Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Кеміня М.П.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Дочірнього підприємства Національної
акціонерної компанії «Надра України»
«Західукргеологія» на рішення
Берегівського районного суду від 14
квітня 2014 року та додаткове рішення
цього ж суду від 25 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього
підприємства Національної акціонерної
компанії «Надра України»
«Західукргеологія» про стягнення
нарахованої, але невиплаченої
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Дочірнього
підприємства Національної акціонерної
компанії «Надра України»
«Західукргеологія» (далі по тексту - ДП
«Західукргеологія») про стягнення
нарахованої, але невиплаченої
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що
він перебував з відповідачем в
трудових відносинах, які припинилися
14.05.2013 року на підставі ст. 38 КЗпП
України. Однак відповідач після
звільнення не провів повного
розрахунку з ним та не виплатив йому
заробітну плату.

За таких обставин просив суд, на
підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України
стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку в розмірі 10 136,50
грн.

В подальшому позивач збільшив позовні
вимоги та додатково просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
по заробітній платі в сумі 10 218, 47 грн.

Рішенням Берегівського районного суду
від 14 квітня 2014 року, з урахування
ухвали про виправлення описки від 25
липня 2014 року, даний позов задоволено.
Стягнуто з ДП «Зухідукргеологія» на
користь ОСОБА_2 10 136,50 грн. середнього
заробітку за час затримки проведення
розрахунку при звільненні. Стягнуто з
ДП «Зухідукргеологія» на користь
держави 243,60 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Берегівського
районного суду від 25 липня 2014 року
стягнуто з ДП «Зухідукргеологія» на
користь ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі в розмірі 10 218,47 грн.

Не погоджуючись з даними судовими
рішенням відповідач подав на них
апеляційні скарги (доводи яких є
ідентичними) в яких просить скасувати
рішення Берегівського районного суду
від 14 квітня 2014 року та додаткове
рішення цього ж суду від 25 липня 2014 року
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. На обґрунтування
апеляційних скарг зазначає, що
заборгованість по заробітній платі
перед позивачем становить 3497,47 грн., а
не 10 218,47 грн. як стягнув суд першої
інстанції. Вказує, що у зв'язку з важким
фінансовим станом на період з травня 2013
року по березень 2014 року на
підприємстві було встановлено
неповний робочий час (одно- чи дводенні
робочі тижні) про що видано відповідні
накази. Таким чином за весь цей період
кількість робочих днів є рівною 67, і на
думку апелянта при визначенні розміру
середнього заробітку слід було саме з
цієї кількості робочих днів, а не
загальної (190). Також вказує, що суд
стягуючи повний розмір середнього
заробітку неправильно застосував
ст.ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки між
сторонами існує спір про розмір
заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційних скарг, вважає що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставою для зміни рішення є неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах
з ДП «Західукргеологія», які були
припинені 14.05.2013 року на підставі ст. 38
КЗпП України (а.с.10, 11).

Згідно довідки відповідача перед
звільненим працівником ОСОБА_2 наявна
заборгованість в сумі 3497,47 грн. (а.с.54).

Фактично задовольняючи обидві позовні
вимоги в повному обсязі (враховуючи
додаткове рішення та ухвалу про
виправлення описки від 25.07.2014 року), суд
першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не може повністю погодитись
колегія суддів зважаючи на наступне.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Про нараховані суми, належні
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Зазначеними нормами прямо
передбачений обов'язок роботодавця
виплатити при звільненні працівника
всі належні йому до сплати нараховані
суми. В разі невиконання такого
обов'язку настає відповідальність
передбачена ст. 117 КЗпП України.

При цьому безпідставним є посилання
апелянта на свій важкий матеріальний
стан, оскільки це не звільняє його від
обов'язку виплатити працівнику, що
звільняється належну йому заробітну
плату. В протилежному випадку це прямо
суперечило б ст. 43 Конституції України.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
ґрунтуються на вимогах закону, а відтак
з відповідача підлягає стягненню
заробітна плата та середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні.

Разом з тим колегія суддів враховує, що
згідно вищезазначеної довідки
відповідача заборгованість по
заробітній платі перед позивачем
становить 3497,47 грн. Жодних інших
якихось доказів щодо розміру такої
заборгованості матеріали справи не
містять.

Позивач збільшуючи позовні вимоги та
ставлячи питання про стягнення
заборгованості по заробітній платі в
розмірі 10 218,47 грн. жодним чином не
обґрунтував зазначену суму.

Суд першої інстанції стягуючи таку
суму додатковим рішення також не навів
жодного обґрунтування чому саме такий
розмір заборгованості по заробітній
платі підлягає стягненню з
відповідача, не звернувши при цьому
уваги на довідку відповідача про
заборгованість перед позивачем (а.с.54).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що додаткове рішення суду
першої інстанції підлягає зміні шляхом
зменшення суми заборгованості по
заробітній платі, що підлягає
стягненню з відповідача до 3497,47 грн.

З приводу стягненню середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні колегія суддів
констатує наступне.

Оскільки в позовній заяві позивачем
ставиться питання про стягнення
середнього заробітку по день
фактичного розрахунку (який до сих пір
не проведено) без зазначення
конкретної дати, то колегія суддів
вважає, що середній заробіток слід
стягнути за період з моменту
звільнення позивача (14.05.2013 року) по
день ухвалення судом першої інстанції
рішення (14.04.2014 року) включно.

Порядок розрахунку середнього
заробітку регулюється Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.1995
року №100 (далі по тексту - Постанова КМ).

Відповідно до п.2 Постанови КМ в даному
випадку середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час. Якщо
протягом останніх двох календарних
місяців працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Якщо і протягом цих місяців
працівник не відпрацював жодного
робочого дня, середня заробітна плата
обчислюється відповідно до останнього
абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно п.5 Постанови КМ нарахування
виплат у всіх випадках збереження
середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної (годинної) заробітної
плати.

Пунктом 8 Постанови КМ передбачено, що
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи
заробітна плата ОСОБА_2 за останні два
місяці роботи (березень, квітень 2013
року) становила 3460,45 грн. (2313,45 + 1147 = 3460,45),
а кількість робочих днів за два дані
місяці становить 41 (а.с.55, 56). Таким чином
середньоденна заробітна плата ОСОБА_2
за два останні повні місяці роботи
становить 84,40 грн. (3460,45/41 = 84,40).

При цьому колегія суддів констатує, що
оскільки останні два місяці ОСОБА_2
працював при п'ятиденному робочому
тижні, і визначення середньоденного
заробітку визначалося саме виходячи з
кількості робочих днів за два місяці
при тривалості робочого тижня в п'ять
днів, то відповідно і середній
заробіток повинен розраховуватися
шляхом множення середньоденного
заробітку на кількість робочих днів за
період виходячи з п'ятиденного
робочого тижня. Зменшення після
звільнення працівника тривалості
робочого тижня не може бути підставою
для розрахунку середнього заробітку,
виходячи з реальної кількості робочих
днів за цей період, оскільки в
протилежному випадку це б суперечило
принципу справедливості та
верховенства права. Таким чином дані
доводи апеляційної скарги підлягають
відхиленню.

Кількість робочих днів становить
відповідно: з 15.05.2013 року по 31.12.2013 року -
163 дні, з 01.01.2014 року по 14.04.2014 року - 72 дні.
Загальна кількість робочих днів за
весь період становить 235 днів (163 + 72 = 235).

Таким чином середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
становитиме 19 834 грн.(84,40 грн./день * 235
днів = 19 834 грн.).

Суд першої інстанції на вказане не
звернув уваги та в порушення п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» не
навів у рішенні відповідних
розрахунків суми, що підлягає
стягненню, внаслідок чого неправильно
визначив розмір такої суми.

Однак за змістом п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року "Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці" у разі
часткового задоволення позовних вимог
працівника про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні суд визначає розмір
такого відшкодування з урахуванням
розміру спірної суми, на яку працівник
мав право, частки, яку вона становила у
заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних
обставин справи.

Тобто застосування принципу
співмірності при визначенні розміру
відшкодування працівникові середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є правом суду.

У справі, що розглядається, апеляційний
суд виходить з того, що позовні вимоги
ОСОБА_2 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні підлягають частковому
задоволенню, оскільки установлено, що
через наявність спору з приводу
розміру невиплаченої при звільненні
заробітної плати заявлені ОСОБА_2
позовні вимоги на суму 10 218,47 грн.
підлягають задоволено лише частково на
суму 3497,47 грн., що становить близько 35%
від заявлених вимог, а у зв'язку із
частковим задоволенням вимог ОСОБА_2
про стягнення невиплаченої заробітної
плати, розміру невиплаченої заробітної
плати, істотності частки невиплачених
ОСОБА_2 при звільнені сум порівняно із
середнім заробітком слід застосувати
принцип співмірності і визначити
розмір такого відшкодування в сумі 6941,90
грн. (19 834 * 35% = 6941,90).

При цьому колегія суддів враховує
висновки викладені в Постанові
Верховного Суду України № 6-54цс11 від
16.01.2012 року.

За таких обставин рішення
Берегівського районного від 14.04.2014 року
про стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки розрахунку
підлягає зміні шляхом зменшення такої
суми до 6941,90 грн.

Керуючись ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України,
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Дочірнього
підприємства Національної акціонерної
компанії «Надра України»
«Західукргеологія» задовольнити
частково.

Змінити рішення Берегівського
районного суду від 14 квітня 2014 року,
зменшивши суму середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, яка підлягає стягненню з
Дочірнього підприємства Національної
акціонерної компанії «Надра України»
«Західукргеологія» на користь ОСОБА_2
до 6941 (шість тисяч дев'ятсот сорок одна)
гривня 90 (дев'яносто) копійок.

Змінити додаткове рішення
Берегівського районного суду від 25
липня 2014 року, зменшивши суму
заборгованості по заробітній платі,
яка підлягає стягненню з Дочірнього
підприємства Національної акціонерної
компанії «Надра України»
«Західукргеологія» на користь ОСОБА_2
до 3497 (три тисячі чотириста дев'яносто
сім) гривень 47 (сорок сім) копійок

В решті рішення та додаткове рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді