Номер провадження: 22-ц/785/6792/14
Головуючий у першій інстанції Жуган
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія « Таст - Гарантія», ОСОБА_3, ТОВ
«Феміда та Немезіда» про стягнення
страхового відшкодування та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 15.05.2014 року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія», ОСОБА_5, ТОВ «Феміда та
Немезіда» про стягнення страхового
відшкодування та відшкодування
моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні
вимоги, позивач зазначив, що 12.06.2013 року
о 11 год. 10 хв. ОСОБА_5, керуючи
автомобілем «ГАЗ-3», держномер НОМЕР_1,
по вул. Балківській, 69, у м. Одесі, не
врахував дорожню обстановку, залежно
від швидкості руху, не дотримався
безпечної дистанції, внаслідок чого
допустив зіткнення з попереду
зупинившимся автомобілем «ВАЗ-2110»,
держномер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_2, в результаті чого автомобілі
отримали механічні пошкодження.
Постановою Комінтернівського
районного суду Одеської області від
24.07.2013 року ОСОБА_5 був визнаний винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

Автомобіль «ВАЗ-2110», держномер НОМЕР_2,
належить на праві приватної власності
позивачу ОСОБА_2

Оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_5 була
застрахована ПрАТ «СК «Таст-Гарантія»,
позивач звернувся до цієї страхової
компанії 07.08.2013 року з заявою про
виплату страхового відшкодування.

Представниками ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» був оглянутий
автомобіль позивача і складений
висновок автотоварознавчого
дослідження, відповідно до якого сума
завданого збитку становила 9275,04 гривні,
що за винятком франшизи у розмірі 1000
грн. підлягала виплаті у вигляді
страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що в порушення вимог
ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ПрАТ «СК «Таст-Гарантія»
протягом 90 днів з дня отримання заяви
про страхове відшкодування не була
здійснена виплата такого
відшкодування на користь ОСОБА_2

ОСОБА_2 28.11.2013 року звернувся із
письмовою заявою до ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» з проханням повідомити
дату та розмір страхового
відшкодування.

Листом від 06.12.2013 року ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» повідомило ОСОБА_2, що
здійснить виплату страхового
відшкодування після формування
страхового резерву.

Оскільки і по теперішній час виплата
страхового відшкодування проведена не
була, позивач вказує, що має місце
прострочення грошового зобов'язання з
боку ПрАТ «СК «Таст-Гарантія», який має
нести відповідальність у вигляді
сплати пені відповідно до вимог закону.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, ОСОБА_2 просить суд стягнути
на свою користь з ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» суму страхового
відшкодування у розмірі 8275,04 грн. та
пеню у розмірі 318,31 грн.

ОСОБА_2 також вказував, що
протиправними діями відповідача
ОСОБА_5, який визнаний винним у
заподіянні ДТП, та неправомірними
діями співробітників ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» щодо невиплати
страхового відшкодування, йому
заподіяна моральна шкода, розмір
компенсації якої він оцінює у сумі 5000
грн., яку просить стягнути солідарно з
ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» та ОСОБА_5

Позивач також просить стягнути
солідарно з ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» та
ОСОБА_5 на свою користь витрати
понесені на оплату правової допомоги у
розмірі 6000 грн. та витрати по оплаті
судового збору у розмірі 243,60 грн.

Крім того, позивач вказує, що між ним та
ТОВ «Феміда та Немезіда» було укладено
договір поруки, за умовами якого ТОВ
«Феміда та Немезіда» поручилось за
виконання обов'язку ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» сплатити страхове
відшкодування, а у разі порушення
такого зобов'язання зобов'язалось
сплатити на користь ОСОБА_2 10 грн., які
він і просить стягнути на свою користь.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 15.05.2014 року позов
задоволений частково. Стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Таст-Гарантія» на
користь ОСОБА_2 страхове відшкодування
у розмірі - 6729 грн. 20 коп., пеню за
прострочення виплати страхового
відшкодування у розмірі - 258 грн. 84 коп.,
витрати по оплаті судового збору у
розмірі 121 грн. 80 коп. та витрати на
оплату правової допомоги у розмірі 12
грн. 18 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1000
грн. - у відшкодування моральної шкоди
завданої внаслідок ДТП, витрати по
оплаті судового збору у розмірі 121 грн.
80 коп. та витрати на оплату правової
допомоги у розмірі 12 грн. 18 коп.

