Справа № 459/140/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Мелешко С. І.

при секретарі
Савіцькій Б.Б.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Тодорович О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Червонограді, Львівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд з позовом до
відповідача про стягнення моральної
шкоди, завданої професійним
захворюванням, покликаючись на те, що в
періоди часу з 22.01.1979 р. по 23.09.1989 р. та з
05.10.2004 р. по 10.11.2005 року він працював на
шахтах ДП «Львіввугілля» , тобто в
умовах дії шкідливих факторів. 10.11.2005 р.
він був звільнений з роботи внаслідок
невідповідності працівника
виконуваній роботі за станом здоров'я.

У зв'язку із тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці в нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою. 07.12.2005 р. обласною МСЕК йому
вперше встановлено 30 % втрати
професійної працездатності та ІІІ
групу інвалідності, а внаслідок
чергових переоглядів встановлено 45 %
втрати профпрацездатності та ІІІ групу
інвалідності безтерміново.

Вважає, що йому було заподіяно моральну
шкоду, оскільки, він безтерміново на 45%
втратив працездатність внаслідок
профзахворювання, та отримав ІІІ групу
інвалідності, що значно посилює його
фізичні і моральні страждання,
відчуває постійні незручності у
повсякденному житті, що призвело до
зміни ритму та порядку життя. Розмір
моральної шкоди оцінює у 30 000 грн. та
просить такий стягнути з відповідача.

Позивач в судовому засіданні, заявлені
вимоги підтримав у повному обсязі,
надав пояснення аналогічні викладеним
в позові. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
щодо задоволення позову заперечила, в
обгрунтування повідомила, що позивач
не звертався з часу встановлення
ступеня втрати працездатності в фонд
за відшкодуванням моральної шкоди.
Звертає увагу на те, що позивачем не
подано висновку МСЕК, лікаря психіатра
чи висновку ЛКК про встановлення факту
спричинення йому моральної шкоди
внаслідок втрати працездатності. Крім
того, працюючи він знав про шкідливі
умови праці та мав право звільнитись з
роботи. Таким чином, у позовних вимогах
просить відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що в
періоди з 22.01.1979 р. по 23.09.1989 р. та з 05.10.2004
р. по 10.11.2005 року позивач працював на
шахтах ДП «Львіввугілля», що
стверджується копією трудової книжки
виданою на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час виконання своїх посадових
обов'язків позивач, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Як вбачається з акту
розслідування професійного
захворювання від 10.11.2005 року,
професійне захворювання ОСОБА_1
виникло внаслідок запиленості повітря
робочої зони, важкої фізичної праці,
перенесення вантажів, несприятливих
факторів мікроклімату, невиконання
норм і правил охорони праці ,
гігієнічних регламентів та нормативів.

Як убачається із повідомлення районної
спеціалізованої профпатологічної МСЕК
№ 179 від 18.09.2013 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
був оглянутий Обласною МСЕК № 2 вперше
07.12.2005 року , де позивачу встановлено 30 %
втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням та
встановлено ІІІ групу інвалідності.

В подальшому Обласною МСЕК № 2 ОСОБА_1
встановлено 40% втрати працездатності
та ІІІ групу інвалідності.

При черговому огляді у 2008 році Обласною
МСЕК № 2 ОСОБА_1 знову було збільшено
відсотки втрати працездатності до 45 % у
зв'язку з професійним захворюванням -
безтерміново та встановлено ІІІ групу
інвалідності.

У зв'язку із погіршенням стану здоров'я,
позивач неодноразово звертався за
медичною допомогою з діагнозами -
хронічний бронхіт; пневмоконіоз,
ускладнений хронічним бронхітом, фаза
загострення; емфізема легень,
гіпертонічна хвороба ІІ ст., що
підтверджується відповідними
витягами з історії хвороби.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом п'ятим частини першої
ст. 4 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього
Закону відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку, страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

На час спірних правовідносин діяли як
ч.3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р.
№1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», так
і ст.9 Закону України «Про охорону
праці» (в ред. Закону від 21.11.2002р. №229-ІV),
згідно з якою відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров»я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до наведеного вище Закону
України.

Це підтверджується також роз'ясненням
Конституційного Суду України, наданим
у рішенні від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у
справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч.3 ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності».

Вказані обставини є також викладеними
у листі Вищого спеціалізованого суду №
6-931/0/4-11 від 29.07.2011р.

Згідно п.п. «є»п.1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»(в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (із змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року № 5) роз'яснив, що
моральна шкода може складатися,
зокрема, у моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного способу життя, при настанні
інших негативних наслідків.

Посилання представника відповідача на
те, що для встановлення факту наявності
моральної шкоди, позивачу слід
звернутись на обстеження у МСЕК або у
ЛКК Червоноградської міської лікарні,
судом до уваги не можуть бути прийняті,
оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ
України № 420 від 05.06.2012 року «Про
затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров»я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

В свою чергу, Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди (зі змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001
року №5) вказав, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визнає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, суд покладає обов'язок
відшкодувати моральну шкоду позивачу
на відповідача - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням
глибини моральних страждань отриманих
позивачем внаслідок професійного
захворювання, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, а також з того, що
позивач має серйозні порушення
здоров'я зі стійким розладом функцій
організму, які призводять до обмеження
життєдіяльності, втрати нормальних
життєвих зв'язків, суд приходить до
переконання, що з відповідача в користь
позивача слід стягнути 6 000 грн.
моральної шкоди так як вимоги про
стягнення 30000 грн. моральної шкоди є
завищені та належним чином не
обґрунтовані.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст. ст. 23, 268, ч. 1 ст.
1167 ЦК України, Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків - задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_1 6
000 (шість тисяч) грн. моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

.

Суддя:
С. І. Мелешко