Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/469/14-ц

Провадження №2/377/207/14

26 травня 2014 року
Славутицький міський суд Київської
області у складі судді Орла А.С., при
секретарі Прохоровій О.О., з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Славутичі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за межі
України без згоди та супроводу батька, -

УСТАНОВИВ:

16 квітня 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
з вимогою, яку уточнила у попередньому
судовому засіданні і просила надати їй
дозвіл на тимчасовий виїзд дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у її супроводі за
межі України, в Російську Федерацію,
АДРЕСА_1, на два тижні влітку 2014 року,
без згоди та супроводу батька ОСОБА_3,
який відмовляє у дозволі на виїзд
дитини за межі України.

Позивачка обгрунтовувала
позов тим, що з відповідачем перебувала
у шлюбі, який розірвано. Під час шлюбу
народилася дочка ОСОБА_5, у вихованні та
утриманні якої відповідач участі не
бере, проживає окремо. Дитина потребує
оздоровлення на морському узбережжі,
на яке запрошує ОСОБА_6, - її баба, що
проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської
Федерації. Для виїзду дитини за кордон
без супроводу батька необхідна його
нотаріально посвідчена згода, яку він
давати безпідставно відмовляється.

Відповідач, будучи належним
чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України,
повідомленим про час і місце розгляду
справи, у судове засідання без
повідомлення причин не з’явився за
відсутності клопотання про розгляд
справи за його відсутності.

Беручи до уваги наявність
умов, передбачених ст. 224 ЦПК України,
суд ухвалив заочне рішення на підставі
наявних доказів.

У судовому засіданні
позивач і її представник просили
задовольнити позов з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Суду пояснили, що за час
окремого проживання відповідач не
спілкується з дитиною, не цікавиться її
життям, у вихованні дитину ніякої
участі не бере і не надає матеріальної
допомоги на її утримання за
відсутності будь-яких перешкод. Дитина
потребує оздоровлення у літній час на
морському узбережжі, на яке запрошує
ОСОБА_6, - баба позивачки, що проживає у
ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації.
Однак на неодноразові звернення
позивачки та її матері до відповідача з
питання оформлення нотаріально
посвідченої згоди на тимчасовий виїзд
дитини за кордон відповідач відмовив.

Орган опіки і піклування
Деснянської районної ради в м.
Чернігові свого представника до суду
не направив, надіславши лист, у якому
просив справу розглянути за його
відсутності та ухвалити рішення в
інтересах дитини.

Свідок ОСОБА_7 суду показав,
що його брат ОСОБА_3 дійсно відмовив
колишній дружині дати дозвіл на
тимчасовий виїзд їх дитини за кордон
без пояснення причин.

Свідок ОСОБА_8 суду показала,
що її дочка ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_3
у шлюбі, який було розірвано, оскільки
він ніде не працював, участі в
утриманні сім’ї не брав. За час їх
окремого проживання відповідач з
дитиною не спілкувався, її життям не
цікавився, вихованням та утриманням
дитини не займався за відсутності
перешкод з їх боку. Дитина потребує
оздоровлення у літній час на морському
узбережжі, на яке запрошує прабаба
дитини ОСОБА_9, що проживає у
ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації.
Однак на їх неодноразові прохання
оформити дозвіл на виїзд дитини за межі
України на оздоровлення відповідач
ОСОБА_3 відмовив без пояснення причин.

Перевіривши надані докази,
з’ясувавши обставини справи та
відповідні їм правовідносини, суд
дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 перебували у шлюбі,
зареєстрованому 24 жовтня 2008 року, який
розірвано рішенням Славутицького
міського суду Київської області від 9
грудня 2013 року по справі № 377/1424/13ц, що
набрало законної сили 24 грудня 2013 року
(а.с.6-7).

Згідно свідоцтва про
народження, копія якого надана суду,
ОСОБА_4 народилася 25 січня 2009 року, про
що в Книзі реєстрації народжень 09.02.2009
р. зроблено відповідний актовий запис
за № 4. Батьки: батько ОСОБА_3,
громадянин України; мати ОСОБА_1,
громадянка України (а.с.8).

Відповідно до ч. 2 ст. 150
Сімейного кодексу України батьки
зобов’язані піклуватися про здоров’я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток.

Згідно наданої суду довідки
Чернігівської міської дитячої
поліклініки № 2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
часто хворіюча дитина, соматично
ослаблена, перенесла у березні 2014 року
гострий трахеобронхіт. Потребує
оздоровлення на Балтійському
узбережжі (а.с.5).

Згідно нотаріально
посвідченої заяви ОСОБА_6, яка мешкає за
адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_2,
вона запрошує на тимчасове проживання
на період з 1 травня 2014 року по 1 травня
2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4
(а.с.22).

Відповідно до ст. 2 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в’їзду в Україну громадян України»
документами, що дають право на виїзд з
України і в’їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є,
зокрема, проїзний документ дитини.

Згідно ч. 2 ст. 4 цього Закону
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків.

За відсутності згоди одного
з батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Згідно п. 18 Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№ 231, оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків, а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
здійснюється за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку.

Згідно абз. 9 п.п. 2 п. 4 цих Правил виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків,
здійснюється, зокрема, на підставі
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Як показав в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_3 відмовив
колишній дружині дати дозвіл на
тимчасовий виїзд їх дитини за кордон
без пояснення причин.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що
відповідач ОСОБА_3 з дитиною не
спілкується, її життям не цікавиться,
вихованням та утриманням дитини не
займається за відсутності перешкод з
їх боку. Дитина потребує оздоровлення у
літній час на морському узбережжі, на
яке запрошує прабаба дитини ОСОБА_9, що
проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської
Федерації. Однак на їх неодноразові
прохання оформити дозвіл на виїзд
дитини за межі України на оздоровлення
відповідач ОСОБА_3 відмовив без
пояснення причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного
кодексу України батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Беручи до уваги встановлені судом
обставини справи, нічим не мотивовану
відмову батька дитини дати дозвіл на
тимчасовий виїзд дитини за кордон з
метою її оздоровлення, виходячи з
інтересів дитини, суд вважає, що позов
матері дитини є достатньо
обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Згідно правил ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

На підставі наданої квитанції
позивачем при зверненні до суду з
позовом сплачено судовий збір на суму
243 грн. 60 коп., яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України,
-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд
малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у
супроводі матері ОСОБА_1, без згоди та
супроводу батька ОСОБА_3, у Російську
Федерацію в період з 1 червня 2014 року по
1 вересня 2014 року.

Стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати на
суму 243 гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом за заявою
відповідача, яка може бути подана
протягом десяти днів після одержання
копії рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд на
загальних підставах. Апеляційні скарги
на заочне рішення можуть бути подані
позивачем протягом десяти днів з дня
його проголошення, а відповідачем – у
той же строк з дня постановлення ухвали
про залишення без задоволення заяви
про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення набирає
законної сили після закінчення строку
на апеляційне оскарження, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги заочне
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя

А. С. Орел