ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва у складі:

головуючого -судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, представника
відповідача Пономаренка М.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
комунального підприємства
«Київпастранс» про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

3 червня 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до комунального
підприємства «Київпастранс» про
поновлення його на роботі на посаді
водія 1-го класу на автобуси усіх марок
автобусного парку № 7 та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Позов обґрунтований наступним. Наказом
№ 28/06 від 24 лютого 2014 р. ОСОБА_2
звільнено з роботи на підставі п. 7 ст. 40
КЗпП України за появу на роботі в
нетверезому стані. Своє звільнення з
роботи позивач вважає незаконним
посилаючись на невідповідність
зазначених у наказі підстав звільнення
фактичним обставинам та ряд порушень,
допущених відповідачем при його
звільненні. Вказав, що жодних
документів, які регламентують його
роботу та посадові обов'язки, він не
підписував, з умовами праці, безпеки,
графіком роботи та вимогами до стану
здоров'я його не ознайомлювали при
тому, що умови праці не відповідали
вимогам діючого законодавства та стану
його здоров'я. 21 лютого 2014 р., коли у свій
вихідний позивач знаходився вдома,
його без попередження викликав на
роботу начальник колони ОСОБА_5, проте
тоді він на роботу не з'явився, так як не
було з ким залишити дітей. 24 лютого 2014 р.
позивача знову було викликано на
роботу, де він пройшов передрейсовий
медичний огляд та йому видали шляховий
лист повідомивши, що його поставили в
резерв. Однак після цього начальник
колони викликав його до
диспетчерської, де в присутності
співробітників відповідача заявив, що
він знаходиться у стані алкогольного
сп'яніння. Цю обставину він
заперечував, попросивши надати
відповідне підтвердження, проте йому
роз'яснили, що рішення буде повідомлене
окремо. Позивач зазначає, що у
відповідача немає дозвільного штампу
на придатність до безпечного керування
транспортним засобом та лікаря, який
проходив відповідну сертифікацію, на
дообстеження до закладу охорони
здоров'я він не направлявся. Таким
чином дані про його сп'яніння не
перевірені і не обґрунтовані, а тому не
відповідають дійсності. Окрім того
відповідач не направляв до
профспілковий комітету письмове
обґрунтоване подання про його
звільнення і про існування профспілки
на підприємстві він дізнався лише при
звільненні. До 4 березня 2014 р. він
перебував на лікарняному і, з'явившись
на роботі, здав лікарняний листок
відповідачу. Проте до виїзду на лінію
його не допустили без повідомлення
причин. І лише 17 березня 2014 р. він
дізнався про своє звільнення.
Враховуючи, що його звільнили
незаконно, до стягнення підлягає
середній заробіток за час його
вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали пославшись на обставини,
викладені в позовній заяві. Як пояснив
позивач, ні 21 ні 24 лютого 2014 р. він не
повинен був виходити на роботу, так як
згідно графіка працював тиждень через
тиждень, і це були його вихідні.
Оскільки 21 лютого не було з ким
залишити двох маленьких дітей, усну
вимогу начальника колони ОСОБА_5 про
вихід на роботу він не виконав. 22 лютого
йому знову зателефонував ОСОБА_5 і
наказав з'явитися на роботу 24 лютого. В
цей день він вийшов на роботу, пройшов
медичний огляд і отримав шляховий лист,
а о 9-00 год. їх з ОСОБА_5 запросили в
диспетчерську, де зібралися члени
профспілкового комітету, які
повідомили про рапорт ОСОБА_5 щодо
перебування його на роботі в
нетверезому стані. Однак належним
чином оформлений протокол тверезості
йому для ознайомлення не надали і на
додатковий медичний огляд не
направили.

Представник відповідача Пономаренко
М.А. позов не визнав пославшись на
пропуск місячного строку звернення з
позовом до суду та недоведеність
позовних вимог. Пояснив, що згідно
табелю роботи водіїв 21 лютого 2014 р. у
позивача був робочий день, і в цей день
він з'явився на роботі в нетверезому
стані. Нетверезий стан позивача
підтверджується протоколом контролю
тверезості водія автотранспортного
засобу та відповідним записом в книзі
контролю тверезості водіїв
автобусного парку № 7. Позивача
звільнено за згодою профспілкового
комітету. Виходячи з наведеного, вважає
звільнення позивача з роботи таким, що
проведено на законних підставах.

Вислухавши пояснення позивача,
представників сторін та дослідивши
письмові докази, суд вважає
встановленими наступні обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

З 17 травня 2013 р. ОСОБА_2 перебував в
трудових відносинах з комунальним
підприємством «Київпастранс»,
займаючи посаду водія 1-го класу на
автобусах всіх марок автобусного парку
№ 7 (а.с. 9).

Наказом від 24 лютого 2014 р. № 28/06 ОСОБА_2
звільнений з роботи 24 лютого 2014 р. за
перебування (появу) на роботі в
нетверезому стані на підставі п. 7 ч. 1
ст. 40 КЗпП України (а.с. 4).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності, можуть бути розірвані з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у випадку
появи на роботі в нетверезому стані, у
стані наркотичного або токсичного
сп'яніння.

На підтвердження доводів про наявність
підстав для звільнення позивача з
роботи відповідачем надано протокол
контролю тверезості водія
автотранспортного засобу від 21 лютого
2014 р. (а.с. 120), роздруківку тесту,
проведеного за допомогою
газоаналізатора «Алконт-М» (а.с. 107), та
витяг з книги контролю тверезості
водіїв автобусного парку № 7 (а.с. 121-124).

Зі змісту протоколу контролю
тверезості водія автотранспортного
засобу ОСОБА_2 від 21 лютого 2014 р.,
складеного медичним працівником
медичної частини автобусного парку № 7,
вбачається, що у позивача зафіксовано
гіперемію шкірних покривів обличчя,
різкий запах алкоголю з порожнини рота
та наявність 0,41 проміле алкоголю у
видихуваному повітрі за даними тесту,
проведеному за допомогою
газоаналізатора «Алконт-М».

Проте в роздруківці вищевказаного
тесту немає жодних даних про особу, яка
тестувалася, та відсутній підпис
позивача, у звязку з чим суд не визнає
тест належним і допустимим доказом
перебування позивача в нетверезому
стані.

Відповідно до п. 4.6. Положення про
медичний огляд кандидатів у водії та
водіїв транспортних засобів,
затвердженого спільним наказом
Міністерства охорони здоров'я та
Міністерства внутрішніх справ України
від 31.01.2013 № 65/80, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22 лютого
2013 р. за № 308/228409, результати
проведеного передрейсового та
післярейсового медичного огляду
заносяться до журналу щозмінного
передрейсового та післярейсового
медичних оглядів водіїв за формою
згідно з додатком 3 цього Положення.
Медичний працівник власноруч заповнює
усі графи журналу, а водій ставить свій
підпис у графі «Підпис водія про
відсутність скарг».

Проте в наданому суду витязі з книги
контролю тверезості водіїв
автобусного парку № 7, в якому під № 5
внесено запис про результати
проведеного 21 лютого 2014 р.
передрейсового медичного огляду
позивача, підпис ОСОБА_2 відсутній, а
дата проведення його огляду містить
очевидне виправлення. Наведені
обставини дають підстави відкинути
вказаний запис як недопустимий доказ.

Зі змісту п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
вбачається, що підставою для
звільнення особи за появу на роботі в
нетверезому стані може бути поява в
такому вигляді на території
підприємства в робочий час, а поява в
нетверезому вигляді на робочому місці
у вільний від роботи час, в тому числі у
вихідний день, такою підставою бути не
може.

Позивач послався на фальшивість
наданого відповідачем табелю роботи
водіїв другої автоколони за лютий 2014 р.,
згідно даних якого 21 та 24 лютого були
його робочими днями (а.с.125-128).

З огляду на те, що жодних доказів, які б
підтверджували, що графік роботи на
лютий 2014 р. був доведений до відома
позивача, відповідач не надав, суд
вважає недоведеним той факт, що 21
лютого 2014 р. був робочим днем позивача.
А отже навіть з'явлення позивача у
вказаний день на території
підприємства в нетверезому стані не
може бути підставою для його
звільнення згідно п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Враховуючи ненадання відповідачем
належних і допустимих доказів, які
підтверджують появу ОСОБА_2 на роботі в
нетверезому стані, його звільнення не
може вважатися таким, що проведене на
законних підставах.

Згідно з приписом ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися до суду з
заявою про вирішення трудового спору у
справах про звільнення в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Копію наказу про звільнення ОСОБА_2
отримав 17 березня 2014 р., а з позовом про
поновлення на роботі він звернувся
лише 3 червня 2014 р., тобто з пропуском
встановленого законом місячного
строку.

Позивач просив поновити пропущений
строк вказуючи, що з метою перевірки
законності дій відповідача при його
звільненні він змушений був через
свого представника звертатись до
відповідача за копіями документів, що
містяться в його особовій справі, та за
відповідними роз'ясненнями до органів
Міністерства соціальної політики і
Міністерства охорони здоров'я. Позивач
посилається на те, що лише отримавши 19
травня 2014 р. першу належну відповідь з
Територіальної державної інспекції
праці в м. Києві, він достеменно
дізнався про порушення свого права.

Проте вищевказані доводи позивача суд
вважає необґрунтованими і не вбачає
підстав для визнання поважними причин
пропуску ним строку звернення з
позовом про поновлення на роботі з
огляду на таке.

Ст. 232 КЗпП України чітко передбачено,
що спори про поновлення на роботі
незалежно від підстав припинення
трудового договору підвідомчі
безпосередньо суду.

1 грудня 2013 р., тобто задовго до
звільнення з роботи, позивач уклав
договір про надання правової допомоги
з адвокатом ОСОБА_3 (а.с. 16), який, будучи
фахівцем в галузі права, повинен був
знати порядок розгляду спорів про
поновлення на роботі. За таких обставин
суд вважає, що численні звернення
адвоката до державних органів з
проханням провести перевірки обставин
звільнення позивача і очікування на
них відповідей, які крім усього, не
мають жодного доказового значення у
даній справі, жодним чином не
перешкоджали ОСОБА_2 звернутися до суду
з позовом про захист порушеного
трудового права у встановлений законом
місячний строк.

Таким чином суд, визнаючи
обґрунтованість вимог ОСОБА_2,
відмовляє йому у позові у зв'язку з
пропуском встановленого ст. 233 КЗпП
України місячного строку звернення до
суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до комунального
підприємства «Київпастранс» про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: