 2 ст.54 ЖК України,
ізольоване жиле приміщення, що
звільнилося в квартирі, в якій
проживає два і більше наймачі, на
прохання наймача, що проживає в цій
квартирі і потребує поліпшення
житлових умов ( стаття 34), надається
йому, а у разі відсутності такого
наймача - іншому наймачеві, який
проживає в тій же квартирі.

Згідно зі ст.63 ЖК України, предметом
договору найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду є окрема квартира або
інше ізольоване жиле приміщення, що
складається із однієї чи кількох
кімнат. Не можуть бути самостійним
предметом договору найму: жиле
приміщення, яке хоч і є ізольованим,
проте, за розміром менше від
встановленого для надання одній особі
(частина перша статті 48), частина
кімнати або кімната, зв'язана з іншою
кімнатою спільним входом, а також
підсобні приміщення.

Матеріалами справи встановлено, що
кімната НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 є
окремою, з окремим входом і жодним
чином не зв'язана з квартирою НОМЕР_2,
наймачем якої є позивач. Крім того,
зазначена кімната до надання будинку
статусу житлового використовувалась
для поселення малих сімей працівників
ВО «Полярон», а після надання будинку
статусу житлового і передачі його у
власність територіальній громаді
м.Львова призначена для заселення
мешканцями будинку у зв'язку з їх
переселенням з іншого крила, де жилі
приміщення передані під соціальне
житло.

Ураховуючи, що кімната НОМЕР_1
відповідно до положень ст.63 ЖК України
є предметом договору найму як
ізольоване жиле приміщення, відтак,
відсутні правові підстави,
передбачені ст.54 ЖК України, для
надання її позивачу як наймачеві
квартири НОМЕР_2.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З урахуванням встановленого,
апеляційний суд доходить висновку, що
рішення суду, яке ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, належить скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити.

Заочне рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 13 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові ОСОБА_3 до Львівської
міської ради, треті особи - ОСОБА_4,
Сихівська районна адміністрація
Львівської міської ради про надання
житлового приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.