Ухвала

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція», відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції, ОСОБА_4, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
банк «Експрес-Банк» про визнання
недійсними прилюдних торгів, за
касаційними скаргами Приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» та ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 18 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, у якому просила визнати
недійсними прилюдні торги, які
відбулись 04 січня 2013 року, з
реалізації житлового будинку АДРЕСА_1
та протокол їх проведення від 04 січня
2013 року № 11/349/12/І-349.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
торги з реалізації зазначеного
вище майна були проведені з порушенням
норм чинного законодавства та її прав,
зокрема, державний виконавець
незаконно призначив треті прилюдні
торги, а не передав нереалізоване
нерухоме майно стягувачу; торги
проведені не за її місцем проживання,
а в приміщенні Миколаївської філії
Приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» (далі - ПП СП «Юстиція»);
оголошення про проведення прилюдних
торгів, розміщені в мережі Інтернет,
були неповними, а друковані засоби
масової інформації не є
загальнопоширеними; про дату, час і
місце проведення торгів сторони
виконавчого провадження своєчасно не
повідомлялися; було суттєво занижено
вартість предмета продажу.

Крім того, зазначала, що оскаржувані
торги були проведені всупереч ухвалі
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 04 січня 2013 року, якою було
заборонено вчинення будь-яким особам
дій щодо реалізації спірного житлового
будинку.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 23 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 18 грудня
2013 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги, які
відбулись 04 січня 2013 року, з реалізації
житлового будинку АДРЕСА_1 та протокол
їх проведення від 04 січня 2013 року №
11/349/12/І-349.

У касаційних скаргах ПП СП «Юстиція» та
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити без змін
рішення місцевого суду від 23 жовтня 2013
року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 13 липня 2007 року
Заводським районним судом м. Миколаєва
ухвалено рішення у справі за позовом
Акціонерного банку «Експрес-Банк»
(далі - АБ «Експрес-Банк») до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Українська експортна компанія» (далі -
ТОВ «Українська експортна компанія»),
ОСОБА_3 та звернуто стягнення на
житловий будинок з усіма прилеглими до
нього побудовами та господарськими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1
належний позивачу та переданий ним в
іпотеку відповідно до договору іпотеки
від 31 серпня 2005 року заставною вартістю
1 090 000 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС
МРУЮ від 21 вересня 2007 року за
заявою АБ «Експрес-Банк» відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-2430,
виданого 13 липня 2007 року Заводським
районним судом м. Миколаєва, про
звернення стягнення на іпотечне майно,
що належить ОСОБА_3, зокрема, на
зазначений вище житловий будинок, а 09
листопада 2007 року на нього накладено
арешт.

05 червня 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Підприємство
Бізнес-Експерт» (далі - ТОВ
«Підприємство Бізнес-Експерт») провело
оцінку спірного будинку загальною
площею 214,6 кв. м, згідно з якою визначило
його вартість у 785 433 грн, що
еквівалентно 98 302 дол. США.

24 вересня 2012 року ВДВС МРУЮ уклав
договір № 11/349/12/І-349 з ПП
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція», яким доручив останньому
виконання дій, пов'язаних із
реалізацією арештованого нерухомого
майна.

12 жовтня 2012 року торги не відбулися у
зв'язку з відсутністю покупців.

Відповідно до ч. 5 ст. 62 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець актом від 18 жовтня 2012 року
здійснив уцінку арештованого майна на 5
% і визначив стартову ціну продажу в
розмірі 746 161,35 грн та передав це майно
для реалізації з прилюдних торгів.

16 листопада 2012 року торги знову не
відбулися у зв'язку з відсутністю
покупців.

Актом від 23 листопада 2012 року державний
виконавець здійснив уцінку
арештованого майна на 50 %, визначив
стартову ціну продажу в розмірі 392 716,50
грн та направив його до Миколаївської
філії ПП «СП «Юстиція».

04 січня 2013 року відбулися прилюдні
торги, за результатами яких буд. по
АДРЕСА_1 продано ОСОБА_4 за 393 000 грн, про
що був складений протокол № 1 і/349/12/Ї-349,
а 18 лютого 2013 року державним виконавцем
складено акт про реалізацію предмета
іпотеки, затверджений у встановленому
порядку.

На підставі акта державного виконавця
про проведення прилюдних торгів 13
березня 2013 року приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 видано ОСОБА_4 свідоцтво
про придбання нерухомого майна з
прилюдних торгів.

14 травня 2013 року державним виконавцем
ВДВС МРУЮ винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
підготовка та проведення прилюдних
торгів 04 січня 2013 року відповідає
вимогам законодавства, у тому числі ч. 2
ст. 49 Закону України «Про іпотеку» у
редакції, яка була чинною на час
здійснення відповідних виконавчих дій.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову й визнання
недійсними прилюдних торгів,
апеляційний суд застосував до даних
правовідносин норми ст. ст. 203, 215 ЦК
України та виходив із недодержання
вимог закону при проведенні 04 січня 2013
року прилюдних торгів та порушення
законних інтересів позивачки у зв'язку
з реалізацією з цих торгів належного їй
на праві власності майна.

При цьому, суд послався на п. 4.9.
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове
положення), згідно з яким якщо на
повторних торгах майно не було продано
або торги не відбулися, то майно
знімається з прилюдних торгів, та 7.3.
цього Положення, у якому вказано про
обов'язок спеціалізованої організації
у разі, якщо прилюдні торги не
відбулися двічі, зняти майно з торгів.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Так, частиною другою статті 49 Закону
України «Про іпотеку» у редакції, яка
була чинною до внесення змін Законом №
3795-VI, було передбачено, що якщо
іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами перших
прилюдних торгів призначається
проведення на тих же умовах других
прилюдних торгів, які мають відбутися
протягом одного місяця з дня
проведення перших прилюдних торгів.
Початкова ціна продажу предмета
іпотеки на других прилюдних торгах
може бути зменшеною не більше ніж на
25 відсотків.

Законом № 3795-VI частину другу статті 49
Закону України «Про іпотеку» доповнено
реченням такого змісту: «Якщо
іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами других
прилюдних торгів призначається
проведення у тому самому порядку
третіх прилюдних торгів. Початкова
ціна продажу предмета іпотеки на
третіх прилюдних торгах може бути
зменшена не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна».

Прикінцевими положеннями цього Закону
передбачено, що він набирає чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування (пункт 1), а у пункті 2
зазначено, що його дія не поширюється
на кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності.

Закон № 3795-VI набрав чинності 16 жовтня
2011 року.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє
стосовно фактів і відносин, які виникли
після набрання чинності цією нормою.
Тобто, до події, факту застосовується
той закон (інший нормативно-правовий
акт), під час дії якого вони настали або
мали місце.

Під негайною дією норми права у часі
слід розуміти поширення дії нової
норми на ті правові наслідки, які хоча
й випливають з юридичних фактів, що
виникли під час чинності попередньої
норми, проте настають після набрання
чинності новою нормою.

Таке розуміння негайної дії норми
права відображено в нормах
процесуальних кодексів, зокрема ЦПК
України (частина третя статті 2 ЦПК
України), яка передбачає, що
провадження у цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Таким чином, у разі негайної дії норм
права застосовується норма, яка була
чинною на момент здійснення
відповідної процесуальної дії. Більш
пізня норма права скасовує дію
попередньої норми, отже, стара норма
права перестає діяти, оскільки
замінена пізнішою, яка регулює ті самі
суспільні відносини (наприклад,
правовідносини з проведення прилюдних
торгів).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Таким чином, у силу іпотеки право
іпотекодержателя одержати задоволення
за рахунок заставленого майна виникає
не з моменту укладення ним договорів
кредиту чи іпотеки, а у разі
невиконання боржником (іпотекодавцем)
своїх зобов'язань.

Підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки встановлені у
статтях 12, 33 Закону України "Про
іпотеку" та у статті 589 ЦК України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
(застави) здійснюється на підставі
рішення суду, якщо інше не встановлено
договором або законом (частина перша
статті 590 ЦК України, частина четверта
статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

З матеріалів справи вбачається, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснено на підставі рішення
Заводського районного суду
м. Миколаєва від 13 липня 2007 року.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки та реалізація предмета
іпотеки з прилюдних торгів
здійснюється згідно з вимогами статті
54 Закону України «Про виконавче
провадження», статей 41-49 Закону України
«Про іпотеку» та Тимчасового
положення.

Відповідно до частини першої статті 41
Закону України «Про іпотеку»
реалізація предмета іпотеки шляхом
продажу на прилюдних торгах
здійснюється у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», та з дотриманням вимог
цього Закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Таким чином, примусова реалізація
заставленого майна, як стадія
виконавчого провадження, є сукупністю
дій і правовідносин (урегульованих
законами України «Про виконавче
провадження»; "Про іпотеку", ЦК України
та іншими нормативно-правовими актами),
які в процесі примусового виконання
виникають і реалізуються між органами
й посадовими особами, які здійснюють
примусову реалізацію судових рішень,
та особами, які беруть участь у
виконавчому провадженні чи
залучаються до проведення виконавчих
дій відповідно до Закону.

Отже, з урахуванням положень частини
третьої статті 2 ЦПК України
правовідносини з примусової
реалізації заставленого майна повинні
регулюватися нормативними актами,
чинними на час вчинення певної
процесуальної дії, зокрема проведення
прилюдних торгів.

Як установлено судами, сукупність дій
виконавчих органів і правовідносини з
примусової реалізації заставленого
майна на підставі судового рішення від
13 липня 2007 року виникли з 18 лютого 2013
року - з моменту відновлення
виконавчого провадження з примусової
реалізації майна - та мали місце (у тому
числі реалізація майна) протягом 2013
року, тобто після 16 жовтня 2011 року -
після набрання чинності Законом
№ 3795-VI.

З огляду на те, що підставою виникнення
правовідносин сторін у справі є
безпосередньо не кредитний договір, а
настання певної події, передбаченої
іншим договором - договором іпотеки
(невиконання зобов'язань), наслідком
якої є звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів, слід дійти висновку про те, що
на такі правовідносини дія пункту 2
Прикінцевих положень Закону № 3795-VI не
поширюється.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції ретельно перевірив і
доводи щодо інших порушень при
проведенні торгів, які не знайшли
підтвердження у процесі розгляду
справи.

Встановлені судом першої інстанції
обставини підтверджуються матеріалами
справи та не спростовані сторонами під
час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
правильно застосував норми
матеріального права у спірних
правовідносинах.

Суд апеляційної інстанції
вищевказаних обставин та норм чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не врахував,
безпідставно скасував законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, у зв'язку з чим рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» та ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від
18 грудня 2013 року скасувати.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 жовтня
2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

О.М. Ситнік