Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2398/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
УХВАЛА

Іменем України

16.09.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого
- Сукач Т.О.

суддів
- Мурашка С.І.

Кривохижі В.І.

при секретарі
Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Кіровоградська міська
державна нотаріальна контора № 1, про
визнання заповіту недійсним, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду міста
Кіровограда від 19 червня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного
суду міста Кіровограда від 19 червня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
Кіровоградська міська державна
нотаріальна контора № 1, про визнання
заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким визнати
недійсним заповіт складений від імені
ОСОБА_5 і посвідчений 06.07.2012 року
держаним нотаріусом першої
Кіровоградської нотаріальної контори.

Позивач в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений у порядку, визначеному
ст.76 ЦПК України, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення йому поштового відправлення
із судовою повісткою. Враховуючи
положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з
якою неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи, колегія суддів вирішила
розглядати справу у відсутності
позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_4, ОСОБА_6, який проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду та доводи
апеляційної скарги у встановлених
статтю 303 ЦПК України межах, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем у порушення вимог ст.ст.
10,11,58,59,60 ЦПК України не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
обставин, якими обґрунтовувалися його
позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки суд дійшов їх
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі із
зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими
посадовими,службовими
особами,визначеними в статтях 1251-1252 ЦК
України.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 є
онуком ОСОБА_5 20 листопада 2000 року
ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений у
нотаріальному порядку, згідно якого
усе своє майно, де б воно не було і з
чого б воно не складалося і все те, що
буде належати йому на день смерті і на
що він за законом матиме право
заповідав ОСОБА_3 і ОСОБА_7 (а.с.8).

06 липня 2012 року ОСОБА_5 склав новий
заповіт, за яким все своє майно заповів
ОСОБА_4 Цей заповіт посвідчений
державним нотаріусом першої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори Озерною О.П. за
місцем проживання заповідача:
АДРЕСА_1.та зареєстровано в реєстрі за
№1-391. Текст заповіту ОСОБА_5 було
прочитано вголос свідками ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, оскільки заповідач
був інвалідом І-ої групи по зору і не
міг особисто прочитати текст заповіту,
за усним дорученням заповідача заповіт
підписано ОСОБА_12 У заповіті зазначено,
що його зміст та умови відповідають
намірам ОСОБА_5 За бажанням заповідача
заповіт згідно ст.1253 ЦК України
посвідчений в присутності свідків та
особи, яка за дорученням заповідача
підписала заповіт (а.с.58-60).

Відповідно до ст. 544 ЦК УРСР, 1963 року,
який був чинним на час складання
ОСОБА_5 заповіту у 2000 році, заповідач
вправі в будь - який час змінити або
скасувати попередній заповіт, склавши
новий заповіт. Заповіт, складений
пізніше, скасовує попередній заповіт.

Аналогічна правова норма зазначена і в
ст. 1254 ЦК України (2003 року), за якою
заповідач має право у будь-який час
скасувати заповіт та має право у
будь-який час скласти новий заповіт,
при цьому, заповіт, який було складено
пізніше, скасовує попередній заповіт
повністю або у тій частині, в якій він
йому суперечить.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.31).

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання
заповіту, посвідченого 06 липня 2012 року,
недійсним з підстав передбачених ч.1
ст.225, ч.2 ст. 1257 ЦК України , позивач
посилався на те, що в останні роки життя
ОСОБА_5 регулярно відвідував
невропатолога, оскільки страждав на
головні болі, не міг висловити свою
думку з причини розладу мови, у нього
часто були провали в пам'яті. Зазначені
обставини, на думку позивача, можуть
свідчить про те, що на момент складення
заповіту у 2012 році, дід не міг розуміти
свої дії та надавати їм оцінку, що
унеможливлює вираження ним його
справжньої волі, що викладена у
оспорюваному заповіті.

Заповіт є правочином, тому на
нього поширюються загальні положення
про правочини, якщо у книзі шостій ЦК
України немає відповідного правила.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).
Правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені (ч.1 ст.225 ЦК
України).

Згідно ст.3 Закону
України «Про психіатричну допомогу»
кожна особа вважається такою, яка не
має психічного розладу, доки
наявність такого розладу не буде
встановлено на підставах та в порядку,
передбачених цим Законом та іншими
законами України (презумпція
психічного здоров'я).

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Зокрема, це має
місце при підтвердженні доказами
наявності таких загальних підстав для
визнання правочину недійсним як
складення заповіту недієздатною
особою або особою, яка в момент його
складення не усвідомлювала й не могла
усвідомлювати значення своїх дій і
(або) не могла керувати ними, складення
заповіту під впливом насильства.

Пленум Верховного Суду України у п. 16
постанови 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснив, що при розгляді справ за
позовами про визнання недійсними
заповітів на підставі статті 225, ч.2
ст.1257 ЦК суд відповідно до ст.145 ЦПК за
клопотанням хоча б однієї зі сторін
зобов'язаний призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи на момент
вчинення правочину.

За клопотанням представника позивача,
суд ухвалою від 14.08.2013 року призначив
посмертну судово-психіатричну
експертизу, на вирішення експертам
були поставлені питання : - 1) чи
страждав ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, будь-яким психічним
розладом на момент складення заповіту,
а саме: 06.07.2012 року; - 2) чи міг ОСОБА_3 на
момент складення заповіту, а саме:
06.07.2012 року, розуміти значення своїх дій
і (або) керувати ними (т.1,а.с.183).

У мотивувальній частині акту №543
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 12 листопада 2013 року,
складеного експертами КЗ
«Кіровоградська обласна психіатрична
лікарня» експерти зазначили, що
діагноз дисциркуляторна енцефалопатія
ІІ ст. встановлено ОСОБА_5 з 2005 року
лікарем-невропатологом І-ої міської
лікарні м. Кіровограда.
Дисциркуляторна енцефалопатія - це
хронічна прогресуюча недостатність
мозкового кровообігу, яка поєднана з
розвитком дифузних дрібновогнещевих
змін мозкової речовини, обумовлюваючих
наростаюче порушення функції
головного мозку. Для ІІ-го ступеню ДЕ
(виражене) характерне прогресуюче
зниження пам'яті, слізливість, швидка
втомлюваність та психічна
виснажливість. Хворі скаржаться на
головний біль, запаморочення, шум в
голові, дещо страждають критичні
здібності. Протягом свого життя ОСОБА_5
лікарем - психіатром не оглядався,
психічне захворювання йому не
встановлювалося. Із показань свідків:
ОСОБА_13, дільничний лікар 1-ї міської
поліклініки « жалівся на головні болі,
відхилень розумових я не бачила, він
адекватно відповідав на питання»,
ОСОБА_14- поштарка: «Останній рахз я
бачила його 5 серпня 2012 року, гроші
рахував чітко, все знав до копійки, він
писав свою фамілію самостійно, як
ставила його руку, де йому потрібно
було розписатися. Свідок ОСОБА_15.»
говорив, що його любимий внук , він в
зв'язку з роками почав забувати».

На підставі викладеного комісія
експертів дійшла висновку, що
ураховуючи дані амбулаторної картки №
290351 поліклініки 1-ї міської лікарні,
медичної карти стаціонарного хворого
№ 15592 Кіровоградської обласної
лікарні, покази свідків, враховуючи
значні розбіжності в оцінці
об'єктивного стану, в останні півтора
року життя досліджуваного, між
оглядами невропатолога та дільничного
терапевта, відповісти на поставлені
перед експертами питання не
виявляється можливим (т.1, а.с.196-198).

Суд дав належну оцінку висновку
судово-психіатричної експертизи,
показання свідків: ОСОБА_13-
дільничного і домашнього лікаря
ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_11.(сусіди
померлого), які показали, що вони до
самої смерті знали ОСОБА_5 як цілком
адекватну людину, порушень психіки в
його поведінці не помічали, на
запитання відповідав адекватно,
тривалий час працював на підприємстві,
не був прикутим до ліжка, постійно
спілкувався з сусідами по будинку,
будучи повністю незрячим,впізнав людей
за голосом та те, що причиною смерті
ОСОБА_5 була лівостороння пневмонія, і
дійшов правильного висновку про
недоведеність позивачем своїх вимог і
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Із матеріалів справи вбачається, що на
порушення цих норм процесуального
закону позивачем не надано належних
та допустимих доказів (ст.ст.58, 59 ЦПК
України) на підтвердження доводів про
те, що на момент складення заповіту, 06
липня 2012 року, на користь ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не усвідомлював й не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, відповідно з наданими доказами,
що згідно ст.308 ЦПК України є підставою
для відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Доводи апеляційної скарги
не грунтутються на законі та доказах,
висновків суду не спростовують, тому
підстав для її задоволення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 19 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді