Головуючий суду 1 інстанції - Кобзій
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 429/2560/13-ц
Провадження № 22ц/782/1370/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Слов'яносербського районного
суду Луганської області від 19 лютого
2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів
на утримання будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року позивачка звернулась
до суду з позовом, розмір вимог якого
був нею у подальшому збільшений (а. с. 64 -
65, 125 - 126), та, посилаючись на правові
підстави своїх вимог, просила стягнути
з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 за утримання та
поліпшення домоволодіння,
розташованого в селищі міського типу
АДРЕСА_1, грошову суму у розмірі 5 795 грн.
з кожної, а також витрати по технічному
обслуговуванню будинку і
прибудинкової території, по оплаті
комунальних послуг у розмірі 2 111,96 грн.
з кожної.

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_2,
відмовлено в задоволенні позову за
безпідставністю вимог.

Позивачка ОСОБА_2, не погодившись із
вказаним рішенням суду першої
інстанції, подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати це рішення, як
ухвалене при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
неправильному застосуванні норм
матеріального права, з невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам, і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта та її представника,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення таким вимогам
відповідає не у повному обсязі.

Судом у справі правильно встановлено
наступні фактичні обставини.

Позивачка ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище
ОСОБА_2) є власницею домоволодіння,
розташованого в АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 11.01.2010 р. державним
нотаріусом Слов'яносербської
державної нотаріальної контори (а. с. 92),
право власності зареєстровано 18.01.2010 р.
КП БТІ Слов'яносербської районної ради
(а. с. 93).

Вказане домоволодіння було
успадковано позивачкою після смерті її
батька ОСОБА_5, який успадкував його від
свого батька ОСОБА_6, померого
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про
право на спадщину, виданого 11.08.1979 р.
Слов'яносербською державною
нотаріальною конторою.

Після смерті ОСОБА_6, спадщину фактично
прийняли його дружина ОСОБА_7, син
ОСОБА_5, доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
проживали із спадкодавцем, однак до 1979
року право на спадщину оформлено не
було. На час оформлення спадщини ОСОБА_5
його мати померла, а сестри відмовились
від спадщини на користь брата ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 16.11.2010 р. було скасовано
рішення Слов'яносербського районного
суду від 21.06.2010 р. про відмову у позові
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та задоволено їх позов
до ОСОБА_9 За ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано
право власності на 1/8 частку спірного
домоволодіння за вказаною вище адресою
за кожною в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 11.08.1079 р.,
видане на ім'я ОСОБА_5, а також визнано,
що ОСОБА_5 успадкував після смерті
ОСОБА_6 в порядку спадкування за
законом ? частки спірного
домоволодіння (а. с. 5 - 6).

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 27.05.2013 р. у справі за
позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_9
було визнано частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 11.01.2010 р, видане державним
нотаріусом Слов'яносербської
державної нотаріальної контори
Луганської області на ім'я ОСОБА_9
після смерті ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 Суд визнав, що ОСОБА_9
успадкувала після смерті ОСОБА_5 у
порядку спадкування за законом ? частки
вказаного вище домоволодіння (а. с. 116 -
118).

Вказані фактичні обставини сторонами
не оспорюються.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог, суд керувався
положеннями ст. 1285 Цивільного кодексу
України, ст. 61 «Про нотаріат», ст. 151, 156
Житлового кодексу України, ст. 30 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги». Суд виходив з того, що витрати
з оплати комунальних послуг, а саме за
користування газом, електроенергією та
водопостачанням не підлягають
стягненню з відповідачів з огляду на
те, що останні не проживають у спірному
будинку і не проживали у період, за який
позивачкою заявлені вимоги, отже не
були споживачами цих послуг. Суд,
вважав безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню вимоги
позивачки про стягнення з відповідачок
витрат на утримання та поліпшення
домоволодіння, оскільки вказані
витрати є витратами на проведення
ремонтних робіт для поліпшення
житлових умов, а не витратами по
зберіганню та утриманню спадкового
майна, тобто по управлінню спадковим
майном у відповідності до ст. 1285 ЦК
України, на яку посилалась у позові
позивачка.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції в частині
відмови у стягненні з відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивачки
витрат по оплаті комунальних послуг,
оскільки у цій частині рішення
відповідає встановленим фактичним
обставинам та нормам матеріального
права.

Позивачка у своїх позовних вимогах в
цій частині, окрім витрат на оплату
комунальних послуг, називає також
витрати по технічному обслуговуванню
будинку і прибудинкової території.
Натомість зі змісту позовної заяви (а.
с. 125 - 126) вбачається, що розмір позовних
вимог в цій частині становить суму 16
895,73 грн., яка складається з витрат на
оплату за спожитий газ в сумі 12 256,93 грн.,
за воду - 2 048,85 грн. та за електроенергію
- 2 589,95 грн. Відшкодування витрат по
технічному обслуговуванню будинку і
прибудинкової території позивачка
фактично не вимагає.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач -
це фізична чи юридична особа, яка
отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу;

Згідно з п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

З огляду на положення вказаних норм
права обов'язок зі сплати комунальних
послуг покладений саме на споживача
цих послуг.

Таким споживачем в даному випадку в
період 2006 - 2013 р. р. була позивачка
ОСОБА_2, яка мешкала у спірному будинку
та користувалася електроенергією,
природнім газом та водопостачанням. Є
загальновідомим, що споживання
електричною енергією обліковується
засобами обліку (електролічильниками).
Споживання води та природного газу
може обліковуватися засобами обліку
або оплачуватись за нормами споживання
на кожного мешканця. У будь-якому разі
оплата за споживання газу, води та
електроенергії не нараховується на
осіб, які не зареєстровані та не
мешкають у певному будинку чи квартирі.

Як з'ясовано у апелянта в судовому
засіданні, вона у вказаний період
споживала природній газ, воду та
електроенергію за наявності засобів
обліку, тобто, скільки спожила, за
стільки й заплатила.

За таких обставин відсутні підстави
для стягнення частини понесених
позивакою у 2006 - 2013 р. р. витрат на оплату
за зазначені комунальні послуги з
відповідачів, оскільки останні їх за
адресою спірного домоволодіння не
споживали.

Посилання апелянта ОСОБА_2 в цій
частині на положення ст. 64, 68 Житлового
кодексу України, є необґрунтованими,
оскільки цими нормами передбачені
обов'язки щодо сплати комунальних
послуг мешканців житла, а ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не є мешканками спірного
домоволодіння та не користуються
зазначеними послугами, як правильно
зазначено у оскаржуваному рішенні
суду.

Що ж стосується вимог про стягнення
витрат на проведений ОСОБА_2 ремонт
домоволодіння, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у їх
задоволенні та виходить при цьому з
наступного.

Позивачка у позовній заяві посилається
на ст. 1285 ЦК України, якою регулюються
правовідносини управління спадщиною.
Проте зі змісту позовних вимог
вбачаються вимоги позивача ОСОБА_2
стягнення частини витрат на утримання
та поліпшення домоволодіння,
співвласниками якого у порядку
спадкування стали відповідачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Приписи ст. 119 ЦПК України щодо форми та
змісту позовної заяви не містить вимог
посилання позивача на норми закону.
Отже, позивач може не зазначити норму,
якою регулюються правовідносини, з
яких виник спір, може зазначити не всі
норми права, якими регулюються спірні
правовідносини, або ж може помилятися у
застосуванні норм права.

Тому виходити при розгляді справи
необхідно саме зі змісту позовних
вимог, оскільки їх зміст позивачкою
чітко сформульований.

Як вже зазначено вище, рішенням
апеляційного суду Луганської області
від 16.11.2010 р. за кожною з відповідачок
було визнано право власності на 1/8
частку спірного домоволодіння у
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6

Ч. 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що,
право на спадкування виникає у день
відкриття спадщини.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 319
Цивільного кодексу України власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Як встановлено ст. 13 Конституції
України та ч. 4 ст. 319 ЦК України,
власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Приписами ст. 151 ЖК України, передбачені
обов'язки власника по забезпеченню
схоронності жилого будинку (квартири)
громадяни, які мають у приватній
власності жилий будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, провадити за свій рахунок
поточний і капітальний ремонт,
утримувати в порядку прибудинкову
територію.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності зобов'язаний брати участь у
витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна.

На думку колегії суддів, витратами, в
розумінні ст. 360 ЦК України, є витрати,
що необхідні для належного
функціонування спільного майна, тобто
ті, що пов'язанні зі зберіганням майна,
його ремонтом, забезпеченням
збереження його властивостей тощо.

Виконані позивачкою роботи були
необхідними для утримання у належному
стані всього спадкового будинку, для
збереження його належного стану.
Витрати позивачки щодо проведення
ремонтних робіт підтверджені
належними доказами.

Ремонтні роботи у спірному
домоволодінні були виконані на
підставі договору будівельного
підряду від 09.06.2008 р. між позивачкою та
ТОВ «ПКК Лугабуд» на загальну суму 28
439,06 грн. (а. с. 44 - 47, 17 - 18). Вартість
придбаних будівельних матеріалів для
виконання ремонтних робіт склала 7 076,84
грн. (а. с. 11 - 12).

Крім того, позивачкою 15.10.2009 р. був
укладений договір з ТОВ «ПКК Лугабуд»
на встановлення 6 віконних
металевопластикових блоків, вартість
виконаних робіт за цим договором в сумі
6 387,10 грн. підтверджена актом приймання
виконаних будівельних робіт (а. с. 19 - 22,
28 - 31). Вартість придбаних
металево-пластиколвих віконних блоків
склала 4 463,24 грн. (а. с. 12). Отже, загальна
сума витрат позивачки на утримання
спірного домоволодіння склала 46 366,24
грн.

Вказані витрати понесені позивачкою до
визнання за відповідачками ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 судовим рішенням права
власності на 1/8 частку спірного
домоволодіння за кожною з них, отже, ці
витрати містяться у вартості спірного
домоволодіння. Як співвласники
спірного домоволодіння відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з огляду на приписи
вказаних вище норм закону повинні
відшкодувати позивачці ОСОБА_2
понесені витрати пропорційно до
належних їм часток у домоволодінні,
тобто по 1/8 частині витрат, що в
грошовому вимірі становить 5 795,78 грн.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення, якщо має
місце неповне з'ясування судом
обставин справи, а висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
змінює рішення, скасовуючи його в
частині відмови позивачці у
задоволенні її позовних вимог щодо
стягнення її витрат на ремонт будинку з
ухваленням в цій частині нового
рішення про задоволення позовних
вимог. В іншій частині оскаржуване
рішення апеляційний суд залишає без
змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Слов'яносербського районного
суду Луганської області від 19 лютого
2014 року змінити.

Скасувати рішення в частині відмови
ОСОБА_2 у задоволенні її позову в
частині стягнення її витрат на ремонт
будинку та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та
з ОСОБА_4 витрати на ремонт будинку по 5
795,78 грн. з кожної та судові витрати в
розмірі по 130,70 грн. з кожної.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: