Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2014
сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської
області в складі головуючого судді
Грузман Т.В., за участі секретаря
Марченка О.Є., представника позивача
ОСОБА_1, представника третьої особи, що
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору ОСОБА_2 , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до Оржицької селищної ради Оржицького
району Полтавської області,
комунального підприємства
«Оржиця-комунсервіс» про
відшкодування витрат на будівництво,
здійснене на земельній ділянці, яку
особі не було відведено та позовом
третьої особи, що заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 до
Оржицької селищної ради Оржицького
району Полтавської області,
комунального підприємства
«Оржиця-комунсервіс» про визнання
права власності на будівельні
матеріали,-

В С Т А Н О В И В:

11.04.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом про відшкодування витрат на
будівництво, здійснене на земельній
ділянці, що не було відведено. За
змістом позову позивач вказав, що з 1984
року його батько працював майстром
підприємства «Лубнитеплоенерго» в
Оржицькій котельні в АДРЕСА_1. У
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Після його
смерті на даному підприємстві став
працювати позивач. За час роботи на
даному підприємстві батько самовільно
та за спільні кошти з позивачем
розпочав будівництво прибудови до
приміщення котельні, яку мав намір
використовувати для власних потреб.
Після смерті батька та до 2000 року
будівництво було закінчено, площа
прибудови склала 131,75 м.кв. При
будівництві прибудови
проектно-кошторисна документація не
виготовлялась, приміщення в
експлуатацію не приймалось. 15.05.2009 року
приміщення котельні разом із
прибудовою було передано на баланс
територіальної громади смт.Оржиця
згідно акту приймання-передачі. 21.07.2010
року було зареєстровано право
власності. Ще раніше 28.04.2009 року
земельна ділянка на якій знаходилась
котельня була вилучена у ОКВПТГ
«Лубнитеплоенерго» та стала
відноситись до земель запасу Оржицької
селищної ради. Маючи намір оформити
право власності на прибудову звернувся
до Оржицької селищної ради, яка своїм
рішенням від 15.02.2010 року № 11 відмовила у
задоволенні заяви. Прохає стягнути з
Оржицької селищної ради витрати, що
були понесені на будівництво прибудови
до котельні площею 131, 75 м. кв. в розмірі
52964 грн.

23.05.2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з
позовом до тих же відповідачів та
вказала. Що вона мала чоловіка ОСОБА_6,
який працював у «Лубнитеплоенерго»
майстром та за життя самовільно
розпочав будівництво прибудови до
приміщення котельні, на будівництво
прибудови ним було здійснено закупівлю
будівельних матеріалів на суму 1218 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Окрім
аналогічних підстав позову, також
вказала, що 06.07.2009 року будівля котельні
разом з прибудовою була переведена з
балансу Оржицької селищної ради на
баланс КП «Оржиця-комунсервіс»
Оскільки ОСОБА_5 є спадкоємцем на майно
померлого ОСОБА_6, то Оржицька селищна
рада має відшкодувати їй витрати на
будівництво прибудови на суму 1218 грн.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
вважають, що позивачем надано
квитанції, якими підтверджено вартість
використаних на будівництво
будівельних матеріалів. Свідки, що були
допитані в суді підтвердили факт
самовільного будівництва добудови
котельні батьком та сином ОСОБА_6.
Оскільки будівництво здійснено без
дозвільних документів, то позивач
вважає, що з відповідача слід стягнути
вартість використаних на будівництво
матеріалів. Позовні вимоги третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору також слід
задоволити, оскільки дружина ОСОБА_6 є
спадкоємцем на права померлого і має
право на відшкодування витрат на
будівництво.

Представник відповідача Оржицької
селищної ради позовні вимоги
заперечив. У поданій до суду заяві
прохає застосувати строки позовної
давності, так як з моменту будівництва
пройшло багато часу. Також з моменту
звернення до Оржицької селищної ради
(рішення виконавчого комітету від
15.02.2010 року № 11) з заявою про надання
дозволу на визнання права власності на
самовільно збудоване приміщення також
пройшло вже понад 3 роки. Докази, які
позивачі надають суду не підтверджують
вартості будівельних матеріалів, які
були використані на дане будівництво,
також не розмежовано, які саме
будівельні матеріали було використано
ОСОБА_6, а які позивачем за первісним
позовом. Позовні вимоги ОСОБА_5 також
заперечують, оскільки вони належним
чином не обгрунтовані, оскільки
спадкоємець не може претендувати на
визнання за ним права власності на
майно, яке спадкодавцем було
самовільно збудоване.

Представник комунального підприємства
«Оржиця-комунсервіс» до суду не
направив свого представника, своєї
позиції щодо змісту позову не вказував.

Суд заслухавши сторони та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши докази, прийшов до
слідуючого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
відповідно до відомостей трудової
книжки з 16.12.2003 року працював майстром
«Лубнитеплокомуненерго» по 06.05.2009 року.
ОСОБА_6 з 06.09.1983 року згідно даних
трудової книжки працював майстром
«Лубнитеплосеть» до 05.12.1993 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть
НОМЕР_1 виданого Оржицькою селищною
радою 05.12.1993 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1
помер. Згідно свідоцтва про право на
спадщину від 18.11.2002 року виданого
державним нотаріусом Оржицької
державної нотаріальної контори ОСОБА_5
є спадкоємцем на майно померлого
ОСОБА_6.

Суду надано копії квитанцій з 1989 року
по 1998 рік згідно яких ОСОБА_3 придбавав
будівельні матеріали. Оригінали деяких
квитанцій містять виправлення дат їх
складання. Зі змісту даних квитанцій не
зрозуміло куди саме ОСОБА_3 використав
цеглу, дерево, цемент, шифер. Згідно
звіту про незалежну оцінку об»єкту
нерухомого майна «прибудова до
котельні» по АДРЕСА_1 визначено ринкову
вартість вказано об»єкту у розмірі 52708
грн. без вказівки з яких будівельних
матеріалів збудовано об»єкт.

За інформацією відділу
Держземагенства в Оржицькому районі №
285 від 27.03.2014 року зазначено, що під
нежитловою будівлею по АДРЕСА_1
земельна ділянка обліковується в
забудованих землях, не наданих у
власність або постійне користування в
межах населених пунктів.

Рішенням ОСОБА_8 обласної ради від
28.04.2009 року комплекс будівель по адресі
АДРЕСА_1 було передано у комунальну
власність територіальної громади
смт.Оржиця. Відповідно до акту
приймання передачі від 15.05.2009 року
вказану нерухомість передано зі
спільної власності територіальних
громад у комунальну власність
територіальної громади смт.Оржиця.
Згідно іншого акту приймання-передачі
від 06.07.2009 року комплекс будівель та
споруд недіючої котельні площею
забудови 594 кв. м. за вищевказаною
адресою передано з балансу Оржицької
селищної ради на баланс КП
«Оржиця-комунсервіс».

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 21.07.2010
року територіальна громада в особі
Оржицької селищної ради є власником
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1
загальною площею 418,6 кв.м.

ОСОБА_8 обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Лубнитеплоенерго» № 428
від 17.03.2010 року підтверджено, що ОСОБА_6
та у подальшому ОСОБА_3 здійснювали за
власні кошти добудову до діючої
котельні розміром 15,5 кв.м х 8,5 м. кв. При
проведенні інвентаризації вказана
прибудова була помилково включена до
вказаного акту та у подальшому
передана у комунальну власність
територіальної громади.

Рішенням виконавчого комітету
Оржицької селищної ради № 11 від 15.02.2010
року відмовлено ОСОБА_3 у наданні
дозволу на виготовлення та видачу
свідоцтва про право власності на
частину нежитлового приміщення
недіючої котельні, що розташована в
смт.Оржиця АДРЕСА_1.

Згідно показів свідків ОСОБА_9, який на
даний час є заступником директора
«Лубнитеплоенерго» зазначено, що
розпочали добудову будувати у 1992 році
після того, як ОСОБА_6 звернувся до
підприємства з проханням поліпшити
умови роботи, але через відсутність
коштів на підприємстві, роботи
дозволили ОСОБА_6 проводити за власні
кошти. У подальшому виникла
необхідність передати на баланс
сільської ради вказану будівлю.
Прибудову в експлуатацію не вводили.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що з 1982 року
працював у котельні до 1994 року на
посаді зварювальника. Мали погані
умови парці і ОСОБА_6 вирішив будувати
приміщення. Де кошти брали для цього не
знає. Даний майстер приміщення
повністю не добудував. Даний свідок на
об»єкті виконував внутрішні та
зварювальні роботи.

Свідок ОСОБА_11 в суді вказав, що коли
був майстром ОСОБА_6 почав будувати
прибудову до котельні, який за
виконання певних робіт на будівництві
давав власні кошти, годував. Приміщення
будували у 80-90 х роках. Батько збудував
«коробку», а син ОСОБА_6 проводив
внутрішні роботи.

Проналізуваши зібрані по справі докази
суд звернувся до слідуючих норм
законодавства.

Відповідно до ст. 105 ЦК УРСР громадянин,
який збудував або будує жилий будинок,
здійснив або здійснює його
перебудову чи прибудову без
встановленого дозволу, або без належно
затвердженого проекту, або з
істотними відхиленнями від проекту,
або з грубим порушенням основних
будівельних норм і правил, не вправі
розпоряджатися цим будинком чи
частиною його (продавати, дарувати,
здавати в найом тощо). Господарські і
побутові будівлі та споруди,
зведені громадянином без
встановленого дозволу або належно
затвердженого

проекту, чи з істотними відхиленнями
від проекту, або з грубим порушенням
основних будівельних норм і правил,
за рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів зносяться
громадянином, який провадив
самовільне будівництво, або за його
рахунок.

Одержані при знесенні жилого будинку
або частини його,господарських і
побутових будівель та споруд
будівельні матеріали залишаються у
власності громадянина, який провадив
самовільне будівництво.

Таким чином, законодавством яке має
бути застосоване до спірних
правовідносин є Цивільний Кодекс УРСР,
статтею 105 якого взагалі не передбачено
вирішувати питання стягнення вартості
будівельних матеріалів та робіт при
здійсненні самовільного будівництва.
Посилання позивача на норми ст. 376 ЦК
України у редакції кодексу який набрав
чинності з 2004 року є помилковим та
суперечить положенням п.4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України де
вказано, що Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли
до набрання чинності

Цивільним кодексом України, положення
цього Кодексу застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

За вищевказаних обставин у
задоволенні первісного позову слід
відмовити через його
необґрунтованість нормами
матеріального права.

Щодо позовних вимог третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_5 суд звертається
до слідуючих положень законодавства.

Пунктом 5 Прикінцевих та
перехідних положень передбачено , що
правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не
була прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР
передбачено, що для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини
під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Так, ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право
на спадщину за законом прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_6 Згідно
копії витратної накладної № 644 від
05.09.1992 року ОСОБА_6 було придбано цемент
на суму 66 крб. та згідно накладної від
06.10.1992 року придбано цеглу палену на
суму 1152 крб. Вказані копії документів
не посвідчені судом через виправлення
які вони містять. Враховуючи норми ст.
105 ЦК УРСР не передбачено відшкодування
спадкоємцям вартості будівельних
матеріалів, які були використані при
самовільному будівництві
спадкодавцем. Посилання третьої особи
у своєму позові на норми ст. 376 та ст. 1218
ЦК України є також помилковим та таким,
що суперечить Прикінцевим та
Перехідним положенням Цивільного
Кодексу України. ОСОБА_5 прийняла
спадщину у 2002 році, а отже посилатись на
норми ЦК України, який набрав чинності
у 2004 році є не обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивач та третя особа не довели
правомірності своїх позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
105, 548 ЦК УРСР, п. 4,5 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України, ст. ст.
60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ
Т.В. ГРУЗМАН