Справа № 645/2550/14-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року Фрунзенський
районний суд м. Харкова в складі:

судді Тарасенко Л.М.,

за участю секретарів Ільюта А.С.,
Власової Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
позовом Комунального підприємства
«Харківводоканал» до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні та
володінні майном,

встановив:

Позивач Комунальне підприємство
«Харківводоканал» звернулись до суду
із позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні та володінні
майном шляхом зобов»язання за власний
рахунок знести самовільно збудований
гараж, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що 05 квітня 2014 року
працівниками Комунального
підприємства «Харківводоканал» при
здійсненні огляду водопровідної
мережі за адресою: АДРЕСА_1 було
виявлено самочинно збудований
капітальний гараж, власником якого є
ОСОБА_1, який розташований в межах
охоронної зони водопровідної мережі,
що належить та експлуатується
позивачем.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити.

Відповідачка у судовому
засіданні позов не визнала, просила суд
відмовити у його задоволенні у повному
обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11, статті
60 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, і докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідно до ст. 1 Закону України «Про
трубопровідний транспорт», Комунальне
підприємство «Харківводоканал» , як
суб'єкт трубопровідного транспорту,
обслуговує каналізаційні
трубопроводи, які згідно зі Статутом,
знаходяться на праві господарського
відання Комунального підприємства
«Харківводоканал».

Згідно п. 4.1.20. Статуту, Комунальне
підприємство «Харківводоканал» має
право перевіряти роботу водопровідних
та каналізаційних систем, споруд та
устаткування. Відповідно до технічних
норм підприємство здійснює зовнішній і
внутрішній (технічний) огляди мережі і
споруд на ній: напірних і самопливних
трубопроводів (колекторів), аварійних
випусків, естакад і водопропускних
труб під каналізаційними
трубопроводами, що передбачено п.12.2.1.
Правил технічної експлуатації систем
водопостачання та каналізації
населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
05 липня 1995 року за № 30.

Комунальне підприємство
«Харківкомуночиствод» (згідно рішення
Харківської міської ради від 23 грудня
2011 року № 577/1 перейменовано на
Комунального підприємство
«Харківводоканал») при здійсненні
оглядів каналізаційної мережі 05 квітня
2014 року за адресою: АДРЕСА_1 було
виявлено самовільно збудовану споруду,
а саме: капітальний гараж, власником
якого є відповідачка ОСОБА_1.

Факт виявлення самовільного
будівництва задокументовано актом та
видано відповідний припис власнику
гаражу ОСОБА_1. Однак жодних
правовстановлюючих документів
відповідачем надано не було.

Згідно даних виконавчої зйомки
розташування незаконної будівлі на
каналізаційній мережі, фактично об»єкт
розташований на водопровідній мережі
Д=500 мм, що належить та експлуатується
Комунальним підприємством
«Харківводоканал».

Відповідно до ст.ст. 40, 116, 125 Земельного
кодексу України, ділянки для гаражного
будівництва можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.
Особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до ст.16 ЗУ «Про основи
містобудування», будівельні норми,
державні стандарти, норми і правила
встановлюють комплекс якісних та
кількісних показників і вимог, які
регламентують розробку і реалізацію
містобудівної документації, проектів
конкретних об»єктів з урахуванням
соціальних, природно-кліматичних,
гідрогеологічних, екологічних та інших
умов і спрямовані на забезпечення
формування повноцінного життєвого
середовища та якнайкращих умов
життєдіяльності людини.

Згідно додатку 8.1 до Державних
будівельних норм (ДБН) 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень»,
мінімальна відстань від фундаментів
будівель і споруд до водопроводу 5 м.
Таким чином, розташування самовільно
збудованого гаражу відповідачкою
ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 на водопровідній
мережі, заборонено нормами чинного
законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 73, ст. 112 Земельного
кодексу України, ст. 11 Закону України
«Про трубопровідний транспорт», уздовж
трубопроводів встановлюються охоронні
зони, які створюються для забезпечення
нормальних умов експлуатації цих
обєктів, а також попередження
негативного впливу на людей. Порядок
встановлення, розмір та режим
використання охоронної зони обєкта
трубопровідного транспорту
визначаються законодавством України.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до п.7 ст. 376 ЦК України у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов»язати особу, яка
здійснила будівництво, провести
відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
будівництво, відмовляється від її
проведення, таке нерухоме майно за
рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила
будівництво. Особа, яка здійснила
самочинне будівництво, зобовязана
відшкодувати витрати, повязані з
приведенням земельної ділянки до
попереднього стану.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб. їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», враховуючи принцип
безпосередності судового розгляду
(стаття 159 ЦПК), рішення може бути
обґрунтоване лише доказами, одержаними
у визначеному законом порядку та
дослідженими в тому судовому
засіданні, в якому ухвалюється
рішення. При ухваленні рішення суд
відповідно до статті 212 ЦПК оцінює
докази з урахуванням вимог статей 58
та 59 ЦПК про їх належність і
допустимість.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані
про встановлені судом обставини, що
мають значення для справи, їх юридичну
оцінку та визначені відповідно до них
правовідносини. Встановлюючи

наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК) . Суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси особи, яка
звертається до суду.

Таким чином, оскільки розташований на
водопровідній мережі гараж за адресою:
АДРЕСА_1 являється перешкодою у
реалізації Комунальним підприємством
«Харківводоканал» свого права
володіти, користуватися та
розпоряджатися належним підприємству
майном, а у разі виникнення аварій на
мережі систем водовідведення,
підприємство позбавлене можливості
вжити заходів для їх швидкого
виявлення, локалізації та повної
ліквідації, що може призвести до
створення загрози розладу
каналізаційних мереж та споруд м.
Харкова, а також до виникнення не
передбачуваних економіко-екологічних
наслідків для територіальної громади
міста Харкова, мешканців міста Харкова,
суд вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі та
усунути перешкоди в користуванні та
володінні майном Комунального
підприємства «Харківводоканал», а саме
водопровідною мережею Д=500 мм, шляхом
зобовязання відповідача за власний
рахунок знести самовільно збудований
гараж, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1

Судові витрати по справі визначаються
судом, виходячи з положень ст. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 31, 57, 58, 59, 60, 88, 169, 209, 212, 213, 214, 215,
224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 376, 391 ЦК
України, ч.2 ст. 73, ст. 112 ЗКУкраїни,
Законом України "Про трубопровідний
транспорт", суд, -

в и р і ш и в:

Позов Комунального підприємства
"Харківводоканал" - задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_1 за власний
рахунок знести самовільно збудований
гараж, розташований за адресою: м.
Харків, АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства
"Харківводоканал" судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особи, які брали участь у справі і не
були присутні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -