РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

з участю секретаря
Станько Р.О.

представника позивача Вітка І.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Львові до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення з ОСОБА_2 в
порядку регресу суми завданих збитків
в розмірі 581 307,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 04.11.2011р. о 13:30 год.
відповідач керуючи автомобілем Тойота,
реєстраційний номер НОМЕР_3 та
рухаючись ним у м. Львові по вул.
Стрийській в лівій смузі у напрямку за
межі міста при проїзді регульованого
світлофорами перехрестя Стрийська -
Володимира Великого, порушила вимоги
ПДР України, проявила неуважність до
дорожньої обстановки та її змін, з
моменту увімкнення на транспортному
світлофорі для її напрямку червоного
сигналу, який забороняє рух, не вжила
заходів для зупинки керованого нею
транспортного засобу та виїхавши на
перехрестя створила аварійну
обстановку яка призвела до зіткнення з
автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 під
керуванням водія ОСОБА_4 та автомобілем
Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням
водія ОСОБА_5, внаслідок чого
автомобілі отримали технічні
ушкодження, а водій ОСОБА_4 - тілесні
ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
в Львівській міській клінічній
лікарні. За вчинення вказаних дій щодо
відповідача була порушена кримінальна
справа за ст. 286 ч. 2 КК України. Вироком
Франківського районного суду м. Львова
від 02.10.2012р. ОСОБА_2 визнано винною у
вчинені вказаного злочину та
призначено покарання у вигляді 3 років
позбавлення волі з позбавлення права
керувати транспортними засобами на 1
рік. На підставі ст. 75 КК України її
звільнено від відбування покарання та
встановлено іспитовий строк терміном 1
рік. Оскільки ОСОБА_4 помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві, його
дружині - ОСОБА_6 були здійснені
страхові виплати по втраті
годувальника на загальну суму 581 307,82
грн. Враховуючи те, що шкода завдана
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, пов'язаною з протиправними
діями відповідача, яка визнана винною у
її вчиненні, вважає що виключно вона
несе обов'язок по її відшкодуванню. В
порядку регресу суму відшкодованої
Фондом шкоди, яка становить 581 307,82 грн.,
просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача згідно належної довіреності
від 24.03.2014р. позовні вимоги підтримав.
Дав пояснення аналогічні
вищенаведеним та просить позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином. Представник
відповідача - адвокат ОСОБА_7, яка
згідно договору про надання юридичних
послуг № 04/11-1 від 04.11.2011р. (а.с.57)
представляє інтереси ОСОБА_2 в судове
засідання також не з'явилась. Виходячи
зі змісту її заяви про повернення
позову (а.с.51), позовні вимоги нею не
визнаються з тих підстав, що справу не
належить розглядати Личаківським
районним судом м. Львова. Щодо суті
спору позиції не висловлювала.
Враховуючи ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 05.05.2014р., якою
ухвалу про відкриття провадження у
даній справі залишено без змін, та
відсутність після цього будь-яких
інших заперечень щодо суті спору, суд
вважає можливим розглянути справу у
відсутності сторони відповідача на
підставі зібраних доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши в сукупності зібрані в ній
докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
04.11.2011р. о 13:30 год. на перехресті вулиць
Стрийська - Володимира Великого у м.
Львові мала місце ДТП, за участю
відповідача, водія автомобіля ВАЗ,
д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_4 та водія
автомобіля Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_5
Внаслідок ДТП водій автомобіля ВАЗ,
д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_4 отримав тілесні
ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
у Львівській комунальній міській
клінічній лікарні, а відносно
відповідача була порушена кримінальна
справа за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Франківського районного суду
м. Львова від 02.10.2012р. (а.с.19-23),
відповідача визнано винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України, та призначено покарання у виді
3 років позбавлення волі з позбавленням
права керувати транспортними засобами
на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України,
ОСОБА_2 звільнено від відбування
покарання та встановлено іспитовий
строк тривалістю 1 рік.

Згідно Акту спеціального
розслідування, який затверджено
начальником Територіального
управління Держгімпромнагляду України
у Київській області та м. Києві 14.05.2012р.
(а.с.11-15), нещасний випадок, який стався
із ОСОБА_4 - інженером з нагляду за
безпечною експлуатацією будівель та
споруд, вважається таким, що пов'язаний
з виробництвом.

У відповідності до вимог ст. ст. 28, 29, 33, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», оскільки ОСОБА_4 помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, його дружині - ОСОБА_6 були
здійснені страхові виплати по втраті
годувальника.

Так, згідно Постанови начальника
Відділення ВД ФСС НВ та ПЗ в м. Львові
від 02.07.2012р. № 1307/90199/90199/1 (а.с.30), ОСОБА_6
взята на облік осіб, які мають право на
страхові виплати в разі смерті
потерпілого та зареєстровано
страховий випадок «втрата
годувальника». Згідно постанови №
1307/90199/90199/2 від 02.07.2012р. (а.с.31), дружині
померлого - ОСОБА_6 призначена
одноразова допомога у розмірі 405 296,40
грн. та одноразова страхова виплата у
розмірі 81 059,28 грн.

Постановами від 02.07.2012р. № 1307/909199/90199/3
(а.с.32), від 02.07.2012р. № 1307/909199/90199/4 (а.с.33),
від 02.07.2012р. № 1307/909199/90199/5 (а.с.34), від
29.03.2013р. № 1307/90199/90199/6 (а.с.35) їй були
призначені та виплачені страхові
виплати на загальну суму 94 952,14 грн.

Згідно представленого розрахунку
(а.с.5), загальна сума призначених та
виплачених страхових виплат по втраті
годувальника, а також виплат на їх
доставку за період липень 2012р. -
вересень 2013р. становить 581 307,82 грн.
Згідно інформації Львівського
міського відділення № 6319 Державного
Ощадного банку України (а.с.29), загальна
сума страхових виплат, перерахованих
потерпілій ОСОБА_6 становить 575 552,30 грн.

Підстави, порядок та умови
відшкодування завданої особі
недоговірної шкоди врегульовано
положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги
П'ятої ЦК України. Зокрема, за загальним
правилом, визначеним ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Право на
регресний позов особи, яка
відшкодувала шкоду, передбачено ст. 1191
ЦК України.

Оцінюючи в сукупності встановлені
судом обставини, виплати, які проведені
Фондом не можуть вважатись шкодою в
розумінні ст. 1166 ЦК України, а тому, не
можуть бути застосовані положення ст.
1191 ЦК України, яка регулює право
зворотної вимоги до винної особи.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82
ЦК України та регулює правовідносини
щодо відшкодування шкоди, передбачає
право регресу особи в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

Разом з тим правовідносини, пов'язані
зі страхуванням різних видів,
регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з: 1)
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування); 2) володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування); 3) відшкодуванням
шкоди, завданої страхувальником
(страхування відповідальності).

Статтею 999 ЦК України передбачено, що
законом може бути встановлений
обов'язок фізичної або юридичної особи
бути страхувальником життя, здоров'я,
майна або відповідальності перед
іншими особами за свій рахунок чи за
рахунок заінтересованої особи
(обов'язкове страхування). До відносин,
що випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до цієї норми до страховика
переходить право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки про
відшкодування шкоди, лише в разі
виплати страхового відшкодування за
договором майнового страхування. В
разі проведення страхових виплат за
договором особистого страхування
(життя, здоров'я, працездатності,
пенсійного забезпечення) таке право
вимоги страховика до особи,
відповідальної за заподіяння шкоди, не
передбачено.

Згідно із ч. 2 ст. 999 ЦК України до
відносин, що випливають із
обов'язкового страхування,
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страхування від
нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

На підставі ст. 46 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України провадить збір та
акумулювання страхових внесків, має
автономну, незалежну від будь-якої
іншої, систему фінансування, яке
здійснюється за рахунок внесків
роботодавців: для підприємств - з
віднесенням на валові витрати
виробництва; для бюджетних установ та
організацій - з асигнувань, виділених
на їх утримання та забезпечення;
капіталізованих платежів, що надійшли
у випадках ліквідації страхувальників
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України; прибутку,
одержаного від тимчасово вільних
коштів Фонду на депозитних рахунках;
коштів, одержаних від стягнення
відповідно до цього Закону штрафів і
пені зі страхувальників, штрафів з
працівників, винних у порушенні вимог
нормативних актів з охорони праці, а
також адміністративних стягнень у
вигляді штрафів з посадових осіб
підприємств, установ, організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, передбачених Кодексом
України про адміністративні
правопорушення; добровільних внесків
та інших надходжень, отримання яких не
суперечить законодавству.

Аналіз наведених вище правових норм
дає підстави для висновку, що Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
передбачає права Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, який здійснив
страхову виплату застрахованій особі
за договором особистого соціального
страхування, зворотної вимоги до
винної особи. Таке право, про яке
зазначено в ст. 993 ЦК України, до
страховика переходить лише в разі
сплати ним страхового відшкодування за
договором майнового страхування.

Здійснення Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зазначених виплат
у разі настання страхового випадку
застрахованій особі не є шкодою в
розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже,
відповідно Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України не є особою, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, і тому, згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК
України не набуває права зворотної
вимоги до винної особи.

Крім того, задоволення таких вимог
означало б заміну сторін у
зобов'язанні, в якому права
застрахованої особи на отримання
відшкодування перейшли б до
страховика, у той час як відповідно до
ст. 515 ЦК України не допускається заміна
кредитора в зобов'язаннях, нерозривно
пов'язаних з особою кредитора, зокрема
про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Саме такої правової позиції дотримався
ВСУ під час розгляду справи № 6-21цс11 від
12.09.2011р. та під час розгляду справи №
3-32гс12 від 05.09.2012р. Згідно з вимогами ч. 1
ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Відступити від положень даної
процесуальної норми суд не вправі, і як
не наслідок, не має правових підстав
для задоволення позову. Тому, вимога
позивача про стягнення з ОСОБА_2 на
користь позивача суми завданих збитків
в розмірі 581 307,82 грн. даним рішенням
залишається без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10,60,61,88,209,212-215,218,360-7 ЦПК України,
ст.ст. 3, 11, 15, 16, 515, 980, 993, 999, 1166, 1191 ЦК
України, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», суд, -

в и р і ш и в:

В позові Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Львові до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.