АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1381/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. РІШЕННЯ
19 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшин В. І. суддівВишня Н. В.
, Пономаренко В. В. при
секретаріПосипайко А.В. адвоката
позивача ОСОБА_7
відповідача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 11 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 про стягнення неустойки (пені)
на заборгованість по сплаті аліментів,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_8 про стягнення неустойки (пені)
на заборгованість по сплаті аліментів,
мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідно до рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 26.07.2010 р.
із ОСОБА_8 на користь позивачки
стягнуто аліменти на утримання
повнолітнього непрацездатного сина
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/6 частини
всіх видів заробітку щомісячно,
починаючи з 29.04.2010 р. і до його одужання
та на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/6
частини всіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 29.04.2010 р. і до
Проте відповідач ОСОБА_8 аліменти
жодного разу не виплачував внаслідок
чого у відповідача утворилася
заборгованість по аліментах на
утримання кожного із синів станом на
Розмір неустойки (пені) за
прострочення аліментів на кожного із
дітей становить по 102667,84 грн.
Просила суд стягнути із ОСОБА_8 на
користь позивачки неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів на
утримання повнолітнього
непрацездатного сина ОСОБА_9 та
неповнолітнього сина ОСОБА_10 за період
з 29.04.2010 р. по 30.09.2013 р. в розмірі по 102 667,84
грн. на кожного з дітей.
Рішенням Соснівського районного
суду м. Черкаси від 11 квітня 2014 року
позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивачки
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів на утримання повнолітнього
непрацездатного сина ОСОБА_9 та
неповнолітнього сина ОСОБА_10 по 15877,67
грн. на кожного з дітей.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 11 квітня 2014 року, вважаючи що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального права та ухвалити нове
рішення, яким заявлені нею позивні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки не ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення
неустойки (пені) на заборгованість по
сплаті аліментів, суд першої інстанції
виходив з того, що основною причиною
виникнення заборгованості у
відповідача є його тяжке матеріальне
становище.

Встановлено, що рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 26.07.2010 р. із ОСОБА_8 на користь
позивачки стягнуто аліменти на
утримання повнолітнього
непрацездатного сина ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/6 частини всіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
29.04.2010 р. і до його одужання та на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/6 частини всіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
29.04.2010 р. і до його повноліття.

ОСОБА_8 аліментів не сплачував
внаслідок чого в нього утворилась
заборгованість в сумі по 15877,67 грн. та
неустойка за прострочення аліментів на
кожного із дітей становить по 102667,84 грн.
Колегія суддів судової палати
апеляційного суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
розрахунок неустойки (пені) позивача в
загальній сумі 205335,68 грн., здійснено за
правилами статті 196 Сімейного кодексу
України та з врахуванням правової
позиції сформованої в постанові
Верховного суду України від 11 вересня
2013 року № 6-81 цс 13. Відповідач не працює,
власного житла не має, тому проживає в
одній квартирі з позивачкою.

За правилами ст. 196 Сімейного кодексу
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.
196 СК України , суд відповідно до вимог
ст. 214 ЦПК України повинен встановити
факт заборгованості за аліментами й
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішення суду, у її виникненні та
залежно від цього вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення
неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 196 СК України, суд
може зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів

Відповідно до роз'яснень,
наданих у п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Відповідач ОСОБА_8 тривалий час не
працює без поважних причин, не стає на
облік в центр зайнятості населення для
свого подальшого працевлаштування, за
станом здоров'я не має обмежень чи
перешкод для працевлаштування, а тому в
ОСОБА_8 відсутні незалежні від нього
причини утворення заборгованості зі
сплати аліментів.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
при обчисленні розміру неустойки та
послався на положення ст. 196 СК
України, відповідно до якої при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен період
прострочення. Та оскільки сума
неустойки від суми несплачених
аліментів в декілька разів перевищує
заборгованість відповідача по
аліментам суд враховуючи майновий
стан відповідача та його доходи
зменшив розмір неустойки з 102667,84
гривни на кожну дитину до 15877,67 грн. на
кожного з дітей.

Проте висновок суду першої
інстанції про зменшення суми неустойки
від суми несплачених аліментів до
розмірів заборгованості по аліментах
не відповідає обставинам справи, так як
відповідач не надав жодних доказів
того, що він має інших осіб на
утриманні, що його стан здоров'я не
дозволяє працювати, що він несе витрати
на своє лікування та інші обставини,
які б свідчили про необхідність
несення додаткових витрат.

Але враховуючи, що відповідач
ОСОБА_8 не працює і співмірність
неустойки до розміру заборгованості по
аліментах, колегія суддів знаходить за
можливе зменшити розмір неустойки до
50000 гривень на кожну дитину.

Так як суд першої інстанції
зробив невідповідність висновків
обставинам справи, то рішення суду
першої інстанції підлягає до зміни та
ухвалення нового рішення, яким розмір
неустойки необхідно визначити
враховуючи співмірність неустойки до
розміру заборгованості по аліментах та
матеріальний стан відповідача по 50000
гривень на кожну дитину.

За таких обставин апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду першої
інстанції до зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 11 квітня 2014 року задоволити
частково, а рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 11 квітня
2014 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, уродженця с. Чернещина,
Золотоніського району, Черкаської
області, зареєстрованого за адресою
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 неустойку
(пеню) за прострочення сплати аліментів
на утримання повнолітнього
непрацездатного сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 50000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, уродженця с. Чернещина,
Золотоніського району, Черкаської
області, зареєстрованого за адресою
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 неустойку
(пеню) за прострочення сплати аліментів
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 50000
гривень.

В іншій частині рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 11 квітня
2014 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення, але може бути оскаржено
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з часу
його проголошення.

Головуючий :

Судді :