В задоволені іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення на
користь позивача ПДВ та витрат на
правову допомогу, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в
оспорюваній частині в зв'язку з тим, що
воно постановлено в цій частині з
порушенням норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та незастосування закону
який підлягає застосуванню і ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог в
оспорюваній частини, стягнення з
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Таст-Гарантія» та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на
правову допомогу у розмірі 1607 грн. 76
коп., а також стягнення на користь
позивача 1545 грн. 84 коп. суми ПДВ.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржується і не є предметом
апеляційного розгляду, оскільки
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» - суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновків щодо неоскарженої
частини ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частини судового рішення,
а в описовій частині повинен зазначити,
в якій частині вимог рішення не
оскаржується.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в частині яка оскаржується, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції посилався
на те, що 12.06.2013 року о 11 год. 10 хв. ОСОБА_5,
керуючи автомобілем «ГАЗ-3», держномер
НОМЕР_1, по вул. Балківській, 69, у м.
Одесі, не врахував дорожню обстановку,
залежно від швидкості руху, не
дотримався безпечної дистанції,
внаслідок чого допустив зіткнення з
попереду зупинившимся автомобілем
«ВАЗ-2110», держномер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_2, в результаті чого
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Постановою Комінтернівського
районного суду Одеської області від
24.07.2013 року встановлено, що зіткнення
відбулось в результаті порушення
ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України,
в результаті чого він був визнаним
винним у вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

ОСОБА_2 є власником автомобілю «ВАЗ-2110»,
держномер НОМЕР_2.

Згідно висновку №13/О-31 експертного
автотоварознавчого дослідження,
складеного ТОВ «ХАВК Холдинг» 22.08.2013
року, вартість відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнта
фізичного зносу, пошкодженого при ДТП
автомобілю «ВАЗ-2110», держномер НОМЕР_2,
становить 9275,04 гривень.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності) володіє, зокрема
транспортним засобом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АВ/8396674 від
16.09.2012 року, укладеного між ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» та ОСОБА_5, ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» зобов'язалося
сплачувати страхові платежі у випадку
настання страхового випадку у
визначений термін.

Дорожньо-транспортна пригода від 12.06.2013
року, внаслідок якої настала
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5, є страховим випадком згідно до
умов вищезазначеного полісу.

За п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі
настання страхового випадку страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

За ст. 22 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством, тощо.

Оскільки відповідач ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/8396674 від 16.09.2012 року
зобов'язалося сплачувати страхові
платежі у випадку заподіяння шкоди
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настала
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5, суд першої інстанції вважав, що
шкода, завдана позивачу ОСОБА_2
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, має відшкодуватись ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» в межах лімітів
відповідальності страховика.

Згідно умов полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АВ/8396674 від
16.09.2012 року ліміт відповідальності
страховика ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» за
шкоду, заподіяну майну складає 50000 грн.,
розмір франшизи становить 1000 грн.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_5
сплатив йому суму франшизи відповідно
до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» зобов'язане
сплатити страхове відшкодування за
заподіяну власнику автомобілю
«ВАЗ-2110», держномер НОМЕР_2, - ОСОБА_2,
майнову шкоду внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в межах
ліміту відповідальності страховика
згідно полісу страхування №АВ/8396674 від
16.09.2012 року зменшеного на суму франшизи.

Суд першої інстанції не погодився із
заявленим позивачем розміром
страхового відшкодування, яке підлягає
стягненню з ПрАТ «СК «Таст-Гарантія» у
розмірі, встановленому висновком
№13/О-31 експертного автотоварознавчого
дослідження від 22.08.2013 року, з
вирахуванням суми франшизи, у сумі 8275,04
грн., з наступних підстав.

Згідно листа №882-11/2 від 06.12.2013 року ПрАТ
«СК «Таст-Гарантія» вбачається, що сума
страхового відшкодування, яка підлягає
сплаті на користь ОСОБА_2, складає: 9275,04
грн. (вартість відновлювального
ремонту згідно висновку експерта) - 1000
грн. (франшиза) - 1545,84 грн. (сума ПДВ) = 6729,20
грн.

Як вбачається із вищевказаного, при
розрахунку страхового відшкодування
страховиком було вирахувано з вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
знос, пошкодженого при ДТП автомобілю
«ВАЗ-2110», держномер НОМЕР_2, у сумі 9275,04
грн., як суму франшизи - 1000 грн., так і
суму ПДІ - 1545,84 грн.

До обов'язків страховика, як це
передбачено п.3 ч.1 ст.20 Закону України
«Про страхування», належить здійснення
страхової виплати у разі настання
страхового випадку.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» передбачено, що страхове
відшкодування - страхова виплата, яка
здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Згідно ст. 988 ЦК України страхова
виплата за договором майнового
страхування і страхування
відповідності (страхове відшкодування)
не може перевищувати розміру реальних
збитків.

Відповідно до пункту 17 Національного
стандарту №1 «Загальні засади оцінки
майна і майнових прав», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 вересня 2003 року № 1440, у звіті про
оцінку майна та у висновку про вартість
об'єкта оцінки оцінювач відображає
факт про включення або не включення до
ринкової вартості суми податку на
додану вартість. Оціночні процедури,
пов'язані з визначенням ринкової
вартості, здійснюються з урахуванням
включення або не включення до неї суми
податку на додану вартість. Умова щодо
визначення ринкової вартості з
включенням суми податку на додану
вартість зазначається у договорі на
проведення оцінки майна.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2. Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі визнання вимог
заявника обґрунтованими, страховик
відшкодовує витрати проведення
відновлювального ремонту
транспортного засобу з урахуванням
податку на додану вартість за умови
отримання страховиком документального
підтвердження факту оплати
проведеного ремонту.

За змістом вищевказаних норм у випадку
виплати страхового відшкодування
безпосередньо страхувальнику виплата
здійснюється без ПДВ, який
повертається страхувальнику після
надання документів про оплату
запчастин/відновлюваного ремонту на
суму, що включає ПДВ, в межах суми
страхового відшкодування. У разі, якщо
страхові суми не перераховуються
безпосередньо потерпілим, а
спрямовуються на придбання у платника
податку на додану вартість послуг по
ремонту, заміщенню, відтворенню
застрахованого об'єкта, які мають бути
використані в процесі його ремонту, то
розрахунок суми виплати на таке
придбання здійснюється з урахуванням
сум податку на додану вартість, які
включаються до вартості й виділяються
окремим рядком.

За відсутності документального
підтвердження проведення
відновлюваного ремонту підприємством -
платником ПДВ та оплати
страхувальником цих послуг, страхове
відшкодування здійснюється без
врахування суми податку на додану
вартість.

ОСОБА_2 доказів проведенням ним ремонту
пошкодженого автомобіля у
підприємства - платника ПДВ не надав,
страхове відшкодування у вигляді суми
відновлюваного ремонту підлягає
виплаті безпосередньо ОСОБА_2, тому
сума відшкодування підлягає зменшенню
на суму ПДВ, яка на час розгляду справи
не підлягає виплаті ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія».

У зв'язку із вищевикладеним, суд першої
інстанції вважав, що вимоги ОСОБА_2 про
стягнення з ПрАТ «СК «Таст-Гарантія»
страхового відшкодування підлягають
частковому задоволенню, а саме у
розмірі 6729,20 грн.

Судом першої інстанції частково
задоволені позовні вимог вимоги ОСОБА_2
в частині стягнення з ПрАТ «СК
«Таст-Гарантія» пені за прострочення
виплати страхового відшкодування, а
також частково задоволені позовні
вимоги про стягнення з ОСОБА_5
моральної шкоди.

Також суд першої інстанції
частково задовольнив позовні вимоги
про стягнення на користь позивача
витрат на правову допомогу у розмірі
24,36 грн. при цьому суд посилався на те,
що відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

За ст. 79 ЦПК України, судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи, до яких,
в свою чергу відносяться, зокрема,
витрати на правову допомогу; витрати
сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду; витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз.

Відповідно до статті 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом. Постановою
Кабінету Міністрів України від 27
квітня 2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»
затверджено Граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, відповідно до
яких в цивільних справах граничний
розмір компенсації витрат, пов'язаних з
правовою допомогою стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення, якщо
компенсація сплачується іншою
стороною, не перевищує суму, що
обчислюється виходячи з того, що
зазначеній особі, виплачується 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Представники позивача брав участь у
судовому засіданні 14.04.2014 року, яке
тривало з 12 год. 26 хв. до 12 год. 29 хв.,
тобто ними було витрачено 3 (три)
хвилини робочого часу. Судове
засідання 15.05.2014 року за заявою
представника позивача було проведено
без його участі.

Доказів проведення будь-яких інших дій
щодо надання позивачу правової
допомоги та відповідного розрахунку їх
вартості, суду не надано.

Розмір мінімальної заробітної плати за
квітень 2014 року складає - 1218 грн.

З урахуванням наведеного витрати на
правову допомогу, що підлягають
стягненню з відповідача складають: 1218
грн. : 0,4 : 60 хв. * 3 хв. = 24,36 грн., які
підлягають стягненню на користь
позивача з відповідачів ОСОБА_5 та ПрАТ
«СК «Таст-Гарантія» порівну, а саме по
12,18 грн. з кожного.

Колегія погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі,
що суд першої інстанції неправомірно
не стягнув на користь позивача суму ПДВ
яка зазначена у висновку експертного
дослідження є помилковим.

Позивачем в апеляційній скарзі не
оспорюється те, що на час розгляду
справи ним не було надано доказів на
підтвердження проведення проведеного
ремонту.

Згідно ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи у апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або у
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

До обов'язків страховика, як це
передбачено п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про страхування», належить здійснення
страхової виплати у разі настання
страхового випадку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що
страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

За змістом вказаної норми у випадку
виплати страхового відшкодування
безпосередньо страхувальнику виплата
здійснюється без ПДВ, який
повертається страхувальнику після
надання документів про оплату
запчастин/відновлюваного ремонту на
суму, що включає ПДВ, в межах суми
страхового відшкодування. У разі, якщо
страхові суми не перераховуються
безпосередньо потерпілим, а
спрямовуються на придбання у платника
податку на додану вартість послуг по
ремонту, заміщенню, відтворенню
застрахованого об'єкта, які мають бути
використані в процесі його ремонту, то
розрахунок суми виплати на таке
придбання здійснюється з урахуванням
сум податку на додану вартість, які
включаються до вартості й виділяються
окремим рядком.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» моторне (транспортне)
страхове бюро України є єдиним
об'єднанням страховиків, які
здійснюють обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за шкоду, заподіяну третім
особам. Участь страховиків у МТСБУ є
умовою здійснення діяльності щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Листом МТСБУ вих. № 9849/4-4-10 встановлено:
«Абзацом першим пункту 17 Національного
стандарту № 1 «Загальні засади оцінки
майна і майнових прав», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 вересня 2003 року № 1440, передбачено:
«У звіті про оцінку майна та у висновку
про вартість об'єкта оцінки оцінювач
відображає факт про включення або
невключення до ринкової вартості суми
податку на додану вартість (ПДВ).
Оціночні процедури, пов'язані з
визначенням ринкової вартості,
здійснюється з урахуванням включення
або не включення до неї суми податку на
додану вартість».

Отже, при проведенні
автотоварознавчого дослідження
вартість робіт та деталей зазначається
з урахуванням ПДВ або без його
врахування.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податкові
зобов'язання у особи, яка надає послуги,
виникають з дати вчинення замовником
та виконавцем послуги певних дій,
направлених на отримання послуги.
Таким чином, автотоварознавче
дослідження не є підставою для
виникнення податкових зобов'язань з
надання послуг щодо проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
транспортного засобу. Зазначені
зобов'язання можуть виникнути лише
внаслідок фактичного надання послуги з
проведення такого ремонту за умови, що
виконавець цієї послуги є платником
податку ПДВ.

Тобто, у випадку не проведення
фактичного ремонту транспортного
засобу або проведення його особою, яка
не є платником ПДВ, податкові
зобов'язання не виникають.

Посилання в апеляційній скарзі на
помилковість визначення судом першої
інстанції витрат на правову допомогу,
колегія вважає помилковим.

При розгляді справи в суді першої
інстанції позивачем не був наданий
розрахунок на підтвердження витрат на
правову допомогу. Зазначення в
апеляційній скарзі розрахунку витрат
на правову допомогу не є може бути
прийнятий як доказ при розгляді справи
в суді апеляційного інстанції
відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України, оскільки він не заявлявся в
суді першої інстанції і неподання його
до суду першої інстанції не було
зумовлено поважними причинами.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалюючи рішення в частині витрат на
правову допомогу помилково посилався
на Постанову Уряду України від 27 квітня
2006 року № 590 «Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави», а не
на Закон України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20 грудня 2011 року.

Проте таке помилкове посилання не
вплинуло на законність оскаржуваного
судового рішення та не може бути
підставою для задоволення апеляційної
скарги.

На підставі наведеного колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги не
містять підстав для скасування рішення
суду першої інстанції в оскаржуємій
частині і задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити. Заочне
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 15.05.2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша