Справа № 459/983/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4669/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні без фіксування судового
процесу звукозаписувальним технічним
засобом цивільну справу за
апеляційними скаргами відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області та ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, завданої професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 травня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_2 10000
гривень на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва. У задоволення
решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Позивач просить змінити оскаржуване
рішення в частині визначеного судом
розміру відшкодування моральної шкоди
з підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
стягнувши з відповідача у його користь
30000 гривень на відшкодування моральної
шкоди. Свої доводи позивач обґрунтовує
тим, що при визначені розміру моральної
шкоди суд не врахував ступеня його
фізичних і моральних страждань
внаслідок отриманого професійного
захворювання, їх тривалості та
тяжкості, істотності вимушених змін у
його життєвих та виробничих стосунках,
а також конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили. Вважає, що
визначений ним розмір моральної шкоди
є повністю обґрунтованим, розумним та
справедливим.

Відповідач просить скасувати
оскаржуване рішення суду з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю. Свої доводи
обґрунтовує тим, що довідка МСЕК про
відсоток стійкої втрати
працездатності є тільки підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди -
частини втраченого заробітку, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Зазначає, що позивачем
не було долучено жодного медичного
висновку про наявність факту
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров»я на
виробництві та не було обґрунтовано з
чого позивач виходив при оцінці
розміру відшкодування заподіяної
моральної шкоди. На думку апелянта,
позивачем не доведено, що саме від
професійного захворювання він терпить
моральні і фізичні страждання, а не від
загальних захворювань. Апелянт вважає,
що пред'явлений позивачем позов є
безпідставним, оскільки при прийомі на
роботу він знав про шкідливі та
небезпечні умови праці на підприємстві
та про наслідки, які тягне за собою
робота в таких умовах, однак, при
виявленні перших симптомів хвороби не
звільнився, а продовжував працювати, що
призвело до встановлення стійкої
часткової втрати працездатності.
Вказує, що третя група інвалідності є
працездатною і позивачу протипоказана
робота лише в умовах дії пилу та
подразнюючих речовин і на підземних
роботах, а відтак, будь-яку іншу роботу
він може виконувати. Вважає, що судом не
враховано тієї обставини, що позивачу
вперше стійку втрату професйної
працездатності було встановлено коли
він вже перебував на пенсії за віком як
працівник провідних професій на
підземних гірничих роботах.

В судове засідання сторони не
з"явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку (а.с.80, 81),
клопотань про відкладення розгляду
справи від них не надходило, що дає
апеляційному суду право, у
відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305
Цивільного процесуального кодексу
(далі-ЦПК) України, розглянути справу у
їхній відсутності без фіксування
судового процесу звукозаписувальним
технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційних скарг та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційних скарг з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримав
професійне захворювання (акт
розслідування від 31.01.2002 року) за час
роботи машиністом гірничо-виймальних
машин на вуглевидобувній дільниці
шахти «Відродження» протягом 20 років і
5 місяців в шкідливих умовах праці
(а.с.17-18).

За висновком Львівської обласної МСЕК
від 27.03.2002 року позивачеві вперше
встановлено стійку втрату професійної
працездатності 50%, з яких: 45% -
антракосилікоз, зараховано з 25.01.2002
року, 5% - трудове каліцтво від 1992 року,
зараховано з 18.02.2002 року, та третю групу
інвалідності у зв'язку з професійним
захворюванням (а.с. 21).

Згідно з довідкою, виданою Сихівською
МСЕК 13.02.2003 року за результатами
переогляду, позивачеві підтверджено
втрату професійної працездатності 50%, з
яких 45% - антракосилікоз, 5% - трудове
каліцтво (а.с. 22).

Згідно з довідкою, виданою міжрайонною
спеціалізованою профпаталогічною МСЕК
від 24.02.2004 року за результатами
чергового переогляду, позивачеві
підтверджено втрату професійної
працездатності 50%, з яких 45% -
антракосилікоз, 5% - трудове каліцтво
(а.с. 23).

Згідно з довідкою, виданою міжрайонною
спеціалізованою профпаталогічною МСЕК
від 16.02.2006 року за результатами
чергового переогляду, позивачеві
підтверджено втрату професійної
працездатності 50%, з яких 45% -
антракосилікоз, 5% - трудове каліцтво
(а.с. 24).

Згідно з довідкою, виданою міжрайонною
спеціалізованою профпаталогічною МСЕК
від 16.02.2006 року за результатами
чергового переогляду, позивачеві
підтверджено втрату професійної
працездатності 50%, з яких 45% -
антракосилікоз, 5% - трудове каліцтво, та
третю групу інвалідності і встановлено
їх безтерміново (а.с. 25).

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання та наданих позивачем
виписок з історії хвороби, позивач
неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні (а.с.8-16)

При вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування за
рахунок відповідача моральної шкоди,
суд першої інстанції правильно виходив
із норм ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі й виплати компенсації за
моральну шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Враховуючи той факт, що позивачеві
вперше було встановлену стійку втрату
працездатності 27.03.2002 року (зараховано
з 25.01.2002 року), тобто до набрання
чинності 01.01.2006 року Законом України
«Про державний бюджет України на 2006
рік», а також до набрання Законом
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік», якими було зупинено дію
норм, що передбачали право потерпілих
на відшкодування моральної шкоди, та до
внесення змін Законом України від
23.02.2007 року до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», позивач має право на
відшкодування моральної шкоди з Фонду
соціального страхування, незалежно від
моменту звернення до суду.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних,безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Частиною першою ст.9 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». У відповідності до
п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 цього
Закону, грошову суму за моральну шкоду
за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому виплачує Фонд
соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку.

Наведене вище, спростовує мотиви
апеляційної скарги відповідача про
відсутність підстав для задоволення
позову з мотивів відсутності даних про
звернення позивача безпосередньо до
відповідача з заявою про виплату
моральної шкоди з долученням висновку
МСЕК про встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» із змінами,
внесеними Постановою від 25.05.2001 року №5,
моральна шкода може полягати, зокрема,
у моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків .

Рішенням Конституційного Суду від 27
січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена постійна
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Таким чином, з урахуванням
конституційної значимості здоров'я, як
невідчужуваного і непорушного блага,
що належить людині від її народження й
охороняється державою, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
заявлена вимога є обґрунтованою і факт
спричинення моральної шкоди
позивачеві ушкодженням здоров"я на
виробництві доведеним.

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом розміром
відшкодування моральної шкоди,
оскільки він відповідає засадам
розумності та справедливості за
встановлених обставин у справі з
урахуванням тривалості роботи в
шкідливих умовах (20 років і 5 місяців),
встановленого позивачеві ступеня
стійкої втрати працездатності (50%),
характеру отриманого ушкодження
здоров"я та наслідків від такого
ушкодження для позивача.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, фактичні обставини
справи, давши належну оцінку доказам,
які є в матеріалах справи, застосував
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, доводи апелянтів не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційні скарги необхідно відхилити,
а оскаржуване рішення суду - залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.