Провадження № 2/200/4913/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, яка продовжує
навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із
вказаним позовом до відповідача. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що вона з квітня 1994
року по жовтень 1999 року проживала
однією сім»єю з відповідачем без
укладення шлюбу. В період сумісного
проживання у неї ІНФОРМАЦІЯ_2
народився син ОСОБА_3, батьком якого є
відповідач. В 1999 році вони з
відповідачем припинили сімейні
стосунки, ведення спільного
господарства, проживають окремо, син
залишився проживати з нею, знаходиться
на її утриманні та піклуванні. За
рішенням суду від 1996 року з відповідача
стягувалися аліменти на утримання
сина до його повноліття. В зв»язку з
несплатою аліментів відповідачем
утворилась заборгованість у розмірі 29
736,56 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_3 їх сину виповнилося
18 років, стягнення аліментів з
відповідача припинено, але син
продовжує навчання у 12-В класі
Комунального закладу освіти
«вечірньої (змінної) середньої
загальноосвітньої школи №31»
Дніпропетровської міської ради з
терміном навчання до 01.06.2014 року.
Відповідач матеріальну допомогу не
надає, хоча має таку можливість.

Позивач просить стягувати з
відповідача на її користь аліменти на
утримання повнолітнього сина на період
його навчання до 01.06.2014 року у розмірі
573,50 грн.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги, посилаючись
на обставини, викладені в позові.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, посилаючись
на те, що матеріальну допомогу він
надає сину добровільно, перераховуючи
грошові кошти на його банківську
картку, та на те, що їх син проживає з
бабусею.

В судовому засіданні третя особа
- ОСОБА_3 вважав позовні вимоги не
обґрунтованими та пояснив, що батько
надає йому матеріальну допомогу
щомісячно у розмірі 550,00 грн.,
перераховуючи грошові кошти на його
банківську картку. Крім того, зазначив,
що він постійно з матір'ю не проживає.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають,
зважаючи на наступне.

Згідно до ст. 180 СК України батьки
зобов»язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно з ч.1 ст. 199 Сімейного
кодексу України, якщо повнолітні дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син.

У відповідності до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров»я та матеріальне
становище дитини та платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, які мають істотне
значення. Розмір аліментів на одну
дитину за жодних обставин не може бути
меншим за неоподатковуваний мінімум
доходів громадян.

Відповідно до роз»яснення п.20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» обов»язок
батьків утримувати повнолітніх дочку,
сина, які продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов»язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв»язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач проживала однією сім»єю з
відповідачем як чоловік з дружиною без
укладення шлюбу з квітня 1994 року по
жовтень 1999 року.

Під час сумісного життя з відповідачем
позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина
ОСОБА_3, батьком якого є відповідач, що
підтверджується Свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1.

Після припинення сторонами фактичних
шлюбних відносин вони проживають
окремо, син залишився проживати з
матір'ю ОСОБА_1, на його утримання, до
досягнення ним повноліття, з
відповідача за рішенням суду
стягувалися аліменти.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 виповнилося 18
років, але він продовжує навчання у 12-В
класі Комунального закладу освіти
«вечірньої (змінної) середньої
загальноосвітньої школи №31»
Дніпропетровської міської ради з
терміном навчання до 01.06.2014 року, що
підтверджується відповідними
довідками.

Встановлено, що позивачка працює
спеціалістом І категорії в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Бабушкінської районної у
м.Дніпропетровську ради і її
середньомісячна заробітна плата
складає 2536,88 грн., що підтверджується
довідкою від 04.12.2013 року. Відповідач не
працює, за станом здоров»ч не має
перешкод для надання допомоги на
утримання сина, яких продовжує
навчання, інших осіб на утриманні, , не
має.

Судом встановлено, що відповідачем у
ПАТ «Міський комерційний банк» в
листопаді 2013 року відкрито банківський
рахунок на ім »я сина ОСОБА_3, на який
він щомісячно перераховує грошові
кошти у розмірі 550,00 грн., які ОСОБА_3
щомісячно отримує для власних потреб,
що він підтвердив в судовому засіданні.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрований разом з матір'ю ОСОБА_1
за адресою АДРЕСА_1. Разом з цим, як
пояснив в судовому засіданні ОСОБА_3,
він проживає як з матір'ю так і у бабусі
- матері батька ОСОБА_4, а саме: вдень він
перебуває в квартирі за місцем
проживання матері за адресою АДРЕСА_1,
після занять у школі йде до бабусі
ОСОБА_4, яка проживає за адресою
АДРЕСА_2, де ночує. Харчується він і у
мами вдома і у бабусі, якій надає гроші
на утримання ОСОБА_2, його особисті речі
знаходяться як за адресою проживання
матері так і бабусі. Одяг та інші речі
йому купляють мати та бабуся, якій для
цього надає грошові кошти його батько
ОСОБА_2 Крім того, мати та бабуся
періодично надають йому гроші на
проїзд та на інші незначні витрати, при
цьому бабусі для цього гроші надає
ОСОБА_2

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорювань прав, свобод
чи інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення
особи до суду з позовом є обов'язкова
наявність порушення відповідачем її
прав, свобод чи інтересів, тобто
захисту підлягає вже порушене право, а
не те, яке може бути порушено у
майбутньому і щодо якого невідомо, буде
воно порушено чи ні. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у
суда немає правових підстав для
задоволення позову.

Таким чином, з урахуванням наведених
обставин, в судовому засіданні
встановлено, що відповідачем у
добровільному порядку надається
щомісячна грошова допомога на
утримання сина, що продовжує навчання,
тому позовні вимоги позивача
задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що доводи позивача в
обґрунтування позовних вимог у даній
справі про те, що у відповідача існує
заборгованість по сплаті аліментів,
які були присуджені йому до виплати за
рішенням суду до виповнення сину
повноліття, не є підставою для
задоволення її позовних вимог,
оскільки предметом позову у даній
справі є надання матеріальної допомоги
на утримання повнолітньої дитини, яка
продовжує навчання, а для захистом
своїх прав вона може звернутися до суду
з позовом про стягнення з відповідача
заборгованості по вказаним аліментам.
Крім того, не можуть бути підставою для
задоволенні позову і доводи позивача
про те, що відповідач може припинити
перерахування грошових коштів сину,
оскільки ці доводи ґрунтуються на
припущеннях, що є недопустимим у
відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати необхідно віднести за
рахунок держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3, про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини, яка
продовжує навчання.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
Т.О. Кудрявцева