Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Харитонової Г. Л., при секретарі
Тарасенко О.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ПАТ
„Маріупольський завод важкого
машинобудування" до ОСОБА_1 про
визнання такою, що втратила право
користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2013 року до Іллічівського
районного суду м. Маріуполя звернулося
ПАТ «Маріупольський завод важкого
машинобудування» ( надалі - ПАТ «МЗВМ»)
з позовом ОСОБА_1 про визнання такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, де зазначили, що
у липні 2010 року за спільним рішенням
адміністрації підприємства та
профспілкового комітету відповідачці
було виділено житлове приміщення у
гуртожитку № 7 ВАТ «МЗВМ» ( в наступний
час - ПАТ «МЗВМ»), що розташоване за
адресою : АДРЕСА_1. На підставі рішення
від 16.07.2010 року відповідачка була
зареєстрована у гуртожитку. В
наступний час місце проживання
відповідачки невідомо, між тим з
реєстрації вона не знята. Посилаючись
на ст.ст. 71,72 ЖК України, просили визнати
відповідачку такою,що втратила право
користування житловим приміщенням за
адресою : АДРЕСА_1 ПАТ «МЗТМ», оскільки
вона без поважної причини фактично не
проживає на спірній житловій площі
понад 6 місяців, а сам е з 2012 року, її
речей у кімнаті немає.( а.с.3).

Заочним рішенням Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 19
грудня 2013 року позов було задоволено.(
а.с.24).

Ухвалою Іллічівського районного суду
м. Маріуполя від 18 березня 2014 року
заочне рішення було скасоване.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 , діюча на підставі
доручення, позов підтримала і пояснила,
що в липні 2010 року на підставі ордеру
відповідачка вселилася у кімнату
АДРЕСА_1 , де мешкала до 2012 року. В
подальшому вона покинула кімнату № 59,
де перебуває їм невідомо, факт
відсутності відповідачки за спірним
житловим приміщенням підтверджується
актами. У зв'язку з відсутністю
відповідачки понад шість місяців без
поважних причин просили задовольнити
позов та визнати ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідачка позов не визнала та
пояснила, що на підприємстві
відповідача вона працює з 1995 року, у 2004
році вона отримала кімнату у
гуртожитку № 8, де мешкала разом з
матір'ю, а в 2010 році за її клопотанням ,
їй на двох з донькою була виділена
кімната № 59 у гуртожитку № 7. У 2011 році
донька була зарахована та навчається у
Мелітопольському університеті на
денній формі навчання. Кожний рік у
січні вона надає ОСОБА_3 , яка працює
сестрою - господаркою гуртожитку № 7
довідку з місця роботи та вони
проводять звірку сплати за кімнату,
відрахування робляться з заробітної
плати. З травня - червня 2012 року вона
могла не ночувати , оскільки у неї
виникли стосунки з чоловіком, що мешкає
у Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя, крім того, вона могла бути
відсутньою за місцем проживання по 2-3
тижні у зв'язку з виїздом до родичів у
Волноваський район. Між тим, вважає
своїм місцем постійного проживання та
перебування саме спірне приміщення,
оскільки там знаходяться її речі, вона
провела «Формат» за цією адресою,
сплачує за нього. Донька, приїжджаючи
на канікули, проживає також у цій
кімнаті, бо іншого житла у них немає.
Просила в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги ВАТ „МЗВМ" задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 1995 року по
наступний час відповідачка ОСОБА_1
працює оператором посту централізації
у цеху № 145 ПАТ «Азовзагальмаш». За час
її праці на підставі ордеру № 51 від 9
липня 2010 року їй була виділена кімната
АДРЕСА_1, у яку вона вселилася разом з
донькою - ОСОБА_4 та мешкає в ній.
Протягом всього часу з її заробітної
плати проводиться відрахування за
користування відомчим житлом,
заборгованості немає. У спірній
кімнаті знаходяться меблі, особисті та
побутові речі, продукти харчування.
Донька відповідачки - ОСОБА_4 у 2011 році
вступила до Мелітопольського
державного педагогічного університету
та навчається на денній формі .(
а.с.27,28,46-53,58,59, 62, 70).

Згідно облікової картки форми А
відповідачка ОСОБА_1 була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з
16.07.2010 року, разом з нею була
зареєстрована донька - ОСОБА_4, яка у
зв'язку з навчанням, з 2 вересня 2011 року
зареєстрована за місцем навчання за
адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с.4, 30). Власником
буд. АДРЕСА_1 є ВАТ „Маріупольський
завод важкого машинобудування". ( а.с. 9 ).

Таким чином судом достовірно
встановлено, що відповідачка на
законних підставах вселилась до
житлового приміщення : кімнати АДРЕСА_1,
про що не заперечував і представник
позивача.

Згідно ст. ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не
надав доказів тому, що відповідачка не
проживала у спірному приміщені понад
шість місяців без поважних причин.

Допитані у судовому засіданні у якості
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
пояснили, що вони неодноразово були за
спірною адресою, особисто бачили , що
відповідачка мешкає в кімнаті № 59, там
знаходяться її особисті речі, побутові
прилади , меблі, були випадки, коли
відповідачка не перебувала за
постійним місяцем проживання під час
відвідування нею родичів у
Волноваському районі , але це носило
тимчасовий характер.

Суд не приймає до уваги пояснення
свідків ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, які дали в судовому засідання
пояснення про те, що тривалий час , а
саме з 2012 року відповідачка не мешкає
на спірній житловій площі та її
особистих речей у гуртожитку немає,
оскільки , як вбачається з їх пояснень,
вони до кімнати № 59 не заходили та
фактично наявність або відсутність
речей не перевіряли. Крім того усі вони
є робітниками позивача, та їх пояснення
протирічать поясненням свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та наданим суду
письмовим доказам , в тому числі акту
від 2.07.2014 року, складному комісією у
складі робітників позивача : ОСОБА_3,
ОСОБА_10, ОСОБА_13, з якого вбачається, що
кімната № 59 має всі ознаки проживання в
ній та використання, а саме : наявність
у кімнаті меблів, побутовою техніки,
особистих речей, продуктів харчування.(
а.с. 70).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Позивачем не доведено того, що
відповідачка була відсутня за спірною
адресою понад шість місяців без
поважних причин. Виїзд до родичів у
Волноваський район та тимчасове
перебування у ОСОБА_6 за його місцем
проживання у Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя не може бути
свідченням тому,що відповідачка
покинула спірне приміщення та без
поважних причин не перебуває у ньому
понад шість місяців.

За таких обставин позов ПАТ „МЗВМ" про
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3,10,60, 88, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах Публічного
Акціонерного Товариства „
Маріупольський завод важкого
машинобудування" до ОСОБА_1 про
визнання такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Г. Л. Харитонова