АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6148/14 Справа: № 628/1042/13
ц Категорія: «договірні
правовідносини» Головуючий 1
інстанції: Волчек О.О.
Доповідач: Малінська С.М.
Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Тичкової О.Ю.,

Піддубного Р.М.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 17 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус
ОСОБА_7, приватний нотаріус ОСОБА_8,
приватний нотаріус ОСОБА_9 про визнання
недійсними довіреності та договорів
купівлі-продажу квартири, анулювання
правовстановлюючих документів,
стягнення збитків та моральної шкоди,
витребування майна з чужого
незаконного володіння-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з названим позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що він є
власником квартири АДРЕСА_1. 24 вересня
2002 року ним було видано нотаріально
посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_5 ,
відповідно до якої останній 25 вересня
2002 року продав вказану квартиру ОСОБА_10
10 грудня 2003 року ОСОБА_10 продала
квартиру ОСОБА_4, про що укладено
договір купівлі-продажу № 3377. Під час
видачі довіреності на ім'я відповідача
ОСОБА_5 він - ОСОБА_3 був під впливом
насильства та обману, у зв'язку з чим
усі подальші правочини щодо відчуження
зазначеної квартири є недійсними, так
як майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати про що набувач не знав і не
міг знати.

Вироком суду від 05 грудня 2006 року
ОСОБА_5 було засуджено за ч.2 ст.190 КК
України та встановлено, що він в
приміщені Куп'янської міліції шляхом
фізичного та психологічного тиску
вимагав, щоб позивач оформив
довіреність на продаж квартири на його
ім'я, погрожував у звинуваченні
позивача у насильницьких діях проти
неповнолітньої. Оскільки позивач
сприймав погрози як реальні, він
вимушений був оформити довіреність.
Крім того, ОСОБА_5 обіцяв купити
позивачу дім. Але ввечері його речі
були вивезені з квартири у гараж, і він
був залишений на вулиці без житла та
реєстрації. Через два дні він звернувся
до нотаріуса про скасування
довіреності, але було пізно, оскільки
квартира була продана, у зв'язку з чим
ОСОБА_3 просив визнати недійсними
довіреність від його імені на ім'я
ОСОБА_5 від 24 вересня 2002 року, договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25
вересня 2002 року, договору
купівлі-продажу цієї квартири від 10
грудня 2003 року, зобов'язати КП
«Куп'янське БТІ» анулювати
правовстановлюючі документи , визнати
за ним право власності на квартиру,
стягнути з відповідача ОСОБА_5 на його
користь збитки у подвійному розмірі -
вартість квартири 80 000 грн. та у
відшкодування моральної шкоди - 80 000
грн., витребувати майно із чужого ,
незаконного володіння(т.1;а.с.149-152).

Рішенням Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 04 липня 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено(т.1 , а.с.188-191).

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивачем подана апеляційна
скарга .

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 05 вересня 2013 року ( т.1 ,
а.с.227-230) апеляційну скаргу відхилено ,
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

ОСОБА_3 подана касаційна скарга , яку
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 грудня 2013 року
( т.1 , а.с.248-249) задоволено частково ,
рішення Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 04 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 05 вересня 2013
року скасовано,справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення , суд
касаційної інстанції вказав , що у
матеріалах справи міститься вирок
Куп'янського міськрайонного суду
Харківської області від 05 грудня 2006
року , відповідно до якого за скоєння
злочину , передбаченого ст. 190 ч.4 КК
України засуджено ОСОБА_5

Згідно зі ст. 190 Кримінального кодексу
України шахрайство - це заволодіння
чужим майном або придбання права на
майно шляхом обману чи зловживання
довірою. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі ,
що набрав законної сили , є обов'язковим
для суду , що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи ,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань ,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те , що факт
вибуття квартири з його володіння під
впливом обману з боку ОСОБА_5 , який
вчинив щодо нього шахрайство , був
встановлений вироком суду , що набрав
законної сили , та не потребує
доказуванню згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України.

Скасовуючи судові рішення ,суд
касаційної інстанції вказав , що суди
першої та апеляційної інстанцій не
дали вірної правової оцінки вироку
суду.

Рішенням Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 17 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано недійсним правочин -
доручення від імені ОСОБА_3 ОСОБА_5 від 24
вересня 2002 року. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири від 25
вересня 2002 року за адресою: АДРЕСА_1 між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири № 10
грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 В
іншій частині позов залишено без
задоволення. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 судовий збір з кожного по 81 грн.
20 коп. в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, просила рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги про визнання права
власності за позивачем ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1, внести зміни щодо
власника зазначеної квартири в
Державному Реєстрі речових прав на
нерухоме майно та стягнути з ОСОБА_5 на
користь позивача збитки у подвійному
розмірі - вартість квартири 80000 грн. та у
відшкодування моральної шкоди - 80000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив
скасувати постановлене по справі
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3

Вислухавши суддю-доповідача , осіб , що
приймали участь у справі , дослідивши
матеріали справи , судова колегія
вважає необхідним апеляційну скаргу
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ; ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини , на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі , що набрав
законної сили , є обов'язковим для суду
, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи ,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань ,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною ( сторонами) вимог ,
які встановлені частинами
першою-третьою , п'ятою та шостою
статті 203 ЦК України.

Згідно до ч.ч.1, 3 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України , іншим актам цивільного
законодавства , а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам .Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог , суд першої інстанції виходив з
того , що обставини щодо того , що спірна
квартира вибула з власності позивача
не з його волі не встановлено ,
будь-яких доказів вчинення його під
впливом обману з боку ОСОБА_5 позивачем
не надано , але з такими висновками
погодитись не можна з наступних
підстав.

Судовим розглядом встановлено , що 24
вересня 2002 року позивачем було видано
нотаріально посвідчену довіреність на
ім'я ОСОБА_5 , відповідно до якої
останній 25 вересня 2002 року продав
вказану квартиру ОСОБА_10 10 грудня 2003
року ОСОБА_10 продала квартиру ОСОБА_4,
про що укладено договір
купівлі-продажу № 3377.

Вироком суду від 05 грудня 2006 року
ОСОБА_5 було засуджено за ч.2 ст.190 КК
України та встановлено, що він в
приміщені Куп'янської міліції шляхом
фізичного та психологічного тиску
вимагав, щоб позивач оформив
довіреність на продаж квартири на його
ім'я.

Згідно до ст. 190 КК України шахрайство -
це заволодіння чужим майном або
придбання права на майно шляхом обману
чи зловживання довірою.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу стороною в оману щодо
обставин , які мають істотне значення (
ч.1 ст. 229 ЦК України ) , такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце , якщо сторона заперечує
наявність обставин , які можуть
перешкоджати вчиненню правочину , або
якщо вона замовчує їх існування.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК
України вирок суду є обов'язковим для
суду і не потребують доказуванню
обставини , що встановлені цим вироком ,
то судова колегія не приймає до уваги
посилання апелянта ОСОБА_4 на те , що
позивач надав довіреність добровільно
, оскільки ці доводи спростовуються
вироком суду, що набрав законної сили.

Пунктом 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 2009 року « Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин , які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину.

Факт вибуття спірної квартири з
володіння позивача під впливом обману
з боку ОСОБА_5 встановлено вироком суду
, а тому визнання недійсним доручення ,
яким позивач уповноважив ОСОБА_5
продати його квартиру АДРЕСА_1 та ,як
наслідок цього, визнання недійсним
первісного договору купівлі- продажу
спірної квартири від 25 вересня 2002 року ,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
обґрунтованим.

Пунктом 10 вищевказаної постанови
Пленуму Верховного Суду України
передбачено , що норма частини першої
статті 216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна ,
переданого на виконання недійсного
правочину , яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження майна , які були вчинені
після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи , яка не є
стороною недійсного правочину , шляхом
подання віндикаційного позову ,
зокрема від добросовісного набувача - з
підстав , передбачених ч.1 ст. 388 ЦК
України.

Після укладення договору
купівлі-продажу від 25 вересня 2002 року ,
спірна квартира була продана ОСОБА_11
ОСОБА_4 10 грудня 2003 року( т.1 а.с.139 ).

Право приватної власності на дану
квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 20.01.2004
року ( т.1 , а.с.169).

Таким чином , відповідно до
вищевказаних роз'яснень Верховного
Суду України, судова колегія вважає за
необхідне скасувати рішення суду
першої інстанції в частині визнання
договору купівлі-продажу від 10 грудня
2003 року , укладеного між ОСОБА_11 та
ОСОБА_4 та відмовити в цієї частині у
задоволенні позовних вимог ,
витребувати спірну квартиру у ОСОБА_4
на підставі , вказаної в позовній заяві
- ч.1 п.3 ст. 388 ЦК України та передати її у
власність позивачу ОСОБА_3

Що стосується позовних вимог про
відшкодування збитків та моральної
шкоди , то судова колегія погоджується
в цієї частині з рішенням суду щодо
відмови у задоволенні позовних вимог ,
оскільки квартира повернута позивачу
, то збитків йому не спричинено , а
щодо моральної шкоди , то позивач не
вказав в чому вона полягає та судова
колегія враховує ту обставину, на яку
обґрунтовано послався суд першої
інстанції , що вироком Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 05.12.2006року стягнуто з
ОСОБА_12 10 000 грн. моральної шкоди на
користь позивача, інших підстав
спричинення моральної шкоди позивачу
позовна заява не містить ( т. 1 а.с.5).

Судова колегія вважає , що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
позивачу у задоволенні позовних вимог
щодо забов'язання КП «Куп'янське БТІ»
анулювати правовстановлюючі документи
на спірну квартиру , оскільки ст. 16 ЦК
України не передбачено такого способу
захисту цивільних прав . Вимоги
апелянта ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3, щодо внесення змін щодо
власника зазначеної квартири в
Державному Реєстрі речових прав на
нерухоме майно , то судова колегія не
розглядає в цієї частині апеляційні
вимоги , оскільки таких позовних вимог
не було заявлено , а відповідно до ст. 303
ЦПК України суд апеляційної інстанції
розглядає справи в межах позовних
вимог та доводів апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного , судова колегія
вважає необхідним апеляційні скарги
задовольнити частково, рішення суду
першої інстанції змінити .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 , укладеному між
ОСОБА_11 та ОСОБА_4 10 грудня 2003 року
відмовити.

Витребувати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1
та передати її у власність ОСОБА_3.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст.ст.10 , 60 ; 292 ; 294-296; 303 ; 304 ;
307,309 ;313-315 ; 317 ; 319; 325 ЦПК України , судова
колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, яка діє
в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 17 липня 2014
року змінити .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 , укладеного між
ОСОБА_11 та ОСОБА_4 10 грудня 2003 року
відмовити.

Витребувати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1
та передати її у власність ОСОБА_3.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення ,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :