Справа № 569/26/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області в складі:

головуючого судді Сидорука Є.І.

при секретарі Грібінчак К.П.

з участю: представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання заповіту
нікчемним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Рівненського
міського суду із цивільним позовом до
ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання заповіту
недійсним

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 його батьки.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько, а
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати. 26 травня 2006
року мати на випадок смерті склала
заповіт, посвідчений ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу, зареєстрований в
реєстрі №1610, згідно якого належну їй ?
частину домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1 заповіла йому, ОСОБА_8 та ОСОБА_3
в рівних частинах кожному. Грошовий
вклад з рахунку НОМЕР_1 в відділенні
ощадного банку №6335/039 м. Рівне, заповіла
йому. 20 листопада 2013 року він звернувся
до Першої Рівненської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. За місцем
звернення йому було роз'яснено про те,
що приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
заведено спадкову справу №10 щодо майна
ОСОБА_7, а тому рекомендовано
звернутися за місцем заведення
спадкової справи. У розмові з приватним
нотаріусом останній повідомив, що
заповіт, складений ОСОБА_7 26 травня 2006
року не має юридичної сили, оскільки
існує інший заповіт, складений ОСОБА_7
Зіславшись на таємницю вчинення
нотаріальних дій, нотаріус відмовив
йому у видачі копії останнього
заповіту. Зі слів відповідачки відомо,
що 28 вересня 2013 року мати склала
заповіт на її користь. Надати копію
заповіту відмовилась. На час складання
заповіту ОСОБА_7 перебувала у
безпорадному стані, не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними. Під час вчинення та посвідчення
правочину, а саме заповіту як
розпорядження ОСОБА_7 на випадок її
смерті не було дотримано таких вимог до
правочину, як вільне волевиявлення
його учасника, яке повинно відповідати
його внутрішній волі. На підставі
вищевикладеного позивач просив
визнати заповіт недійсним.

02 квітня 2014 року представник позивача
подала до суду заяву про зміну підстав
позову і вказала, що 28 вересня 2013 року з
14 год. 30 хв. до 17 год. 20 хв. приватний
нотаріус ОСОБА_6 вчиняв нотаріальну
дію, тобто складав заповіт поза межами
свого робочого місця за викликом
ОСОБА_3 Із поданої нотаріусом належним
чином посвідченої копії витягу про
реєстрацію в Спадковому реєстрі №35260813
від 28.09.2013 року, а також інформаційної
довідки про реєстрацію в Спадковому
реєстрі №35287405 від 07.10.2013 року,
зазначено : дата та час реєстрації «
28.09.2013 року 11 год. 14 хв.». Отже реєстрація
заповіту ОСОБА_7 у Спадковому реєстрі,
посвідченому 28.09.2013 року приватним
нотаріусом відбулась неправомірно до
вчинення нотаріальної дії. На час
реєстрації заповіту у спадковому
реєстрі не існувало одностороннього
правочину викладеного у формі,
встановленій законом. Запис про
вчинення нотаріальної дії поза
приміщенням державної нотаріальної
контори, державного нотаріального
архіву, приміщенням, яке є робочим
місцем приватного нотаріуса,
заноситься до Журналу обліку викликів
нотаріуса за межі державної
нотаріальної контори, державного
нотаріального архіву чи робочого місця
приватного нотаріуса згідно з додатком
14 до Правил ведення нотаріального
діловодства затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 22
грудня 2010 року №3235/5, зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 23 грудня
2010 року за №1318/18613. В порушення вимог п.3
глави 1 розділу 1 Порядку у
посвідчувальному написі на вказаному
заповіті не зазначено місце вчинення
нотаріальної дії, адреси, за якою
вчинявся правочин та часу його
складання. Позивач стверджує, що стан
здоров'я ОСОБА_7 погіршувався із кожним
днем. Вона була лежача, не розмовляла,
самостійно приймати їжу не могла,
координація рухів була відсутня. За
таких обставин 28 вересня 2013 року об 11
год. 14 хв. звернутися до нотаріуса з
метою посвідчення заповіту не була
спроможна.

06 травня 2014 року представник позивача
подала заяву про уточнення позовних
вимог в якій вказала, що ознайомившись
із матеріалами, наданими згідно ухвали
Рівненського міського суду приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, 05 травня
2014 року звернувся до приватного
нотаріуса ОСОБА_6 з метою визнання ним
заповіту ОСОБА_7, записаного і
посвідченого 28 вересня 2013 року
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
підписаного ОСОБА_10 у присутності
свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
зареєстрованим в реєстрі за №537
нікчемним. Отримав усну відмову на тій
підставі, що оспорюваний заповіт
відповідає вимогам закону. Згідно ч.4
ст.207 ЦК України якщо фізична особа у
зв'язку з хворобою або фізичною вадою
не може підписатися власноручно, за її
дорученням текст правочину у її
присутності підписує інша особа.
Підпис іншої особи на тексті правочину,
що засвідчується нотаріусом або
посадовою особою, яка має право на
вчинення такої нотаріальної дії, із
зазначенням причини, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє. Як вбачається
зі змісту оспорюваного заповіту,
вимоги зазначених норм не дотримані, а
лише зазначено, що «у зв'язку з похилим
віком гр. ОСОБА_7 за її дорученням, у її
та моїй, нотаріуса, присутності текст
заповіту підписаний ОСОБА_10». Оскільки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, то на час
складання заповіту перебувала у
престарілому віці, а не в похилому. Крім
того, досягнення особою певного віку не
є підставою для неможливості
підписання нею вчинюваного правочину.
Про те, що ОСОБА_7 хворіла або мала
фізичну ваду, яка б позбавляла її
можливості власноручно підписати
заповіт, не зазначено. Особа ОСОБА_10,
який підписав заповіт, його матері і
йому невідома. Доручити йому вчинити
підпис за неї вона не могла. Підпис
ОСОБА_10 на тексті заповіту не
засвідчений нотаріусом із зазначенням
причин, з яких текст правочину не може
бути підписаний особою, яка його
вчиняє, що не відповідає вимогам ст.78 ЗУ
«Про нотаріат» і п.4 ст.207 ЦК України.
Відомості про документ, на підставі
якого встановлено особу ОСОБА_10, ніде
не зазначений, не внесені ці відомості
до журналу реєстрації вчинення
нотаріальних дій, що є порушенням п.7.22
Правил ведення нотаріального
діловодства. Згідно абзацу 3 частини 2
ст.1248 ЦК України, якщо заповідач через
фізичні вади не може сам прочитати
заповіт, посвідчення заповіту має
відбуватися при свідках. Як зазначено
із змісту оспорюваного заповіту не
зазначено, що ОСОБА_7 через фізичні вади
не може сама прочитати заповіт. Окрім
недотримання форми заповіту, порушений
порядок його посвідчення. У
посвідчувальному написі та в реєстрі
для реєстрації нотаріальних дій
зазначається місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням
адреси, а також причин, з яких
нотаріальна дія була вчинена поза
вказаними приміщеннями. Як вбачається
із Журналу обліку викликів нотаріуса
за межі нотаріальної контори чи
робочого місця, на час реєстрації
заповіту у спадковому реєстрі не
існувало одностороннього правочину
ОСОБА_7, тобто не було волевиявлення
заповідача щодо розпорядження
належним їй на праві власності майном
на випадок смерті. Нотаріусом
проведено реєстрацію неіснуючого
заповіту. Враховуючи стан здоров'я
матері, 28 вересня 2013 року об 11 год. 14 хв.
звернутися до нотаріуса з метою
посвідчення заповіту вона не була
спроможна, як і не могла вільно
висловити своє волевиявлення щодо
укладення заповіту на випадок смерті.
Просить визнати нікчемним заповіт
ОСОБА_7, записаний і посвідчений 28
вересня 2013 року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, підписаний ОСОБА_10 у
присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
зареєстрований в реєстрі за №537.

Позивач та представники позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали повністю, за мотивів,
викладених у заяві про уточнення
позовних вимог. Просили позов
задовольнити, при цьому пояснили, що
при складанні заповіту не була
дотримана його форма та був порушений
порядок посвідчення заповіту. Заповіт
був нотаріусом зареєстрований в
реєстрі зранку, а згідно журналу
нотаріуса виклик був здійснений тільки
в 14 год. 28 вересня 2013 року. Крім того
позивач вважає, що померла мама не
могла скласти заповіт на дочку.

До початку розгляду справи по суті,
представник відповідача подав до суду
заперечення проти позову, у яких
вказав, що нотаріусом було перевірено
дієздатність ОСОБА_7 в момент вчинення
правочину. Жодного сумніву щодо
дієздатності заповідача та
усвідомлення нею її дій у нотаріуса не
виникло. Епікриз, виданий
неврологічним відділенням не
підтверджує, що ОСОБА_7 не
усвідомлювала значення своїх дій у
момент вчинення нею правочину, а
містить лише загальну інформацію про
стан її здоров'я. Інформація в епікризі
стосується лише того, що ОСОБА_7
зверталася до медичного закладу з
метою лікування гіпертонічної хвороби.
Крім того, довідкою про причину смерті
від 30 вересня 2013 року встановлено, що
причиною смерті була хвороба серця. За
життя померла лікувала хвороби тіла, а
не психіатричні розлади. Просить
відмовити позивачу у задоволенні
позову в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні позов не визнали
та просили відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог повністю за
їх безпідставністю та
необґрунтованістю. Також пояснили, що
заповідачка була хвора, і не могла
підписувати заповіт. Не є порушенням
підпису заповіту іншими особами.
Можливо нотаріус і порушив деякі
нотаріальні дії, однак це не стосується
визнання заповіту нікчемним. Мама сама
попросила викликати нотаріуса, але хто
саме його викликав вона не пам"тає.
Також відповідачка пояснила, що вона
не була присутня при підписанні
заповіту. Нотаріус був по місцю
проживання у першій половині дня.
Нотаріус їй заповіт не показував. Після
підписання заповіту, мама прожила одну
добу.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в задоволенні позову відмовити,
при цьому пояснив, що 28 вересня 2013 року
до нього в першій половині дня приїхав
чоловік відповідачки і попросив
поїхати по місцю його проживання для
складання заповіту. Після цього
приїхала відповідачка, і заплатила
відповдні кошти за посвідчення
заповіту. Тоді він провів підготовчі
дії в реєстрі, поставив реєстровий
номер 537, і в 14 год. виїхав по місцю
проживання відповідачки за адресою
АДРЕСА_1. Приїхавши в даний будинок, він
поспілкувався з заповідачкою, яка була
у хворобливому стані і попросила
скласти заповіт. Тоді він попросив
чоловіка відповідачки покликати
свідків, так як побачив, що заповідачка
через фізичні вади та хворобу не може
сама підписати заповіт. Після цього,
вона повідомила, що все майно бажає
заповісти дочці. Він у присутності
свідків склав заповіт і прочитав всім
у голос, а свідки підписали даний
заповіт. Посторонніх людей в кімнаті не
було. В нотаріальну контору він
приїхав біля 17 год. Свідків, які
підписували заповіт заповідачка і він
не знає.

Допитана в судовому засіданні
ОСОБА_12 показала, що осінню 2013 року в
першій половині дня вона проходила по
вул. У. Самчука в м. Рівне, і була
запрошена нотаріусом та ще одним
чоловіком в один з будинків для
підписання заповіту. Знаходячись в
кімнаті будинку, вона бачила, як
нотаріус читав жінці, яка лежала на
ліжку вголос заповіт. Ні заповідачку,
ні нотаріуса вона не знала. Після
цього, вона разом з іншими свідками
підписала даний заповіт.

Свідок ОСОБА_15 в судовому
засіданні показала, що являється
сусідкою ОСОБА_7 Восени 2013 року остання
дуже часто хворіла, однак вона все
розуміла і могла розмовляти. За нею
постійно доглядала дочка ОСОБА_3 Син
ОСОБА_7 проживав у Росії і часто
приїжджав. Стосовно складання
заповіту їй нічого не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16
показала, що вона часто ходила до
ОСОБА_7 як додому так і в лікарню, бо
була з нею знайома. Останній раз
провідувала за тиждень перед смертю. За
нею постійно доглядала дочка, оскільки
син проживає в Росії. Про заповіт їй
нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_17 показала, що вона
знала померлу ОСОБА_7 більше 15 років.
Постійно ходила до неї додому
провідувати, а восени 2013 року вона дуже
хворіла. Стосовно складання останньою
заповіту вона нічого не може сказати.

Допитаний в судовому засіданні
ОСОБА_10 показав, що восени 2013 року він
в першій половині дня проходив по вул.
У. Самчука в м. Рівне. На вулиці біля
будинку №34 стояли два чоловіки, один з
яких представився нотаріусом та
запросили його пройти в будинок. В
будинку були ще свідки, і нотаріус
підійшов до жінки, яка лежала на ліжку і
почав її питати та писати заповіт.
Написавши заповіт нотаріус прочитав
його вголос, і свідки, які знаходились
в кімнаті його підписали. Заповідачка
говорила, що все майно заповідає своїй
дочці, і не заперечувала про підпис
заповіту при свідках.

Свідок ОСОБА_18 у судовому
засіданні пояснила, що вона знала
ОСОБА_7 і часто їй допомагала по
господарству. 25 вересня 2013 року до неї
приїжджав син з Росії, і вона будучи у
них дома поздоровалась з померлою,
однак ОСОБА_7 на неї не зреагувала.
Остання була в хворобливому стані і
постійно лежала. Вона знала, що брат і
сестра між собою не дружили. Стосовно
заповіту померлої їй нічого не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_19
пояснила, що 13 вересня 2013 року вона
разом з чоловіком ОСОБА_5 приїхали в
Рівне до мами чоловіка. Будучи дома,
свекруха постійно лежала в ліжку бо
була дуже хвора. Пізніше їй викликали
швидку допомогу, яка забрала її в
лікарню. У них були неприязні стосунки
з дочкою ОСОБА_7 вже більше 10 років. 20
вересня 2013 року свекруху виписали з
лікарні, і вони з чоловіком привезли її
додому. Через хворобу ОСОБА_7 вже не
розмовляла. 25 вересня 2013 року вони з
чоловіком поїхали в Росію. Стосовно
складання заповіту свекрухою їй нічого
не відомо.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні
показав, що восени 2013 року він
перебував в районі вул. У. Самчука в м.
Рівне та проходячи повз один з
будинків, його запросив нотаріус бути
присутнім при посвідченні заповіту.
Людей, які знаходились в кімнаті
будинку та нотаріуса він не знав.
Нотаріус зі слів жінки, яка лежала в
ліжку написав заповіт, а потім
прочитав вголос. Вказана жінка сама не
могла читати і підписувати. Він знає з
заповіту, що жінка все майно
заповідала дочці. В кімнаті були
свідки, які підписували заповіт, та
часто заходила прибиральниця, яка то
заходила в кімнату то виходила.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, показання
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, суд прийшов до наступного
висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду із захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно копії
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2
виданого Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції, актовий
запис №1547, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як видно з копії заповіту від 28 вересня
2013 року, ОСОБА_7 все своє майно, яке на
день смерті буде належати їй за
законом, де б воно не було і з чого б
воно не складалося, заповідає своїй
дочці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
особи на випадок її смерті.

Право на пред"явлення позову у особи
про недійсність заповіту виникає лише
після смерті заповідача. Недійсні
заповіти діляться на нікчемні та
оспорювані.

Заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми, є
нікчемним. Однією з особливостей
заповіту як правочину є те, що він
водночас може бути віднесений і до
нікчемних , і до оспорюваних
правочинів.

Заповіт може бути визнано нікчемни з
часу його укладення за умови, якщо:
заповіт уклала особа, яку визнано в
судовому порядку недієздатною; заповіт
уклала особа, яка не досягла віку
заповідальної дієздатності; заповіт
укладено через представника;
заповідач не підписа особисто заповіт
і за його проханням заповіт не
підписаний іншим громадянином у
випадках передбачених законодавством;
за проханням заповідача заповіт
підписано особою, яка не мала права
його підписувати; заповіт посвідчений
особою, якій чинне законодавство таких
повноважень не надає.

Згідно з положеннями ст.1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути підписаний
особисто заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК України
нотаріус може на прохання особи
записати заповіт з її слів власноручно
або за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. У цьому разі заповіт
має бути вголос прочитаний заповідачем
і підписаний ним.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні
вимоги чинності правочину, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі;. правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних
дітей.

Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього кодексу.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).У цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається. У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Однією з головних особливостей
нікчемного правочину є відсутність
необхідності визнання такого
правочину недійсним в судовому
порядку. Таким чином, надається
можливість відмовитися від виконання
зобов"язань без рішення суду, що схоже
на інститут неукладеної угоди.

Згідно зі ст. 236 ЦК України, моментом
недійсності нікчемного правочину є
момент його вчинення. Але якщо
недійсним правочином права та
обов"язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
нікчемний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, які
пов"язані з його недійсністю.

Суд не приймає до уваги посилання
представника позивача на ч.1 та ч.2 ст.1257
ЦК України в сукупності, як на
обгрунтування своїх позовних вимог, з
огляду на таке.

Відповідно до ч.1ст.1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо
його форми та посвідчення, є нікчемним.
Разом з цим ч.2 ст.1257 ЦК України
передбачено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Зі змісту викладених положень ЦК
України випливає, що в разі порушення
вимог щодо форми та посвідчення
заповіт є нікчемним, а значить згідно
загальних положень ч.2 ст.215 ЦК України
недійсність цього заповіту
встановлена законом і визнання його
нікчемним (недійсним) не вимагається.
Суд не визнає недійсним правочин, який
вже є недійсним в силу положень закону.

Верховний Суд України в п.4 Постанові
Пленуму від 06 листопада 2009 р. №9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" зазначає, що нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам
закону та не потребує визнання його
таким судом. Як видно з п.5 даної
постанови, відповідно до
статей 215 та 216 ЦК України суди
розглядають справи за позовами :
про визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності; про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Суд встановлено, що ОСОБА_7 хворіла
маючи фізичну ваду, яка б позбавляла її
можливості власноручно підписати
заповіт , однак нотаріусом ніде даний
факт зазначено не було. Відомості про
документ, на підставі якого
встановлено особу ОСОБА_10 ніде не
зазначений, не внесені ці відомості до
журналу реєстрації нотаріальних дій,
що є порушенням п. 7.22 Правил ведення
нотаріального діловодства.

Крім того в порушення " Порядку ведення
нотаріальних дій нотаріусами України"
у посвідчувальному написі на заповіті
та в реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій не зазначено часу,
місця вчинення нотаріальної дії,
адреси, а також не вказано причину, з
якої нотаріальна дія була вчинена поза
робочим місце приватного нотаріуса.
Також на час реєстрації заповіту у
спадковому реєстрі під номером 537 ще
не існувало одностороннього правочину
ОСОБА_7, а тому нотаріусом проведено
реєстрацію неіснуючого заповіту.

Позивачем в судовому засіданні
наведено підстави порушення вимог щодо
форми та посвідчення спірного
заповіту відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК
України., а тому він є нікчемним, і на
підставі ст. 215 ЦК України визнання
заповіту недійсним не вимагається .
Визнання факту нікчемності спірного
заповіту не може бути предметом спору
у судовому засіданні.

Тому на підставі вищевикладеного суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог
необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,58, 60, 82, 88, 212-215, 218,294,296,297
Цивільного процесуального кодексу
України, суд. -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту
нікчемним - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в десятиденний строк
апеляційної скарги з дня проголошення
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Сидорук Є. І.

Повний текст рішення виготовлено 09
вересня 2014 року.

Суддя :
Сидорук Є.І.