АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

10 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик О.Ф.,
Росік Т.В.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2

на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 16 травня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 16.05.2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючого в
інтересах позивача за довіреністю,
ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі. Апелянт посилається на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неправильну оцінку доказів. Зазначає,
що на час придбання автомобіля його
сину, який є відповідачем у справі,
виповнилося лише 18 років і він не мав
коштів на придбання автомобіля, а
подана сином розписка про отримання
коштів у борг виконана перед судовим
засіданням та не відповідає дійсності,
однак суд безпідставно відмовив у
призначенні експертизи. Вказує, що суд
не зважив на його доводи щодо придбання
автомобіля за його з дружиною спільні
кошти.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав
наведених в ній.

ОСОБА_5, який є представником
відповідачки за довіреністю, просив
апеляційну скаргу відхилити. Вважає, що
суд правильно вирішив спір, відповідно
до норм матеріального та
процесуального права.

ОСОБА_6, надіслав телеграму про розгляд
справи за його відсутності, в якій
зазначив, що проти задоволення
апеляційної скарги він заперечує.

Розглянувши справу у межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд
виходив з того,що спірне майно є
особистою власністю відповідача,
підстави вважати це майно спільною
власністю подружжя відсутні, а тому
воно не підлягає поділу в порядку
визначеному для поділу майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду і вважає їх
правильними.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України (надалі - СК України) майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
(ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України).

Як убачається з матеріалів справи та
установлено судом сторони по справі
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
28 листопада 2003 року, мають сина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, який є власником
автомобіля марки «Hyundai Elantra» 2012 року
випуску.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначав, що оформлений на
сина автомобіль «Hyundai Elantra» був
придбаний за їх спільні з дружиною
кошти, а тому є їхньою спільною
власністю, яка належить їм у рівних
частках відповідно до положень ст.60, 61,
70 СК України.

Дружина позивача ОСОБА_3, заперечуючи
проти позову, зазначала, що спірний
автомобіль не є їх с позивачем
власністю, спільних коштів на його
придбання в них не було.

Частиною 3 ст. 10,ч.1-4 ст.60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження наявності у подружжя
спільних коштів на час придбання
автомобіля, безпосередньо придбання
автомобіля саме подружжям або кимось з
них та за спільні кошти, незаконного
відчуження автомобіля сину, ОСОБА_2
ніяких доказів до суду першої
інстанції не подав, про наявність таких
не зазначав, не долучив таких доказів й
до апеляційної скарги.

Ураховуючи таке, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для визнання
спірного автомобіля спільною сумісною
власністю подружжя.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ ( майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідач ОСОБА_4 набув право
власності на спірний автомобіль на
підставі цивільно-правової угоди, яка
ніким не оспорена, зареєстрував
автомобіль в органах ДАІ і не може бути
позбавлений своїх прав з підстав
наведених позивачем.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761 / 34033 / 13 -ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10032
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Кравець Д.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.