РІШЕННЯ

Іменем України

03.09.2014 року Франківський районний суд
м.Львова у складі:

головуючого судді Дзеньдзюра С.М.

при секретарі Гимон І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи - П'ята Львівська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом,
про визнання заповіту недійсним,
посилаючись на те, що 29.11.2005 року його
тітка ОСОБА_5 склала заповіт згідно
якого належну їй на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла у
рівних частках йому та відповідачці
ОСОБА_2. В подальшому йому стало відомо,
що 05.07.2011 року тітка ОСОБА_5 склала новий
заповіт, згідно якого все належне їй
майно заповіла відповідачці ОСОБА_2
Зазначає, ОСОБА_5 на момент складення та
посвідчення заповіту 05 липня 2011 року
зазнавала психологічного тиску з боку
відповідачки, волевиявлення не було
вільним і не відповідало її волі, а тому
заповіт є недійсним. Просить визнати
заповіт, складений в користь ОСОБА_2
недійсним.

30 серпня 2013 року позивач надіслав на
адресу суду заяву про збільшення
позовнних вимог, просить визнати
заповіт складений ОСОБА_5 05.07.2011р.,
посвідчений державним нотаріусом
П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори Кіріловою Т.М.
недійсним, визнати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом видане на ім'я
ОСОБА_2 П'ятою Львівською державною
нотаріальною конторою недійсним,
визначити позивачу додатковий строк
для прийняття спадщини.

Позивач у судове засідання не з'явився,
хоча його явка була визнана судом
обов"язково.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Зазначив, що позивач з дружиною
протягом тривалого часу доглядав за
померлою тіткою ОСОБА_5, виконували
роботи по господарству, готували їжу. З
2011р. стан здоров'я ОСОБА_5 різко
погіршився внаслідок перелому шийки
стегна. Після повернення тітки з
операції додому відповідачка з власної
ініціативи почала жити у її квартирі
під приводом догляду за тіткою, однак
такого не надавала. Вказав, що
волевиявлення ОСОБА_5 05.07.2011р. під час
складання заповіту в користь
відповідачки ОСОБА_2 не відповідало її
справжній волі, оскільки ОСОБА_5 в
останні роки життя перебувала під
прихологічним тиском відповідачки.
Просить позов задоволити.

Відповідачка у судовому засіданні
позов заперечувала та пояснила, що вона
доглядала тітку, надавала їй допомогу.
Останній період часу, коли у тітки був
важкий перелом та після виписки з
лікарні постійно перебувала з нею,
надавала допомогу та доглядала. На
прохання тітки 05.07.2011р. до її квартири
було запрошено нотаріуса П'ятої
Львівської державної нотаріальної
контори, яка посвідчила останню волю
померлої. Просить в позові відмовити,
так як ОСОБА_5 під час складення
заповіту розуміла значення своїх дій.

Предствник відповідачки у судовому
засіданні прозов заперечив, просить в
його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи П'ятої
Львівської державної нотаріальної
контори - державний нотаріус Кірілова
Т.М. у судовому засіданні пояснила, що
вона приходила до ОСОБА_5 додому і
посвідчувала заповіт. ОСОБА_5 була
абсолютно адекватна та з нею
спілкувалась.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове
засідання не з"явились, про причини
неявки суд не повідомили, хоч належно
повідомлені про час та місце слухання
справи. Суд вважає за можливе справу
слухати у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідків, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов до
задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_5, що вбачається зі
свідоцтва про смерть від 22.08.2011 року
серії НОМЕР_1.

Відповідно до заповіту складеного
29.11.2005 року, ОСОБА_5 належну їй на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1
заповіла у рівних частках ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (а.с. 6).

05.07.2011 року державним нотаріусом П'ятої
Львівської держнотконтори Кіріловою
Т.М. посвідчено та зареєстровано в
реєстрі за № 3-2019 заповіт складений
ОСОБА_5 на все належне їй майно на ім"я
ОСОБА_2 (а.с.28).

Відповідно до ст.1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок смерті.

Ч.3 ст. 203 передбачено, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з медичної карти
стаціонарного хворого КМК ЛШМД № 10635
2011, ОСОБА_5 з 10.05.2011, 19.20 по 07.06.2011, 14.00
перебувала на стаціонарному лікуванні
в КМК ЛШМД з діагнозом закритий перелом
шийки правої стегнової кістки зі
зміщенням кісткових фрагментів,
ішемічна хвороба серця,
атеросклеротичний кардіосклероз,
серцева недостатність ІІ А ст.

Відповідно до акту № 490
судової-психіатричної експертизи у
зв'язку з недостатністю та
суперечливістю даних про психічний
стан ОСОБА_5 у період укладення
заповіту 05.07.2011 року, відповісти на
питання про те, чи страждала ОСОБА_5 в
момент підрисання заповіту психічним
захворюванням та чи могла вона
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними під час складання
заповіту 05.07.2011 року не виявляється
моживим.

З пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
вчається, що в останні роки життя
фізичний стан ОСОБА_5 погіршився,
остання схудла, не могла ходити,
потребувала догляду. Разом з тим,
пояснення вищезгаданих свідків не
вказують на наявність у ОСОБА_5
психічних розладів.

Свідок ОСОБА_13, яка працює сімейним
лікарем в п'ятій лікарні м. Львова,
вказала, що була вдома у ОСОБА_5 в 2010
році, остання була дуже неконтактна,
недочувала, пребувала в пригніченому
стані, лікуватись в стаціонарних
умовах відмовлялась.

Право на заповіт, в силу ст.1234 ЦК
України, має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю.

На підставі ст.225 ЦК України, правочин,
який дієздатна особа вчинила у момент,
коли вона не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними,
може бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи,а в разі її смерті-за
позовом осіб, чиї цивільні права або
інтереси порушені.

Як зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України №9 від
06.11.09р."Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правила ст.225
ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак, у момент вчинення
правочину вона перебувала у такому
стані, коли не усвідомлювала значення
своїх дій та(або) не могла керувати
ними(тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння та ін.). Для
визначення наявності такого стану суд
призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу,
висновок якої має стосуватись стану
особи саме на момент вчинення
правочину.

Оцінюючи зібрані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що заповіт складений покійною ОСОБА_5 в
стані коли вона розумла значення своїх
дій та могла керувати ними. З
вахуванням вищенаведеного, позов до
задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,11,60,169,208,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.225,1234,1257 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - П'ята Львівська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Дзеньдзюра С.М.