АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2373/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 50 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. УХВАЛА
17 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченка В.
А.суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 23 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну
розміру аліментів , -
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_7 про зміну розміру
В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав, що з жовтня 2008 р. перебував у
шлюбі з ОСОБА_7, який 27.04.2011 року було
розірвано. Від даного шлюбу сторони
мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
За рішенням Черкаського районного суду
від 20 січня 2011 року з нього стягнуто
аліменти на утримання неповнолітнього
сина в розмірі 1/4 частини усіх видів
заробітку, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач працював поваром у закладах
загального харчування, але на
сьогоднішній день вимушений
звільнятися з роботи, оскільки його
заробіток не забезпечує його потреби в
повному обсязі, та він має намір
працювати за кордоном, або
працевлаштовуватись різноробочим на
території України, але який у нього
буде заробіток він не знає, а тому
звернувся до суду та просив змінити
розмір аліментів, та в подальшому
стягувати з позивача аліменти на
утримання сина у твердій грошовій сумі
в розмірі 500 гривень щомісячно і до
Заочним рішенням Черкаського
районного суду Черкаської області від
23 липня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну розміру
аліментів відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить рішення суду скасувати,
ухваливши нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, оскільки вважає
його ухваленим із порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до відхилення, а рішення суду
першої інстанції до залишення без змін
з наступних підстав.
Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, і як наслідок ухвалив рішення
по справі з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволені
позовних вимог про зміну розміру
аліментів і стягнення аліментів у
твердій грошовій сумі, дійшов висновку
про те, що в цій справі матеріальний
стан та стан здоров'я позивача не
змінився, він має постійне місце роботи
та регулярний дохід, доказів про
відсутність роботи та мінливий дохід
суду не надав.

Звертаючись із позовом про зміну
розміру аліментів із частки від
отриманого доходу на тверду грошову
суму, позивач вказував на те, що на
момент звернення до суду із позовом
змушений звільнятись з роботи,
оскільки його заробіток не забезпечує
у повному обсязі потреби сьогодення, та
здійснювати пошук роботи, але йому
невідомо про майбутній дохід, що і
спонукало на подачу такого позову.

Так, судом встановлено, що відповідно
до рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 20.01.2011 року з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 було стягнуто
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі
1/4 частини з усіх видів заробітку,
щомісячно, до досягнення дитиною
повноліття, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку (а. с. 32 - 33 ).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції
ООН про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України N 789-XII від 27
лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення (ч. 1
ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст. 182 СК України, так і положень ст. ст.
183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України
передбачає, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року N 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками, суд може змінити за позовом
платника або одержувача аліментів у
зв'язку зі зміною матеріального чи
сімейного стану, погіршення чи
поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК
України, розмір аліментів, визначений
рішенням суду, не вважається незмінним.
Отже, у зв'язку із значним покращенням
матеріального становища платника
аліментів матір дитини може подати до
суду заяву про збільшення розміру
аліментів. Значне погіршення
матеріального становища батька може
бути підставою для його вимоги про
зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України
за рішенням суду розмір аліментів
визначається у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3
ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на
можливість зміни раніше встановленого
розміру аліментів за наявності
доведених в судовому порядку підстав, а
саме: зміни матеріального або
сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я когось із них та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі (що
фактично є зміною розміру) ст. 184 СК
України відносить: нерегулярний,
мінливий дохід платника аліментів,
одержання частини доходу в натурі та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Право вимагати заміни розміру
аліментів шляхом зміни способу
присудження аліментів не може
заперечуватися, адже можливість вибору
способу присудження аліментів з огляду
на мінливість життєвих обставин,
зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не
може обмежуватися разовим її
здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної
заборони змінювати розмір аліментів
шляхом зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК України зміна
розміру аліментів може мати під собою
зміну способу їх присудження (зміна
розміру аліментів, стягнутих за
рішенням суду у частці від заробітку
(доходу) матері, батька дитини на розмір
аліментів, визначений у певній твердій
грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах
підлягає застосуванню не тільки ст. 192
СК України, але й низка інших норм,
присвячених обов'язку батьків
утримувати своїх дітей (ст. 182
"Обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів", ст. 183
"Визначення розміру аліментів у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини", ст. 184 "Визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі").

В доповнення до доводів апеляційної
скарги, апелянт ОСОБА_6 в суді
апеляційної інстанції надав копію
трудового договору з попереднього
місця роботи, який зареєстрований 5.09.2014
року у центрі зайнятості, свідоцтво про
укладення нового шлюбу, відповідно до
якого ним укладено шлюб з ОСОБА_10 20.10.2011
року, довідку про відсутність
перебування на обліку у центрі
зайнятості та отримання допомоги по
безробіттю.

Оцінюючи нові докази, які були надані
апелянтом до апеляційного суду, і які
не надавались до суду першої інстанції
і відповідно судом першої інстанції не
досліджувались , колегія суддів, на
підставі ст.303 ЦПК України, приходить до
висновку, що життєві обставини
апелянта суттєво не змінились і дають
змогу сплачувати аліменти у частці від
заробітку.

При цьому, колегія суддів, також,
враховує і категоричність позиції
відповідачки ОСОБА_7, яка категорично
заперечувала проти зміну розміру
аліментів з частки на тверду грошову
суму.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції вірно
застосовано норми матеріального права
та ухвалено рішення з додержанням
положень законодавства, а доводи
апелянта у апеляційній скарзі на те, що
рішення суду незаконне нічим не
підтверджено та не наведено підстави,
передбачені ст. 309 ЦПК України , які б
давали підстави скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 307 , 308 , 313 , 314, 315 , 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити.

Заочне рішення Черкаського районного
суду Черкаської області від 23 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про зміну розміру аліментів -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :