Справа № 761/7990/14-ц
Провадження №2/761/3457/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк", треті особи на стороні
позивача без самостійних вимог:
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Уніка Життя",
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Кардіф" про
визнання договору неукладеним,

в с т а н о в и в:

у березні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі
ФОП ОСОБА_2), Публічного акціонерного
товариства "ОТП Банк", треті особи на
стороні позивача без самостійних
вимог: Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Уніка Життя",
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Кардіф" про
визнання договору неукладеним.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
у жовтні 2013 року позивачка по телефону
зазначеному в рекламній листівці
замовила роботи по виготовленню та
встановленню метало пластикових вікон
на балконі. 28.10.2013р. в офісі між нею та
ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір
індивідуальний номер замовлення
ЕН-1012-І-RS, відповідно до умов якого
відповідач зобов'язувався
організувати роботи по виготовленню та
передачі у власність ПВХ конструкцій
по розцінках виконавця. Вартість
замовлення складала 7497,00 грн. Того ж дня
позивачка сплатила 650 грн. в рахунок
загальної суми замовлення. Коли вона
повідомила про неможливість внесення
всієї суми замовлення, їй було
запропоновано укласти договір
споживчого кредиту з представником
банку, який знаходився за тією ж
адресою. 28.10.2013 року між нею та ПАТ «ОТП
Банк» було підписано договір
споживчого кредиту № . Умови
договору вона не могла прочитати без
окулярів, так як вони були надруковані
малим шрифтом. Умови Договору
представник банку їй не пояснила.
Також, того дня між нею та ПрАТ
«Страхова компанія «Кардіф» було
укладено договір страхування життя №
04/09/, який вона також не могла
прочитати без окулярів. Коли всі
договори були прочитані її дочкою, тоді
вона зрозуміла, що її обманули.
Зазначила, що підписані нею договори
порушують її права та інтереси, не
відповідають чинному законодавству, а
саме Закону України «Про захист прав
споживача». Просила суд визнати
неукладеним Договір (індивідуальний
номер заказу) ЕН-1012-І-RS від 28.10.2013р. між
нею та ФОП ОСОБА_2; стягнути з ФОП
ОСОБА_2 на її користь 650 грн. сплачених
на виконання умов договору
(індивідуальний номер заказу) ЕН-1012-І-RS
від 28.10.2013р.; визнати неукладеним
Договір про надання споживчого кредиту
№ від 28.10.2013р. укладеного між нею
та ПАТ «ОТП Банк».

Позивачка та її представник у судовому
засіданні, позовні вимоги підтримали з
підстав зазначених у позові та просили
їх задовольнити.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, в письмових
пояснення зокрема зазначила, що в
момент укладення договору між
позивачкою та відповідачем ФОП ОСОБА_2
було досягнуто усіх істотних умов
договору, а саме щодо предмету
договору, ціни, строків виконання
зобов'язання. ОСОБА_1 погодилась з ними
та підписала Договір від 28.10.2013р. Також
зазначила, що позивачка невірно обрала
спосіб захисту цивільних прав та
інтересів. Просила у позові відмовити.

Відповідач ПАТ «ОТП Банк» та треті
особи: Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Уніка Життя",
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Кардіф" в судове
засідання не з'явились про розгляд
справи повідомлялись належним чином, а
тому суд вважає за можливе провести
розгляд справи в їх відсутності на
підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що позивачка у справі її мати.
У жовтні 2013 року мати надала їй
прочитати договори, які вона уклала
28.10.2014р. на встановлення вікон на
балконі. Вона роз'яснила матері умови
договору, з чого було зрозуміло, що
матір обманули. Наступного дня вона
разом з матір'ю звернулись до ФОП
ОСОБА_2 про відмову від послуг, однак
усні заяви та претензії були залишені
без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та
її представника, пояснення представник
відповідача ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3, свідка
ОСОБА_4, дослідивши надані докази,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Положеннями ст. 15 ЦК України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 4 цього Кодексу встановлено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що
особа вільно на власний розсуд обирає
способи захисту цивільного права. Як
правило, особа, право якої порушено,
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права.

Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визнається спеціальним
законодавством, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини. Під
способом захисту об'єктивних цивільних
прав розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в Постанові №14 Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 «Про судове рішення в
судовій справі» при ухваленні рішення
вийти за межі позовних вимог з власної
ініціативи суд має право лише в
випадках, прямо передбачених
законодавством.

Отже, при зверненні до суду з метою
захисту права, свобод чи інтересів
позивачем самостійно обирається
спосіб захисту права, який повинен
відповідати положенням чинного
законодавства України та умовам
договору, з якого виникають спірні
правовідносини.

Як вбачається з позовних вимог,
позивачка просила: визнати неукладеним
Договір (індивідуальний номер заказу)
ЕН-1012-І-RS від 28.10.2013р. між нею та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2; визнати
неукладеним Договір про надання
споживчого кредиту № від 28.10.2013р.
укладеного між нею та ПАТ «ОТП Банк».

В процесі розгляду справи, суд в
порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України сприяючи
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи роз'яснював позивачу
та його представнику щодо належного
способу захисту відповідно до ст. 16 ЦК
України, однак роз'яснення суду
останніми залишені поза увагою.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснює, що вимога про
визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають відмовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
п'ятої ЦК.

Отже, норми діючого законодавства
передбачають, що до правочинів можуть
застосовуватись норми щодо визнання
правочину недійсним, а не визнання
правочину неукладеним, тому суд
приходить до висновку, що позивачем в
даному випадку обраний неналежний
спосіб захисту цивільних прав.

За таких обставин суд, приходить до
висновку про відмову в задоволенні
заявлених позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 3,10, 11, 57, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 12, 16, 204 ЦК
України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк",
треті особи на стороні позивача без
самостійних вимог: Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Уніка
Життя", Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Кардіф" про
визнання договору неукладеним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: