Справа № 178/2279/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2014 року Криничанський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Цаберябого Б.М.,

при секретарі Янченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в с.Кринички справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Криничанської селищної ради
Дніпропетровської області,
Криничанської державної нотаріальної
контори Дніпропетровської області,
треті особи: Криничанське бюро
технічної інвентаризації
Дніпропетровської області, відділ
державного земельного агентства у
Криничанському районі про визнання
недійсними рішення Криничанської
селищної ради від 29 жовтня 1997 року № 81
про приватизацію земельної ділянки по
АДРЕСА_1, свідоцтва на право власності
на ? частину житлового будинку по
АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_2, державного
акту на право приватної власності на
землю серії КН № 001996 від 18 вересня 1998
року на ім'я ОСОБА_3, договору дарування
земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
від 21 грудня 2004 року, державного акту на
право приватної власності на землю по
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, договору
дарування житлового будинку між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 21 грудня 2004 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з цим позовом і
обгрунтовуючи позовні вимоги вказав,
що ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною
заявою до позивача від 12 липня 2013 року
про виділення в натурі у володіння та
користування ? частини житлового
будинку із господарськими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1. Позивач пояснив, що ця
позовна заява могла б була бути
обґрунтованою, якби не додані до неї
документи. Так позивач вперше побачив
при отриманні позову від 1-ї
відповідачки, що існує договір
дарування земельної ділянки на користь
1-ї відповідачки від 21 грудня 2004 року,
яким вона була обдарована земельною
ділянкою у розмірі 1107 кв. м. призначену
для будівництва та обслуговування
всього житлового будинку, з усіма
господарськими спорудами і будівлями.
Дарувальник по цьому договору (2-й
відповідач) ніколи не могла бути
законним власником або користувачем
цієї земельної ділянки та ще і у такому
розмірі (враховуючи існування на той
момент іншого користувача та господаря
? частини спірного житлового будинку)
Виходячи з цього договір дарування
земельної ділянки на користь 1-ї
відповідачки від 21 грудня 2004 року та
документи на підставі яких він був
укладений - державний акт про право
приватної власності на землю серії КН
№ 001996 від 18 вересня 1998 року, рішення
Криничанської селищної Ради від 29
жовтня 1997 року № 81 повинні бути визнані
недійсним.

Також ситуація виникла із договором
дарування ? частини житлового будинку
із господарськими спорудами за адресою
АДРЕСА_1. Так позивач вперше побачив
(при отриманні позову від 1-ї позивачки),
що існує договір дарування ? частини
житлового будинку на користь 1-ї
відповідачки від 21 грудня 2004 року.
Дарувальник по цьому договору 2-й
відповідач) ніколи не була законним
власником всього спірного житлового
будинку і тому без існуючих господарів
іншої ? частини спірного житлового
будинку не мала законних підстав
складати будь-які документи про
відчуження ? частини житлового будинку
без їх письмової згоди на такі дії. Тому
і договір дарування ? частини спірного
житлового будинку на користь 1-ї
відповідачки від 21 грудня 2004 року
повинен бути визнаний недійсним разом
із свідоцтвом на право приватної
власності 1-го відповідача на ? частину
спірного житлового будинку. Також
ОСОБА_1 просить звернути увагу суду, що
у договорі дарування ? частки спірного
житлового будинку від 21 грудня 2004 року
зазначені данні, які не відповідають
дійсності. У договорі зазначено, що ?
частина спірного житлового будинку
знаходиться на земельній ділянці
розміром 1107 кв. м., що не відповідає
записам зазначених у технічній
документацій на будинок. Тому позивач
просить задоволити його позовні
вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3
позовні вимоги не визнала, вважає їх
безпідставними і просить в задоволенні
позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6
позовні вимоги не визнав і пояснив, що в
позовній заяві позивач просить визнати
недійсним рішення Криничанської
селищної ради, визнати державний акт
про право власності на землю від 18
вересня 1998 року, та визнати недійсним
державний акт про право власності на
землю по вул. Спортивній 24. і
посилається на те, що нібито не існує
такої земельної ділянки. Він вважає, що
позовні вимоги не доведені, тому позов
зовсім безпідставний. Крім того,
державний акт на право приватної
власності був отриманий 18 вересня 1998
року. Позивач став співвласником ?
частини лише в 2007 році. Тобто на час
видачі акту ніхто не порушував права
позивача як співвласника житлового
будинку.

Представник відповідача Криничанської
селищної ради Литвиненко І.І. позовні
вимоги не визнав, мотивуючись там, що
позов безпідставний.

Представник відповідача Криничанської
державної нотаріальної контори
Овчаренко Л.Л. позовні вимоги не
визнала і пояснила, що при укладенні
договору дарування житлового будинку
вона не повідомила іншого співвласника
про посвідчення договору дарування - це
не передбачено ніякими нормами
цивільного законодавства та іншими
нормами, а згідно ст. 8 ЗУ «Про нотаріат»
нотаріус та помічник нотаріуса
зобов'язані зберігати нотаріальну
таємницю. Законодавством передбачено,
що попереджається і запропоновується
купити майно тільки по договорам
купівлі-продажу. Коли посвідчувався в
2004 році договір дарування земельної
ділянки, ніяких сумнівів щодо
державного акту 1998 року не виникло, бо
згідно договору дарування 1992 року, коли
одна особа подарувала будинок двом
особам, що було правовстановлюючим
документом для посвідчення договору
дарування від 2004 року, вказана земельна
площа 2621 квадратних метрів, а
приватизація земельної ділянки площею
1107 квадратних метрів, це навіть менше
чим половина, не бачу в чому порушення
навіть тут викликає приватизація. І в
них в рівних частинах подарована в
кожного, це є спільна часткова
власність, приватизація не заборонена.

Представник третьої особи
Криничанського бюро технічної
інвентаризації Безродня Н.Г. пояснила,
що їй відомо, що мати подарувала
будинок по АДРЕСА_1 дітям по ? частині
житлового будинку кожному. Потім
кожний з обдарованих на свій розсуд
розпорядились своїми частинами
будинку. ОСОБА_3 подарувала свою
частину житлового будинку своїй дочці.
Все зареєстровано в державному
реєстрі.

Оцінивши докази по справі суд вважає,
що вимоги позивача задоволені бути не
можуть, бо у судовому засіданні
встановлено, що власником житлового
будинку по АДРЕСА_1 була ОСОБА_10, яка
згідно договору дарування від 16 грудня
1992 року вказаний будинок в рівних долях
кожному подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_11
Реєстрація права власності ОСОБА_3 на ?
частину спірного будинку була
здійснена Криничанським БТІ 08 грудня
2004 року. Рішенням виконкому
Криничанської селищної ради № 81 від 29
жовтня 1997 року ОСОБА_3 була передана у
власність земельна ділянка, площею 1500
кв. м по АДРЕСА_1, а 18 вересня 1998 року
ОСОБА_3 отримала державний акт серії ДП
КН № 001996 на право приватної власності
на земельну ділянку площею 0,1107 га по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку.
Інший співвласник спірного будинку
ОСОБА_11 помер 25 листопада 2005 року і
позивач, згідно свідоцтва на право на
спадщину за законом від 01 листопада 2007
року, зареєстрованого Криничанським
бюро технічної інвентаризації 29 січня
2008 року, став власником ? частини
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
в разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Ст. 331 ЦК України
передбачає виникнення права власності
на нерухоме майно, що відповідно до
закону підлягає державній реєстрації,
з моменту державної реєстрації. За
правилами ст. 1299 ЦК України право
власності на нерухоме майно виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна. Тобто право
власності на ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1 у позивача виникло з
29 січня 2008 року. А на час винесення 29
жовтня 1997 року Криничанською селищною
радою рішення № 81 про передачу
земельної ділянки у приватну власність
ОСОБА_3, видачі ОСОБА_3 13 вересня 1998 року
державного акту на право приватної
власності на землю, на час укладення
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договорів
дарування частини житлового будинку та
земельної ділянки 21 грудня 2004 року
позивач власником ? частини спірного
домоволодіння не був. Це майно у
вказаний період належало померлому 25
листопада 2005 року ОСОБА_11, який вказані
рішення, державний акт на право
приватної власності на землю та
договори дарування частини будинку та
земельної ділянки не оскаржував, отже
цивільні права позивача стосовно
частини будинку та земельної ділянки,
власником яких він не був, не могли бути
порушені, не визнані або оспорені, тому
ці права і не підлягають захисту. Крім
того в договорі дарування житлового
будинку від 6 грудня 1992 року, в
технічному паспорті на цей будинок
вказано, що він розміщується по АДРЕСА_1
на земельній ділянці розміром 2621 кв. м
по фактичному користуванні, тому суд не
може прийняти до уваги, як підставу
задоволення позову, те, що відповідач
ОСОБА_3 приватизувала всю присадибну
земельну ділянку, оскільки в
державному акту на право приватної
власності на землю, договорі дарування
земельної ділянки вказані розміри
земельної ділянки 1107 кв. м. При цьому
кількісна характеристика переданих у
власність земель, вказана в
оспорюваному державному акті на право
приватної власності на землю, жодним
чином не змінює призначення цієї
земельної ділянки - для будівництва та
обслуговування житлового будинку, не
залежно чи це рілля, чи земля під
будівлями. Також суд вважає
безпідставними доводи позивача про те,
що договір дарування житлового будинку
є незаконним з причини того, що він
уклався без повідомлення про це
позивача. По-перше, на час укладення
договору позивач не мав відношення до
спірного будинку, по-друге ст.ст. 361, 362
ЦК України передбачають право
співвласника самостійно
розпоряджатися своєю часткою у праві
спільної часткової власності, а інший
співвласник має переважне право на цю
частку лише в разі її продажу. Ст.ст. 10, 60
ЦПК України передбачають обов'язок
кожної сторони довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та надати суду відповідні
докази. Таких доказів наявності
оспорюваних свідоцтва про право
власності на ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 та
державного акту на право приватної
власності на землю по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_5 позивач не надав. За наявними у
справі матеріалами право власності
ОСОБА_5 на житловий будинок
зареєстровано в електронному реєстрі
прав власності на майно, а право
власності ОСОБА_5 на земельну ділянку
по АДРЕСА_1 не зареєстроване, що
позбавляє суд можливості задоволення
позову в цій частині. А відмова в
задоволенні позову покладає на
позивача обов'язок по сплаті судових
витрат, як те передбачено ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60,88, 209, 212-215 ЦПК
України суд,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Криничанської селищної ради
Дніпропетровської області,
Криничанської державної нотаріальної
контори Дніпропетровської області,
треті особи: Криничанське бюро
технічної інвентаризації
Дніпропетровської області, відділ
державного земельного агентства у
Криничанському районі про визнання
недійсними рішення Криничанської
селищної ради від 29 жовтня 1997 року № 81
про приватизацію земельної ділянки по
АДРЕСА_1, свідоцтва на право власності
на ? частину житлового будинку по
АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_2, державного
акту на право приватної власності на
землю серії КН № 001996 від 18 вересня 1998
року на ім'я ОСОБА_3, договору дарування
земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
від 21 грудня 2004 року, державного акту на
право приватної власності на землю по
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, договору
дарування житлового будинку між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 21 грудня 2004 року -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Криничанський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в десятинний
строк з дня оголошення рішення.