АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/3126/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Черніцька І.М. Провадження №
22-ц/789/901/14 Доповідач - Костів
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

-
адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 04 червня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Тернопільського вищого
професійного училища №4 імені
М.Паращука про визнання неправомірними
дій щодо встановлення педагогічного
навантаження на 2013-2014 навчальні роки,
визнання незаконним наказу №192 від 30
серпня 2013 року про реорганізацію
кабінету «Правознавство»,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Тернопільського міськрайонного суду
із позовною заявою до Тернопільського
вищого професійного училища №4 імені
М.Паращука про визнання неправомірними
дій щодо встановлення педагогічного
навантаження на 2013-2014 навчальні роки,
визнання незаконним рішення за№192 від
30 серпня 2013 року про реорганізацію
кабінету «Правознавства»,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим,
що з 21 листопада 2011 року на умовах
контракту був призначений на посаду
викладача правознавства
Тернопільського вищого професійного
училища №4 ім. М.Паращука. У зв'язку із
зменшенням набору учнів у 2013-2014
навчальному році 25 червня 2013 року ним
була надана письмова згода на зміну
істотних умов праці. Згідно
тарифікаційного листа на 2013-2014 рік та
наказу директора Училища за №195 від 30
серпня 2013 року йому не встановлено
педагогічного навантаження на 2013-2014
навчальний рік. Навчальні години з
предметів «Правознавства», «Основи
правових знань», «Основи
правознавства», «Основи трудового
законодавства» були розподілені
викладачу історії ОСОБА_6 23 вересня 2013
року йому було встановлено педагогічне
навантаження в розмірі 250 навчальних
годин, а з 18 жовтня 2013 року збільшено
педагогічне навантаження ще на 223
години. Вважає, що керівництвом Училища
у 2013-2014 роках неправомірно розподілені
години з предметів правознавства, що
порушило його права та гарантії як
працівника та призвело до значних
матеріальних витрат та моральних
страждань. Крім того, позивач зазначив,
що у 2012-2013 навчальних роках він був
завідуючим кабінету «Правознавства», а
наказом директора училища за №192 від 30
серпня 2013 року кабінет «Правознавства»
реорганізовано у кабінет
«Електротехніки». Таким чином,
внаслідок відсутності педагогічного
навантаження та реорганізації
кабінету «Правознавства» він не
отримав певної частини заробітної
плати.

Посилаючись на наведене, просив
визнати неправомірними дії
адміністрації училища щодо
встановлення педагогічного
навантаження на 2013-2014 навчальний рік,
незаконним наказ за №192 від 30 серпня 2013
року про реорганізацію кабінету
«Правознавства» та відшкодувати у
зв'язку з цим матеріальну шкоду як
різницю заробітку внаслідок неповного
педагогічного навантаження та
непризначення його завідувачем
кабінету у розмірі 6286 грн. і моральну
шкоду у сумі 6286 грн.

Також просив поновити строк звернення
до суду, оскільки з метою вирішення
даного спору він звертався у
прокуратуру, інспекцію праці та інші
установи, що позбавило його можливості
у встановлений законом строк
звернутись до суду.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 04 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подав на вказане рішення
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що судом
неповно встановлено фактичні
обставини справи та дано невірну
оцінку доказам. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задоволити його позовні вимоги в
повному обсязі.

В судовому засіданні представники
апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та адвокат
ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали,
зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача - ОСОБА_4 проти
апеляційної скарги заперечила, просила
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 04 червня 2014
року залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представників сторін, ознайомившись з
матеріалами справи, доводами
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, виходячи із
наступних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
розподіл педагогічного навантаження
по правознавству на 2013-2014 навчальний
рік проведено адміністрацією училища
відповідно до її компетенції та з
дотриманням вимог діючого
законодавства, а тому не порушує прав
позивача.

З таким висновком колегія суддів не
погоджується, оскільки він суперечить
діючому законодавству, зроблений на
неповно з'ясованих судом обставинах,
які мають значення для справи, що у
відповідності до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для ухвалення нового
рішення.

Відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справі згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

У відповідності до Статуту
Тернопільського вищого професійного
училища №4 ім. М.Паращука,
затвердженого заступником Міністра
освіти України 29 червня 2004 року,
Тернопільське ВПУ №4 ім. М.Паращука є
державним професійно-технічним
закладом, який входить до системи
освіти України (п.1.1). Права, обов'язки та
соціальні гарантії педагогічних
працівників визначаються Законами
України «Про освіту», «Про
професійно-технічну освіту» та іншими
нормативно-правовими актами (п.4.1).
Педагогічні працівники приймаються на
роботу за трудовими договорами,
контрактами (п.4.5). Працівники училища
разом з учнями складають єдиний
трудовий колектив і мають право на
оплату праці відповідно до її
кількості і якості, кінцевих
результатів та чинного законодавства
(п.4.2). Директор училища організовує
навчально-виховний процес, забезпечує
створення необхідних умов підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації робітників і
спеціалістів (п.5.3).

Згідно ч.2 ст.45 Закону України «Про
професійно-технічну освіту»
педагогічною діяльністю у
професійно-технічних навчальних
закладах та установах
професійно-технічної освіти можуть
займатися особи, які мають відповідну
професійну освіту та
професійно-педагогічну підготовку,
моральні якості і фізичний стан яких
дає змогу виконувати обов'язки
педагогічного працівника.

У відповідності до Диплома Магістра
серії НОМЕР_1 від 27 червня 2008 року
ОСОБА_1 закінчив у 2008 році Львівський
державний університет внутрішніх
справ і отримав повну вищу освіту за
спеціальністю «Правознавство» та
здобув кваліфікацію юриста.

В судовому засіданні встановлено, що 21
листопада 2011 року між Тернопільським
вищим професійним училищем №4 ім.
М.Паращука та ОСОБА_1 укладено контракт,
у відповідності до якого позивача
прийнято на роботу на посаду викладача
правознавства на термін до 30 серпня 2021
року.

Згідно наказу директора
Тернопільського вищого професійного
училища №4 імені М.Паращука №96-к від 21
листопада 2011 року ОСОБА_1 переведено з
посади юрисконсульта на посаду
викладача правознавства вказаного
училища, з 21 листопада 2011 року на умовах
укладеного контракту, до 30 серпня 2021
року.

Наказом «Про розподіл педагогічного
навантаження на 2012-2013 навчальний рік»
від 29 серпня 2012 року за № 137-у позивачу з
01 вересня 2012 року визначено
педагогічне навантаження, яке складало
498 год., що підтверджується
тарифікаційним списком на попередній
2012-2013 навчальний рік.

У 2013-2014 навчальному році у порівнянні з
попереднім роком мало місце зменшення
кількості набору учнів з 985 до 900
чоловік та зменшення педагогічного
навантаження з правознавства з 764 год.
до 638 год. на рік.

У відповідності до ч.3 ст.32 КЗпП у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Згідно з вимогами ст.103 КЗпП України про
нові або зміну діючих умов оплати праці
в бік погіршення власник або
уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника не пізніш як за
два місяці до їх запровадження або
зміни.

Відповідно до листа від 25 червня 2013
року за №659 Тернопільського ВПУ №4,
училище повідомило ОСОБА_1 про те, що у
зв'язку із зменшенням набору учнів на
2013-2014 навчальний рік, зміною навчальних
планів і програм йому може бути
встановлене неповне педагогічне
навантаження. У разі незгоди на зміну
істотних умов праці ОСОБА_1
попереджено, що його буде звільнено
відповідно до вимог п.6 ст.36 КЗпП
України.

25 червня 2013 року ОСОБА_1 особисто був
ознайомлений із даним повідомленням та
погодився на неповне педагогічне
навантаження, про що особисто поставив
свій підпис.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду
України, у п.3 постанови №9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
згідно з ч.3 ст.32 КЗпП в межах
спеціальності, кваліфікації і посади,
обумовленої трудовим договором, зміна
істотних умов праці: систем і розмірів
оплати, пільг, режиму роботи,
встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій,
зміни розрядів і найменування посад та
інших - допускається за умови, що це
викликано змінами в організації
виробництва і праці та що про ці зміни
працівник був повідомлений не пізніше
ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді
трудового спору буде встановлено, що
зміна істотних умов трудового договору
проведена не у зв'язку зі зміною в
організації виробництва і праці на
підприємстві, в установі, організації,
то така зміна з урахуванням конкретних
обставин може бути визнана судом
неправомірною з покладенням на
власника або уповноважений ним орган
обов'язку поновити працівникові
попередні умови праці.

Відповідно до підпункту «е» пункту 20
Типових правил внутрішнього
розпорядку для працівників державних
навчально-виховних закладів України,
затверджених наказом Міністерства
освіти України №455 від 20 грудня 1993 року,
власник або уповноважений ним орган
(керівник) закладу освіти зобов'язаний
доводити до відома педагогічних
працівників у кінці навчального року
(до надання відпустки) педагогічне
навантаження в наступному навчальному
році.

Перерозподіл педагогічного
навантаження протягом навчального
року допускається у разі зміни
кількості годин з окремих предметів
(органами виконавчої влади), що
передбачається робочим навчальним
планом, або за письмовою згодою
педагогічного працівника з
додержанням законодавства України про
працю .

Відповідно до положень п.63 Інструкції
про порядок обчислення заробітної
плати працівників освіти, затвердженої
наказом Міністерства освіти України
від 15 квітня 1993 року за №102, навчальне
навантаження викладачам вищих
навчальних закладів І-ІІ рівнів
акредитації та професійно-технічних
навчальних закладів визначається один
раз на рік до початку навчального року
та без письмової згоди педагогічного
працівника змінюватись не може.

Згідно із зазначеною Інструкцією,
навчальне навантаження між вчителями,
викладачами та ін. педагогічними
працівниками розподіляється
керівником установи за погодженням з
профспілковим комітетом залежно від
кількості годин, передбачених
навчальними планами, наявності
відповідних педагогічних кадрів та
іншими конкретними умовами, а також
згідно з п. 91 вищевказаної інструкції.

Наказом директора училища №195 від 30
серпня 2013 року затверджено погоджений
профкомом тарифікаційний список
викладачів та інших педагогічних
працівників на 2013-2014 навчальний рік, до
якого ОСОБА_1 не включено.

Таким чином, при встановленні
педагогічного навантаження
працівникам Тернопільського ВПУ №4 ім.
М.Паращука на 2013-2014 навчальні роки
згідно наказу №195 від 30 серпня 2013 року
позивачу ОСОБА_1 не було встановлено
жодної години педнавантаження, хоча
зменшення педагогічного навантаження
по правознавству у вказаному періоді
відбулося лише на 126 год. (із 764 год. до 638
год. на рік).

Стаття 43 Конституції України гарантує
кожному громадянину України право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови повного
здійснення громадянами права на працю.

Колегія суддів вважає, що вказані дії
адміністрації Тернопільського ВПУ №4
ім. Паращука порушують трудові права
позивача та умови контракту,
укладеного з останнім.

Наявність письмової згоди ОСОБА_1 на
зміну істотних умов праці та можливе
встановлення неповного педагогічного
навантаження не могло бути підставою
для невстановлення останньому взагалі
жодної години педнавантаження на 2013-2014
навчальні р.р. у відповідності до
наказу №195 від 30 серпня 2013 року. При
цьому колегія враховує, що фактично
згідно навчальними планами
педагогічне навантаження з
правознавства на вказаний період
складало 638 год.

В подальшому, 18 вересня 2013 року ОСОБА_1
знову особисто написав заяву про згоду
на неповне педагогічне навантаження у
2013-2014 навчальному році та наказом
відповідача від 23 вересня 2013 року за
№221 останньому встановлено
педагогічне навантаження в розмірі 250
годин, а наказом від 18 жовтня 2013 року за
№253 його педнавантаження збільшено на
223 год., до 473 год.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання представника відповідача на
те, що в період з 01 по 23 вересня 2013 року
заробітна плата ОСОБА_1 не зменшилася,
останній був задіяний до навчального
процесу училища та здійснював
викладання на підставі замін, а тому
училищем жодним чином прав позивача,
ніби-то, не порушено, оскільки це не
спростовує встановлених колегією
суддів обставин щодо неправомірності
дій адміністрації училища при не
встановленні останньому
педнавантаження на 2013-2014 навчальні
роки, згідно наказу №195 від 30 серпня 2013
року.

Також колегія суддів вважає, що
вказаними неправомірними діями
відповідача, які проявилися у
невстановленні позивачу педагогічного
навантаження згідно наказу №195 від 30
серпня 2013 року за період з 01 по 23
вересня 2013 року, останньому спричинено
моральну шкоду, яка проявилася у
перенесених переживаннях, стресі,
незручностях, втраті звичних життєвих
зв'язків та впевненості в майбутньому,
що призвело до необхідності
прикладання додаткових зусиль для
захисту своїх законних прав та
організації життя.

У відповідності до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Спричинену моральну шкоду, виходячи із
принципів розумності та
справедливості, періоду, протягом
якого тривало порушення прав позивача,
колегія суддів оцінює в розмірі 1000 грн.

Разом із тим колегія суддів
погоджується із рішенням суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 щодо
визнання незаконним наказу директора
Тернопільського ВПУ №4 ім. М.Паращука
за №192 від 30 серпня 2013 року про
реорганізацію кабінету «Правознавства
та стягнення матеріальної шкоди.

Згідно наказу директора училища за №192
від 30 серпня 2013 року «Про впорядкування
нумерації, назв навчальних кабінетів,
лабораторій та призначення
завідуючих» внесено зміни і
затверджено структуру навчальних
кабінетів та лабораторій у 2013-2014
навчальному році. При цьому, кабінету
«Правознавства» в училищі не створено.

Доводи позивача про те, що наказом за
№192 від 30 серпня 2013 року кабінет
«Правознавства» було реорганізовано в
кабінет «Електротехніки», завідуючим
якого призначено ОСОБА_8, є
безпідставними, оскільки не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні. Крім того, питання створення
кабінетів є компетенцією директора
навчального закладу, на якого
покладено обов'язок забезпечення
навчального та виховного процесів.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання представників апелянта на
те, що створення кабінету
«Правознавства» є обов'язковим, що
передбачено Положенням про навчальні
кабінети загальноосвітніх навчальних
закладів, затвердженим Наказом
Міністерства освіти і науки України
від 20 липня 2004 року №601, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 9
вересня 2004 року за №1121/9720, та
Державними стандартами
професійно-технічної освіти з
конкретних робітничих професій,
затвердженими наказом Міністерства
освіти і науки України №359 від 23 квітня
2008 року, оскільки вказані нормативні
документи носять рекомендаційний
характер та не містять імперативної
норми щодо обов'язковості створення
кабінету «Правознавства».

В силу вимог ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу,в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Достатніх та належних доказів в
обґрунтування заявлених вимог щодо
спричинення матеріальної шкоди
позивачем суду представлено не було.

У відповідності до ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст.234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 з
поважних причин пропустив тримісячний
строк звернення до суду за захистом
своїх трудових прав, встановлений ст.233
КЗпП України, а тому його слід поновити.

Позивач був присутній під час
засідання педагогічної ради 11 вересня
2013 року та йому було відомо про
тарифікаційний список на 2013-2014
навчальний рік. З позовом до суду він
звернувся лише 04 березня 2014 року.

Однак, в судовому засіданні
встановлено, що позивач вживав заходи з
метою захисту своїх прав та
врегулювання спірної ситуації в
позасудовому порядку.

Зокрема, ОСОБА_1 протягом
вересня-грудня 2013 року неодноразово
звертався із відповідними заявами до
Президента України, органів
прокуратури, Державної інспекції з
питань праці та Державної інспекції
навчальних закладів.

Лише після негативних відповідей на
його звернення він змушений був
звернутися за захистом своїх прав до
суду.

Враховуючи викладене, апеляційну
скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити
частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 04 червня 2014
року в частині відмови в задоволенні
позовної заяви ОСОБА_1 до
Тернопільського вищого професійного
училища №4 імені М.Паращука про
визнання неправомірними дій щодо
встановлення педагогічного
навантаження на 2013-2014 навчальні роки,
та стягнення моральної шкоди слід
скасувати та ухвалити в даній частині
нове рішення, яким визнати дії
адміністрації Тернопільського вищого
професійного училища №4 ім. М.Паращука
щодо не встановлення педагогічного
навантаження викладачу правознавства
ОСОБА_1 згідно наказу №195 від 30 серпня
2013 року за період з 01 по 23 вересня 2013
року неправомірними та стягнути в
користь останнього моральну шкоду в
розмірі 1000 грн.

В решті рішення Тернопільського
міськрайонного суду слід залишити без
змін.

Керуючись ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 04 червня 2014
року в частині відмови в задоволенні
позовної заяви ОСОБА_1 до
Тернопільського вищого професійного
училища №4 імені М.Паращука про
визнання неправомірними дій щодо
встановлення педагогічного
навантаження на 2013-2014 навчальні роки,
та стягнення моральної шкоди -
скасувати.

Ухвалити в даній частині нове рішення,
яким поновити ОСОБА_1 строк звернення
до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині
визнання неправомірними дій щодо
встановлення педагогічного
навантаження викладачів
Тернопільського вищого професійного
училища №4 ім. М.Паращука та стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Визнати дії адміністрації
Тернопільського вищого професійного
училища №4 ім. М.Паращука щодо не
встановлення педагогічного
навантаження викладачу правознавства
ОСОБА_1 згідно наказу №195 від 30 серпня
2013 року за період з 01 по 23 вересня 2013
року - неправомірними.

Стягнути із Тернопільського вищого
професійного училища №4 ім. М.Паращука
в користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної
шкоди.

В решті рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 04 червня 2014
року - залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів