Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Зарічненського районного суду
від 29 липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру
аліментів,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Зарічненського районного
суду від 29 липня 2014 року позов
задоволено частково: змінено розмір
аліментів, стягнутих рішенням
Зарічненського районного суду від 26
червня 2012 року з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, з
? частки заробітку (доходу) платника
аліментів на тверду грошову суму в
розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з
дня набрання чинності рішенням суду до
припинення ОСОБА_3 навчання, але не
більше ніж до ІНФОРМАЦІЯ_3 - дати
досягнення 23 років.

Рішення в частині стягнення аліментів
в межах місячного платежу допущено до
негайного виконання.

У поданій на вказане рішення
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався
на його незаконність та
необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Зазначав, що висновок суду про
наявність у нього земельної ділянки
площею 0,85 га та підсобного
господарства, зроблений на підставі
Акту обстеження матеріально-побутових
умов, не відповідає дійсності та
спростовується змістом цього акту,
оскільки власником земельної ділянки є
його мати, якій він допомагає по
господарству.

Вважає безпідставним покликання суду
на норми ч.1 ст. 141 СК України та
Конвенцію ООН про права дитини,
оскільки вони стосуються прав дитини, а
його син є повнолітнім.

Вказував, що відповідно до ч.1 ст. 199 СК
України допомога повнолітнім дітям,
які продовжують навчання, надається за
умови, що батьки можуть надавати таку
допомогу.

Доводив, що обґрунтував та підтвердив
документально відсутність у нього
можливості надавати матеріальну
допомогу повнолітньому синові,
оскільки на даний час він не працює, а
борг по аліментах сплатив за рахунок
пенсії своєї матері, однак суд його
доводів не врахував.

Просив рішення Зарічненського
районного суду від 29 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, яким стягнути з
нього на утримання повнолітнього сина ,
який продовжує навчання, аліменти в
твердій грошовій сумі - 50 грн. щомісячно
з дня звернення до суду і до припинення
сином навчання, але не більше, ніж до
досягнення ним двадцяти трьох років.

________________________________________________________________________
____________________________________

Справа № 561/466/14ц
Головуючий у 1-й інст. -
Зейкан Н.М.

Провадження №22-ц/787/1888/2014р.
Доповідач - Боймиструк
С.В.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги підтримав та
просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 просила апеляційну
скаргу відхилити, а рішення місцевого
суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 199 СК України,
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень даних в п. 17, 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №
3 від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони по справі є батьками
повнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який є студентом Рівненського
державного гуманітарного
університету, з терміном навчання з
01.09.2011 року по 30.06.2015 року.

Рішенням Зарічненського районного
суду від 26 червня 2012 року з ОСОБА_1 було
стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання сина, який продовжує
навчання, в розмірі ? частки заробітку
(доходу) щомісячно, починаючи з 01.06.2012
року до часу припинення навчання, але
не більше, ніж до досягнення дитиною 23
років.

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовною заявою про зміну
розміру аліментів та визначення їх у
твердій грошовій сумі по 50 грн.
щомісячно у зв'язку з тим, що він не
працює і змінився його матеріальний
стан.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції правильно виходив з
наявності підстав для зміни стягнення
аліментів з частки від доходу на тверду
грошову суму.

Що стосується визначеного судом їх
розміру в 250 грн. колегія суддів також
не вбачає підстав для його зменшення.

Позивач не заперечує свого обов'язку
надання допомоги сину щомісячно, однак
визначена ним сума в розмірі 50 грн. є
недостатньою для утримання
повнолітнього сина, що продовжує
навчання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не
заперечив, що проїзд лише в одну
сторону від місця їх проживання в
АДРЕСА_1 до місця навчання сина в м.
Рівне складає 50 грн.

ОСОБА_1 звільнився з попередньої роботи
за власним бажанням, на обліку в центрі
зайнятості не перебуває, є
працездатним, доказів відмови в
прийнятті на іншу роботу не надав, а
тому колегія суддів приходить до
висновку, що погіршення матеріального
стану позивача, про який він заявляє, є
штучним, викликаним його ж діями.

Відсутність бажання позивача надавати
допомогу сину не є відсутністю у нього
можливості надання такої допомоги.

Покликання суду на наявність у ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,85 га та
підсобного господарства
спростовується Актом обстеження
матеріально-побутових умов (а.с.31),
згідно якого власником земельної
ділянки є мати позивача ОСОБА_4.

Помилковим є посилання місцевого суду
при вирішенні справи на ст. 141 СК
України та ст. 27 Конвенції ООН про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
оскільки їх норми стосуються прав
дитини, а предметом спору у даній
справі є відносини із надання
утримання повнолітньому сину, який
продовжує навчання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд не в повній
мірі дотримався норм матеріального та
процесуального права, неповно з'ясував
обставини, які мають значення для
справи, а тому рішення суду першої
інстанції підлягає зміні .

Керуючись п.3 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314,316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Зарічненського районного суду
від 29 липня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення Зарічненського районного суду
від 29 липня 2014 року посилання на норми
ч.1 ст. 141 СК України та ст.27 Конвенції
ООН про права дитини від 20 листопада 1989
року, як зайві. В решті рішення залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: