НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 серпня 2014 рокуСправа № 322/521/14-ц

Новомиколаївський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання
Гавриш О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_2, ОСОБА_3

про: стягнення процентів.

21.07.2014 року до Новомиколаївського
районного суду Запорізької області
надійшов вищезазначений цивільний
позов, в якому позивач просить суд
стягнути з відповідачів - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, на користь позивача 12 025,00 грн.,
відсотки за користування позикою з 20
квітня 2013 року по 20 липня 2014 року.

24.07.2014 позивач уточнив позовні вимоги
та просив стягнути з відповідачів
23 759,91 грн., з яких 13 125,00 грн. відсотки за
користування позикою з 20 квітня 2013 року
по 24 липня 2014 року; 4 049,50 грн. в рахунок
відшкодування суми інфляції; 6 585, 41 грн.
в рахунок відшкодування 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив наступне.

Рішенням Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 25 серпня
2010 року з відповідачів на користь
позивача було стягнуто суму боргу за
договором позики в розмірі 19 572,58 грн.

Рішенням Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 06 червня
2013 року з відповідачів солідарно
стягнуто в рахунок погашення
заборгованості зі сплати процентів за
договором позики 20 941,72 грн.

Відповідачі у добровільному порядку
боргу не повертають. За весь час
повернуто лише 1 100,00 грн. в рахунок
відшкодування відсотків.

Виходячи з наведеного та посилаючись
на норми ст.ст. 16, 207, 526, 625, 1049, 1050 ЦК
України, позивач просив задовольнити
його вимоги та підтримав їх у судовому
засіданні.

Відповідачі, які згідно з ч. 5 ст. 74, ч. 1
ст. 77 ЦПК України, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання не прибули, не повідомили суд
про причини своєї неявки та не
надіслали до суду жодних заяв та
заперечень проти позову.

Враховуючи неявку в судове засідання
відповідачів, які належним чином
повідомлені і від яких не надійшло
заяви про розгляд справи за їх
відсутності, згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК
України та з огляду на відсутність
заперечень позивача проти заочного
розгляду справи, суд дійшов висновку
про можливість ухвалення заочного
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

У судовому засіданні 27.08.2014 судом було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та
з'ясувавши обставини цивільної справи,
заслухавши пояснення позивача та
дослідивши наявні в справі докази в їх
сукупності,

встановив:

Рішенням Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 25.08.2010 по
справі № 2-931/10 було задоволено позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, стягнуто з
відповідачів солідарно на користь
позивача 19 572,58 грн. в рахунок погашення
боргу за договорами позики
(реєстраційний № рішення у ЄДРСР 11025645).

Зазначеним рішенням суду
встановлено, що 21 квітня 2010 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено
договір позики, за яким відповідачі
взяли в борг у позивача грошові кошти в
сумі 7 500,00 грн., які зобов'язалися
повернути до 21 травня 2010 року зі
сплатою 5 % в місяць. Крім цього, 22 квітня
2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3
було укладено договір позики, за яким
відповідачі взяли в борг у позивача
грошові кошти в сумі 10 000,00 грн., які
зобов'язалися повернути до 22 травня 2010
року.

Відповідачами вказане рішення
суду добровільно не виконується, що
підтверджується довідкою відділу
державної виконавчої служби
Новомиколаївського районного
управління юстиції Запорізької
області від 18.07.2014 № 2577.

Також, рішенням
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області від 06.06.2013 по
справі № 322/272/13-ц з відповідачів
солідарно стягнуто на користь позивача
20 941,72 грн. в рахунок погашення
заборгованості за вищевказаними
договорами позики (реєстраційний №
рішення у ЄДРСР 31890708).

Вирішуючи питання про наявність
підстав для задоволення позову, суд
виходить з наступного.

За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України
визначено, що в разі, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

За правилами статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зобов'язання виникають із підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема: договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення з підстав, передбачених
договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК
України).

Підстави припинення зобов'язань
зазначені в ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК
України та не передбачають можливість
припинення зобов'язання у зв'язку з
ухваленням судом рішення про
задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України). Належним виконанням
зобов'язання є виконання, прийняте
кредитором, у результаті якого
припиняються права та обов'язки сторін
зобов'язання.

Саме по собі ухвалення рішення про
задоволення вимог кредитора, виконання
якого фактично не здійснено, не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору й не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
ним грошового зобов'язання та не
позбавляє кредитора права на отримання
процентів, передбачених договором.

Оскільки станом на 21.07.2014 відповідачами
не була сплачена в повному обсязі сума
заборгованості за договорами позики,
позивач мав право нараховувати
відсотки за користування позикою,
відповідно до умов цих договорів, а
саме за ставкою 5 % на місяць.

Таким чином, суд визнає обґрунтованим
наведений позивачем розрахунок суми
процентів за період з 20 квітня 2013 року
по 20 липня 2014 року, тобто 15 місяців, з
урахуванням сплати відповідачами 1 100,00
грн., що становить: 17 500,00 грн. х 5% = 875,00
грн. х 15 місяців = 13 125,00 грн. - 1 100,00 грн. = 12
025,00 грн.

Виходячи з вищенаведеного,
обґрунтованими також є вимоги позивача
про стягнення інфляційних втрат в сумі
4049,50 грн., оскільки питання про
стягнення зазначених втрат не
вирішувалося у вищезазначених судових
рішеннях.

Разом з цим, позовні вимоги про
стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК
України суд визнає необґрунтованими з
огляду на те, що договором між
сторонами передбачено інший розмір
відсотків, а саме 5 % щомісяця.

Виходячи з наведеного, суд визнає
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню на суму 16 074,50 грн.

Відповідно до частини першої статті 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

До позовної заяви додано квитанцію від
21.07.2014 № 23, якою підтверджується сплата
позивачем судового збору у розмірі 243,60
грн., отже, враховуючи часткове
задоволення позову на суму 16 074,50 грн.,
що становить 67,65 % від розміру заявлених
позовних вимог, сума судових витрат, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, становить: 243,60 грн.*
67,65% = 164,80 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223 - 226, 294, 296 ЦПК
України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1):

- заборгованість за договорами позики
від 21 квітня 2010 року та від 22 квітня 2010
року в розмірі 16 074,50 (шістнадцять тисяч
сімдесят чотири гривні 50 коп.), з яких 12
025,00 грн. - проценти за користування
позикою за період з 20 квітня 2013 року по
20 липня 2014 року, 4049,50 - інфляційні втрати
за період з 22 травня 2010 року по 24 липня
2014 року;

- судовий збір в розмірі 164,80 грн. (сто
шістдесят чотири гривні 80 коп.).

3. В задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржено в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. У цьому разі
строк на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Новомиколаївський районний суд
Запорізької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя С.С.
Гасанбеков