АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 608/588/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Квятковська Л.Й. Провадження
№ 22-ц/789/1022/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника ОСОБА_1-ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Чортківського районного
суду від 15 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
нарахованої, але безпідставно не
виплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, виплати ненарахованої
заробітної плати за надурочний час,
святкові, вихідні дні та роботу в
нічний час, виплату розрахункових при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_3
звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але
безпідставно невиплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку, виплати
ненарахованої заробітної плати за
надурочний час, святкові, вихідні дні
та роботу у нічний час, виплату
розрахункових при звільненні,
відшкодування моральної шкоди в
зв'язку з невиплатою зарплати та
невидачею довідки про зарплату.

Рішенням Чортківського районного
суду від 15 липня 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату в
розмірі 118 грн. 44 коп., компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 54 грн. 83
коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору на
користь держави.

У решті позовних вимог відмовлено
за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасуватита
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що неодноразово
пропонував позивачу з'явитись в
магазин і отримати належні йому кошти.
Наголошує на тому, що в даному випадку
немає порушення, невизнання або
оспорювання прав позивача, оскільки
останній не виявляв бажання з'явитись
за місцем своєї роботи для проведення
остаточного розрахунку.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну
скаргу ОСОБА_1, зіславшись на доводи,
викладені в ній, просить її
задовольнити.

ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явився. Про час і місце його
повідомлений належним чином.

Судом установлено, що 13 червня 2012
року між фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 укладено безстроковий трудовий
договір, відповідно до умов якого
останнього працевлаштовано на
вакансію продавця продовольчих
товарів із повною матеріальною
відповідальністю.

14 травня 2013 року трудовий договір
між ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано на
підставі ст. 41, п. 2 КЗпП України.

Цього ж дня ОСОБА_3 не з'явився для
отримання компенсації за
невикористану відпустку, що
стверджується актом про відмову від
отримання компенсації за
невикористану відпустку від 14.05.2013 року
(а.с. 19).

ПП ОСОБА_1 викликав позивача на
робоче місце з метою проведення
розрахунку, розірвання трудового
договору та підписання акта ревізії, що
підтверджується відповідними
повідомленнями про виклик на роботу
від 28.07.2012 року та від 11.08.2012 року (а.с.
13, 15).

Згідно з актом відмови від
заробітної плати від 07.08.2012 року
ОСОБА_3 відмовився від отримання
заробітної плати за другу половину
липня 2012 року в сумі 118, 44 грн. (а.с. 18).

ПП ОСОБА_1 складено акти про
неявку продавця продовольчих товарів
ОСОБА_3 на робоче місце з 26.07.2012 року та з
31.07.2012 року по 14.05.2013 року (а.с. 102, 103).

Позивачу нараховано, але не
виплачено заробітну плату за другу
частину липня 2012 року в сумі 118, 44 грн., а
також 54, 83 грн. компенсації за
невикористану відпустку за
відпрацьований ним період.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, колегія
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід відхилити.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того,
щопозивачем не доведено факту роботи
понаднормово, у вихідні, святкові
неробочі дні, у нічний час та завдання
йому моральної шкоди. Однак, позивачу
нараховано, але не виплачено заробітну
плату за другу частину липня 2012 року в
сумі 118, 44 грн., а також 54, 83 грн.
компенсації за невикористану
відпустку за відпрацьований ним
період. Ці суми й підлягають стягненню
з відповідача на його користь.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає рішення суду обґрунтованим та
таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 116, ч.1; 117, ч.1
КЗпП України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник у день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

У разі невиплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно зі ст. 24, ч.1 Закону України
"Про відпустки" у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

Суд першої інстанції дійшов
мотивованого висновку про те, що
відсутня вина приватного підприємця
ОСОБА_1 у невиплаті позивачу
нарахованої заробітної плати та
компенсації за невикористану
відпустку, у зв'язку з чим відповідач
звільняється від відповідальності за
затримку розрахунку при звільненні.

Таким чином, судом підставно
стягнено на користь позивача лише
невиплачену заробітну плату за другу
частину липня 2012 року в сумі 118 грн. 44
коп., а також 54 грн. 83 коп. компенсації за
невикористану відпустку за
відпрацьований ним період.

Колегія не приймає до уваги
доводи апелянта про відсутність
підстав для стягнення на користь
позивача заробітної плати за другу
частину липня 2012 року в сумі 118, 44 грн., а
також 54, 83 грн. компенсації за
невикористану відпустку в зв'язку з
визнанням відповідачем права позивача
на виплату цих сум, оскільки сама по
собі ця обставина не може бути
підставою для відмови в позові про
стягнення нарахованих, але
невиплачених позивачеві сум.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалене
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п. 1; 308; 313; 314;
317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Чортківського районного
суду від 15 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько