Провадження №2/263/19/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року Жовтневий районний суд
міста Маріуполя Донецької області у
складі головуючого судді Турченка О.В.,
при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
права спільної сумісної власності
подружжя, поділ спільного майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - публічне
акціонерне товариство "ОТП Банк", про
визнання права особистої приватної
власності та поділ спільного майна
подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із
зазначеним позовом, уточненим в ході
судового розгляду, в якому зазначила,
що з жовтня 2006 року по серпень 2007 року
вона із відповідачем мешкала однією
сім'єю, а 31.08.2007 року вони зареєстрували
шлюб, який наразі не розірвано. За час
спільного мешкання однією сім'єю ними
було придбано у кредит, якій сплачували
із сімейного бюджету, автомобіль HYUNDAI
TUCSON д/н НОМЕР_1. За час зареєстрованого
шлюбу було нажито наступне майно: гараж
АДРЕСА_2, загальною площею 19,4 кв.м, та
грошові вклади, відкриті у ПАТ КБ
«Південкомбанк» та АТ «ОТП банк».
Добровільної згоди на розділ спільного
майно з відповідачем на досягнуто, у
зв'язку з чим просить суд встановити
факт проживання без реєстрації шлюбу з
відповідачем з жовтня 2006 року по
серпень 2007 року, визнати автомобіль
HYUNDAI TUCSON д/н НОМЕР_1 спільною власністю
позивачки та відповідача, здійснити
розподіл спільного майна подружжя
наступним чином: автомобіль HYUNDAI TUCSON д/н
НОМЕР_1 вартістю 124260 грн. виділити
позивачці; гараж АДРЕСА_2, загальною
площею 19,4 кв.м вартістю 75951 грн., а також
грошові кошти у сумі 2800,63 грн., які
знаходяться на рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4 публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» та рахунку
НОМЕР_5 Маріупольського відділення
публічного акціонерного товариства
«КБ «Південкомбанк», виділити
відповідачу; різницю вартості майна у
розмірі 22754,19 грн. позивачка сплачує
відповідачеві.

У лютому 2014 року відповідач надав суду
зустрічну позовну заяву, в якій
зазначив, що з жовтня 2006 року вони із
позивачкою зустрічалися, проте
спільного бюджету та господарства не
вели. 11.07.2007 року ОСОБА_2 придбав
автомобіль HYUNDAI TUCSON д/н НОМЕР_1, кредит
за яким він сплачує за власні кошти. З
лютого 2011 року до теперішнього часу він
із позивачкою мешкає окремо, спільного
господарства не ведуть. За період
шлюбу було придбано, окрім гаражу,
також й різну побутову техніку,
ювелірні прикраси на загальну суму 166399
грн., які знаходяться у ОСОБА_1 У зв'язку
із зазначеним просить суд визнати
автомобіль HYUNDAI TUCSON д/н НОМЕР_1 його
особистою приватною власністю, визнати
гараж АДРЕСА_2, загальною площею 19,4 кв.м
об'єктом спільної власності подружжя
та виділити його у власність ОСОБА_2, а у
власність ОСОБА_1 виділити побутову
техніку та ювелірні прикраси на
загальну суму 166399 грн.

У судовому засіданні позначка свій
позов підтримала, просила його
задовольнити, зустрічний позов не
визнала та зазначила, що з жовтня 2006
року із відповідачем вони вирішили
мешкати спільно у квартирі його
батьків, в якій зробили ремонт,
поміняли меблі. У неї було 5000 доларів
США, які вона бажала витрати на
придбання автомобіля. Оскільки
позивачка працювала
майстром-перукарем неофіційно, тож
кредит оформили на чоловіка.
Реєстрацію шлюбу відкладала вона,
оскільки хотіла, що б на неї приїхав її
дід з Росії, проте перед рейсом вони все
ж розписалися. За час шлюбу вони з
чоловіком придбали гараж та побутову
техніку, яка залишилася у чоловіка.
Шлюбні відносини вони фактично
припинили з листопада 2012 року,
залишаючи квартиру чоловіка, вона
нічого не взяла.

Представник позивачки ОСОБА_3 у
судовому засіданні позов ОСОБА_4
підтримав, та просив його задовольнити,
заперечував проти задоволення
зустрічних позовних вимог.

У судовому засіданні відповідач
первісний позов не визнав, наполягав на
задоволенні його зустрічної позовної
заяви та пояснив, що у жовтні 2006 року
він познайомився із позивачкою,
зустрічалися пару місяців та потім він
пішов у рейс на півроку. Після приїзду
вони продовжили зустрічатися, він
купив за власні кошти собі автомобіль.
До шлюбу спільних покупок не
здійснювали, загального бюджету не
вели. У серпні 2007 року вони
зареєстрували шлюб та почали спільно
мешкати в його квартирі. З моменту
знайомства позивачка ніде не
працювала. У лютому 2011 року на
електрону пошту відповідач отримав від
ОСОБА_1 лист, в кому вона повідомила, що
уходить до іншого чоловіка, після чого
їх відносини припинилися. У квітні 2013
року ОСОБА_2 знаходився на лікуванні у
лікарні та попросив позивачку купити
йому ліки, надавши ключі від його
квартири, щоб ОСОБА_1 взяла там гроші.
Повернувшись через три тижні додому,
він виявив, що зникла побутова техніка
та ключі від машини.

Представники відповідача ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 у судовому засіданні позов
ОСОБА_1 не визнали, зустрічний позов
ОСОБА_2 підтримали, наполягали на його
задоволенні та надали пояснення,
аналогічні зустрічному позові.

Представник третьої особи до суду не
з'явився з невідомих причин.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи, суд встановив наступні
фактичні обставини та відповідні ним
правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про шлюб НОМЕР_6
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстровано 31.08.2007 року (т.1, а.с.11).

Відповідно кредитному договору №CL
502-102/513/2007 від 27.07.2007 року ОСОБА_2 отримав
у кредит 25011,89 доларів США для придбання
автомобіля (т.1, а.с.12-24).

За реєстраційним свідоцтвом право
власності на автомобіль HYUNDAI TUCSON д/н
НОМЕР_1, 2007 року випуску, зареєстровано
за ОСОБА_2 26.07.2007 року (т.1, а.с.8).

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
пояснив, що товаришує з ОСОБА_2,
позивачка з відповідачем
познайомилася восени 2006 року, проте
спільно мешкати вони стали лише після
реєстрацію шлюбу. Відповідач збирався
купляти собі автомобіль, тому взяв
кредит. У квартирі відповідача була
побутова техніка, яка пропала після 2012
року.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні
пояснила, що з ОСОБА_2 товаришує давно, а
з його дружиною не знайома. ОСОБА_2 їй
розповідав, що познайомився із ОСОБА_1 у
2006 року, почав зустрічатися, а потім
пішов у рейс. Пізніше свідок його
зустріла, й він їй сказав, що одружився.
Вона знала, що ОСОБА_2 збирається
купувати собі автомобіль.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
пояснив, що побачив ОСОБА_2 з ОСОБА_1 до
2007 року декілька разів, проте вони
просто зустрічалися. При цьому він їх
особисто познайомив й після того
неодноразово бував вдома у ОСОБА_2,
проте речей ОСОБА_1 там не бачив,
оскільки однією родиною вони не
мешкали. ОСОБА_2 збирався покупати собі
автомобіль ще до одруження із ОСОБА_1.

Відповідно до ст.74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

При цьому спільне проживання жінки та
чоловіка породжує спільну сумісну
власність лише при наявності сім'ї, а
сім'ю згідно із ст.3 СК України
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Проаналізувавши надані по справі
докази, суд не вбачає ознак сім'ї у
стосунках сторін у період придбання
спірного майна (автомобіля).

Так, згідно із ст.ст.10 та 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте позивачкою ОСОБА_1 не наведено
належних доказів в обґрунтування
сумісного проживання з ОСОБА_2 до шлюбу.

При цьому суд не приймає до уваги акт
ЖКП «Житло «Центр» від 14.02.2014 р. про
проживання позивачки по АДРЕСА_1 без
реєстрації з жовтня 2006 року по листопад
2013 року, оскільки, по-перше, він
складений лише зі слів сусідів, один з
яких також не зареєстрований у
вказаному будинку, і, по-друге, дані
особи не буди допитані безпосередньо в
судовому засіданні, щоб суд міг
переконатися в об'єктивності їх
тверджень (т.1, а.с.150, 151).

Окрім того, вищезазначений акт
спростовується іншим актом ЖКП «Житло
«Центр» від 05.03.2014 р. (т.2, а.с.34).

Також не може слугувати доказом
медична картка ОСОБА_1, в якій зазначена
адреса проживання АДРЕСА_1, тому що вона
містить записи досить нетривалого часу
(з 03 по 13.10.2006 р.) і не засвідчена
відповідною печаткою медичної
установи (т.1, а.с.153-154).

Не можуть свідчити про проживання
однією сім'єю й надані позивачкою
розписки про проведення сторонніми
особами ремонту у квартирі АДРЕСА_1 (т.1,
а.с.157-162).

З посвідчення особи моряка ОСОБА_2
вбачається, що в період з 14.12.2006 р. до
25.06.2007 р. він взагалі був відсутнім на
території України (т.2, а.с.10-11).

Таким чином, суд не вбачає підстав для
встановлення факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 однією сім'єю до шлюбу.

Згідно із ст.57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

З огляду на викладене, суд визнає
автомобіль «Hyundai-Tucson 2.0 4AT4»,
реєстраційний номер НОМЕР_7, особистою
приватною власністю ОСОБА_2

Згідно із договором купівлі продажу
від 06 вересня 2007 року (номер витягу 3917509)
ОСОБА_2 придбав у власність гараж
АДРЕСА_2, загальною площею 19,4 кв.м (т.1,
а.с.9, 33-36).

Згідно інформації, наданої публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк», у
ОСОБА_2 в зазначеному банку наявні
наступні рахунки з грошовими коштами:
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4. Згідно
інформації, наданої Маріупольським
відділенням публічного акціонерного
товариства «КБ «Південкомбанк», в
зазначеному банку обліковується
рахунок з грошима НОМЕР_5, який належить
ОСОБА_2 (т.1, а.с.10, 127, 134).

Згідно із ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтями 70 та 71 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. Майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.24 постанови №11 від 21.12.2007 р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб.

Тому суд вважає за необхідне поділити
вищезазначене майно (гараж та грошові
кошти у банках) порівну між сторонами.

Разом з тим суд не може погодитися з
доводами відповідача щодо виділення
позивачці у власність в рахунок поділу
сумісного майна різноманітної
побутової техніки та ювелірних прикрас
на загальну суму 166399 грн., оскільки ним
взагалі не доведений факт придбання
даних речей за час шлюбу та їх
наявність саме у ОСОБА_1

Окрім того, частиною 2 статті 57 СК
України передбачено, що особистою
приватною власністю дружини та
чоловіка є речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть тоді, коли вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя.

В зв'язку з цим в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 в цій
частині слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання права спільної
сумісної власності подружжя, поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

Поділити спільно нажите майно подружжя
та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частку гаражу АДРЕСА_2
загальною площею 19,4 м2 за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності за кожним на ? частку
грошових коштів, які знаходяться на
рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» та рахунку НОМЕР_5
Маріупольського відділення публічного
акціонерного товариства «КБ
«Південкомбанк».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - публічне акціонерне
товариство "ОТП Банк", про визнання
права особистої приватної власності та
поділ спільного майна подружжя
задовольнити частково.

Визнати автомобіль «Hyundai-Tucson 2.0 4AT4»,
реєстраційний номер НОМЕР_7, особистою
приватною власністю ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В.
Турченко