ун. № 759/7589/14-ц
пр. № 2/759/3419/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року Сявтошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судд -

І.В.П»ятничук,

при секретарі -
К.Ю.Іванові,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за основним
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та поділ спільного майна подружжя,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особистою власністю майна набутого під
час шлюбу та стягнення моральної шкоди,
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до відповідачки ОСОБА_2 та
просив суд постановити рішення яким
розірвати шлюб зареєстрований між ним
та відповідачкою 27.10.2007 р. у
Центральному відділі державної
реєстрації шлюбів Головного
управлінні юстиції в м.Києві, також
просив поділити спільне майно подружжя
набуте сторонами під час шлюбу :
автомобіль «Форд Фокус» д/н НОМЕР_1,
пральну машину «Самсунг», ноутбук,
залишивши автомобіль та пральну машину
ОСОБА_2 з компенсації половини їх
вартості на користь ОСОБА_1 в розмірі 72
950 грн. за автомобіль, та 1600 грн. за
пральну машину, залишити ноутбук у
власності ОСОБА_1 з компенсацією
половини його вартості на користь
ОСОБА_2 в розмірі 2300 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулась
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1
та просила суд постановити рішення
яким визнати за нею право власності на
автомобіль «Форд Фокус» д/н НОМЕР_1,
стягнути з ОСОБА_1 на її користь
моральну шкоду в розмірі 60000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
основного позову позивач ОСОБА_1
вказував суду на те, що 27.10.2007 р. між ним
та відповідачкою було укладено шлюбу,
від шлюбу дітей вони не мають,
зазначав, що спільне життя у них як у
подружжя не склалось, з жовтня 2013 р.
вони проживають окремо, припинили
підтримували сімейні відносини, угоди
про добровільний поділ майна між ними
не досягнуто тому він вимушений
звернутись з даним позовом до суду,
зазначав що за час перебування в шлюбі
ними придбано наступне майно:
автомобіль «Форд Фокус» д/н НОМЕР_1,
вартістю 145900 грн., пральну машину
«Самсунг» вартістю 3200 грн., ноутбук
вартістю 4600 грн. Враховуючи наведене та
посилаючись на ст..ст. 60, 69, 70, 71, 180 СК
України та ст..183 ЦК України просив
заявлені позовні вимоги основного
позову задовольнити.

В обґрунтування вимог
зустрічного позову ОСОБА_2 вказувала
суду на те, що дійсно перебуває в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 27.10.2007
р., після реєстрації шлюбу подружжя
проживало у її батьків в АДРЕСА_1,
вказувала що з початку червня 2013 р. їх
родина не проживає разом, оскільки
ОСОБА_1 порушив подружню вірність,
зазначала, що за час спільного
проживання з ОСОБА_1, останній постійно
не працював, доходу достатнього для
утримання родини не отримував, тому
вони жили виключно за кошти отримані
нею та за кошти які надавались як
допомога її батьками, тому автомобіль
«Форд Фокус» д/н НОМЕР_1 який було
придбано за кредитним договором 11.07.2011
р. сплачувався особисто нею з її
заробітної плати, а також за допомогою
її батьків, оскільки в грудні 2012 р. її
батьком надав їй кошти в розмірі 20000
грн. для сплати кредиту. Також просила
стягнути з відповідача на її користь
60000 грн. у відшкодування моральної
шкоди вказуючи на те, що діями ОСОБА_1
завдано їй моральних страждань,
посилаючись на ст. 57 СК України та ст..23
ЦК України просила заявлені вимоги
зустрічного позову задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та представник
позивача ОСОБА_3 заявлені позовні
вимоги основного позову підтримали та
просили їх задовольнити вказуючи на
обставини справи викладені в позовній
заяві, позивач зазначав, що за час шлюбу
з відповідачкою вони придбали кредит,
автомобіль «Форд», пральну машину та
ноутбук, кредит виплачували за спільні
кошти подружжя, вказував, що дійсно з
червня 2013 р. він переїхав з квартири
батьків відповідачки в однокімнатну
квартиру яка була виділена
відповідачці за місцем її роботи, робив
там ремонт, відносини з відповідачкою
погіршувались і з серпня 2013 р. він почав
зустрічатись з іншою жінкою, зазначав,
що не знає про те, що батько
відповідачки надавав в грудні 2012 р.
кошти на сплату кредитних платежів по
автомобілю, а його мати надавала кошти
в 2009 р. в розмірі 4000 доларів США для
сплати першого внеску по придбанню
автомобіля, також вказував що за час
перебування в шлюбі він також
отримував дохід і приймав участь у
утриманні родини, враховуючи наведене
як позивач так і представник позивача
заперечували проти заявлених вимог
зустрічного позову вважаючи їх
необґрунтованими та безпідставними.

Відповідачка ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_4 не заперечували
щодо задоволення вимог основного
позову в частині розірвання шлюбу,
вказуючи на те, що дійсно з червня 2013 р.
подружжя проживає окремо і припинило
підтримувати будь-які сімейні
відносини, щодо вимог про поділ майна
подружжя заперечували вказуючи а те, що
всі кошти за даними кредитним
договорами сплачувались виключно за
власні кошти відповідачки та за кошти
надані їй її батьками, як зазначала
відповідачка про надання будь-яких
коштів позивачу його матір»ю їй не
відомо, позивач практично весь час їх
спільного життя не працював, жодних
доходів не отримував і їх сім»я
існувала за її кошти та за рахунок
допомоги їх батьків. Як вказувала
відповідачка з червня 2013 р. позивач
дійсно переїхав в її нову квартиру і
робив там ремонт, на той час вона була
вагітна від позивача, а він зрадив її,
коли вона дізналась про це, знаходячись
в стані постійного стресу потрапила до
лікарні де втратила дитину, враховуючи
наведене вважали заявлені вимоги
зустрічного позову доведеними та
просили їх задовольнити посилаючись на
обставини викладені в зустрічній
позовній заяві просили вимоги
зустрічного позову задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, представника позивача,
відповідачки, представника
відповідача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи
вважає встановленими наступні
обставини.

Як вбачається з матеріалів
справи, 27 жовтня 2007 р. зареєстровано
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
Центральному відділі державної
реєстрації шлюбів Головного
управлінні юстиції в м.Києві, про що
зроблено актовий запис № 3797 ( а.с. 6).

Як вбачається з довідки за формою
№3 від 28.03.2014 р. ОСОБА_2 зареєстрована в
АДРЕСА_1 ( а.с. 11).

Відповідно до кредитного
договору № 002-28064-260311 від 26.03.2011р.
укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та
ОСОБА_2, останній надано кредит на
придбання майна : пральної машини
«Самсунг» вартістю 3399 грн., ноутбуку
вартістю 4599 грн. та праски вартістю 579
грн. за даним договором встановлено
строк дії договору П.10.1 з дня
підписання договору та до повного
виконання зобов»язань за даним
договором ( а.с. 16-17).

Відповідно до договору
купівлі-продажу №111СР-082 від 17.06.2011 р.
укладеного між ТОВ «Віннер Автомотів»
та ОСОБА_2 вбачається що останньою
придбано автомобіль «Форд Фокус»
вартість якого на день укладання угоди
визначена в 145900 грн. в тому числі ПДВ що
становить 24317 грн. ( а.с. 18-19) також 11.07.2011
р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк»
укладено договір кредиту № 031АІ1
про надання кредиту в розмірі 116720 грн.
з встановленою кредитною ставкою в
розмірі 14,25 % та строком повернення
кредиту 10 липня 2016 р. ( а.с. 29-33), також
11.07.2011 р. укладено договір застави
транспортного засобу № 031АІ1-ЗАСТ
між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 за яким
предметом застави визначено
транспортний засіб «Форд Фокус» д/н
НОМЕР_1, ( а.с. 35-36), також 11.07.2011 р.
укладено договір поруки № 031АІ1
між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 за
даним договором останній виступив
поручителем щодо виконання
позичальником перед кредитором
зобов»язань за кредитним договором №
031АІ1.

Дійсно, як вказувала відповідач
за участю відповідача який керував
транспортним засобом «Форд Фокус» д/н
НОМЕР_1 мала місце ДТП 22.04.2012 р.
внаслідок якої даний транспортний
засіб отримав механічні пошкодження (
а.с. 39, 40-41, 42).

Дійсно матеріалами справи
підтверджується, що відповідачка в
період липня-серпня 2013 р. проходила як
стаціонарне так і амбулаторне
лікування ( а.с. 43, 44, 45, 46, 47, 48).

Відповідно до копії трудової
книжки на ім.»я ОСОБА_1 в період шлюбу
останній працював з 01.02.2007 р. на посаді
економіста в КРУ «Укрпромбанк»,
звільнений 23.07.2009 р., з 01.08.2009 р.
прийнятий на посаду менеджера ТОВ
«ПроМаркетинг» а 20.03.2010 р. звільнений з
даної посади за власним бажанням, з
01.06.2011 р. по 15.10.2011 р. прийнятий на посаду
культорганізатора
спортивно-оздоровчого табору « Мрія»
звільнений в зв»язку з закінченням
трудового договору, з 01.06.2012 р. по 31.08.2012
р. прийнятий на посаду
культорганізатора
спортивно-оздоровчого табору « Мрія»
звільнений в зв»язку з закінченням
трудового договору, з 17.08.2012 р.
прийнятий на посаду торгового
представника ТОВ «Ларев» з 01.10.2012 р.
звільнений за власним бажанням, 15.10.2012
р. прийнятий на посаду сторожа табору
«Мрія» а з 20.10.2013 р. звільнений за
власним бажанням, з 31.12.2013 р. прийнятий
на посаду торгівельного представника
ТД «ААС Трейд» ( а.с. 57-62).

Відповідно до листа Управління
пенсійного фонду України в
Святошинському районі м.Києва від
19.11.2012 р. ОСОБА_6 - батьку відповідачки
призначено пенсію відповідно до ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» ( а.с. 63),
відповідно до листа від 08.07.2014 р. УДППЗ
«Укрпошта» встановлено, що пенсія за
грудень 2012 р. виплачена ОСОБА_6 24.12.2012 р.
в розмірі 22229 грн. 64 коп. ( а.с. 64).

Відповідно до довідки ПАТ
«Укрсоцбанк» від 10.07.2014 р. вбачається що
ОСОБА_2 за період з 11.07.2011 р. по 10.07.2014 р.
перераховано ряд сум за
вищезазначеним кредитним договором, а
03.01.2013 р. проведено оплату 20095 грн. 72 коп.
( а.с. 65-66).

Відповідно до довідки КНУ
ім..Т.Шевченка ОСОБА_2 працює в
науково-дослідній частині Київського
національного університету
ім..Т.Шевченка на посаді заступника
головного бухгалтеру університету (
а.с. 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73).

Допитані судом в якості свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, вказували суду
на те:

- свідок ОСОБА_5, що вона є матір»є
відповідачки, вказувала що родина
доньки після реєстрації шлюбу почала
проживати разом з ними в квартирі
АДРЕСА_1, відносини в родині були не
зовсім добрі оскільки позивач
практично весь час ніде не працював,
коштів в родину не надавав, по суті їх
родина харчувалась за кошти їх сім»ї,
вона та її чоловік завжди допомагали
матеріально дітям, коли в грудні 2012 р.
її чоловік - батько відповідачки
отримав заборгованість по пенсії в
розмірі 20000 грн. і всю суму віддав
доньці для того щоб сплатити більшу
суму по кредиту за машину, був період
коли донька з зятем пішли жити на
квартиру, однак швидко повернулись бо
не мали коштів платити за оренду.
Зазначала що в 2013 р. її донька була
вагітна від позивача і тривалий час
була в лікарні а потім втратила дитину,
а сам позивач в той час підтримував
стосунки з іншою жінкою і не піклувався
про доньку. Також вказувала що платежі
за кредитними договорами виплачувала
виключно донька за власні кошти,
оскільки позивач доходу не мав,
особисто вона дала 4000 грн., її син 7000
грн., а чоловік 20000 грн. виключно на
проплату кредиту по автомобілю.

- свідок ОСОБА_6 зазначав суду що
він є батьком відповідачки, в грудні 2012
р. він отримав заборгованість по сплаті
пенсії в розмірі 22000 грн. та дав дані
кошти на оплату кредиту по автомобілю,
зазначав, що кошти надавав в
присутності позивача, зазначав, що
позивач жив з ними в квартирі АДРЕСА_1,
до травня 2013 р., а потім переїхав в
квартиру гостинного типу яка була
надана донці на роботі робити ремонт, в
той період почав зустрічатись з іншою
жінкою і вони з донькою більше разом не
проживали.

- свідок ОСОБА_7 вказувала суду на
те, що вона є матір»ю позивача і в 2009 р.
надала сину 4000 доларів США для сплати
першого внеску за придбання автомобіля
про що син дав їй розписку, вказувала що
дані кошти отримала від продажу
будинку в м.Тараща який отримала в
спадок, зазначала що крім позивача має
ще двох синів яким також дала по 4000
доларів США, зазначала що при передачі
коштів відповідачка присутня не була і
їй не відомо чи передавав син дані
кошти невістці, зазначала що син її
працював постійно.

Однак, слід зауважити, що покази
свідка ОСОБА_7 не є логічними та
послідовними і не відповідають доказам
які містяться в матеріалах справи, а
саме як пояснює свідок кошти
надавались в 2009 р. на придбання
автомобіля, в розписці також позивач
вказує на те, що дані кошти отримав на
придбання автомобіля, однак даний
спірний автомобіль придбано лише в
липні 2011 р. а тому у суду немає жодних
підстав вважати що спірний автомобіль
придбано за дані кошти. Крім того не
надано жодного доказу на підтвердження
походження даних коштів, а також свідок
не могла вказати якою саме пори
надавались кошти та пояснити мотив
написання позивачем їй розписки про
отримання даних коштів тоді як кошти
надавались безоплатно.

Відповідно до ст.21 СК України,
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України,
шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд,
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому
засіданні, в родині позивача та
відповідачки втрачена основа сім»ї,
почуття довіри, поваги та любові один
до одного, а тому суд не може примусити
сторони до збереження подружніх
відносин, оскільки шлюб грунтується на
вільній згоді чоловіка та жінки та може
бути припинено внаслідок
волевиявлення як одного так і обох з
подружжя шляхом його розірвання.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідачки, вважає, що причини, що
спонукали сторони на розірвання шлюбу
є обгрунтованими, оскільки судом
достовірно встановлено, що подальше
спільне життя подружжя та збереження
сім*ї не можливе, сторони фактично з
липня 2013 р. проживають окремо, не
підтримують шлюбних стосунків, не
ведуть спільного господарства, а тому
основний позов в частині заявлених
вимог про розірвання шлюбу підлягає
задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог
основного позову в яких позивач
просить поділити спільне майно
подружжя набуте сторонами під час
шлюбу : автомобіль «Форд Фокус» д/н
НОМЕР_1, пральну машину «Самсунг»,
ноутбук, залишивши автомобіль та
пральну машину ОСОБА_2 з компенсації
половини їх вартості на користь ОСОБА_1
в розмірі 72 950 грн. за автомобіль, та 1600
грн. за пральну машину, залишити
ноутбук у власності ОСОБА_1 з
компенсацією половини його вартості на
користь ОСОБА_2 в розмірі 2300 грн. слід
зазначити наступне.

Відповідно до п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи спори між
подружжям про майно, суду необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69
СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3
ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України «майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Ця вимога закріплена і в ч.3 ст. 368
ЦК України - майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом, що передбачає
презумпцію дії режиму спільної
сумісної власності щодо майна
подружжя, набутого ним за час шлюбу,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 63 Сімейного
кодексу України дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного
кодексу України, розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Це означає, що спільною власністю
чоловіка та дружини, яка може ділитися
між ними відповідно до ст. 68 СК України,
може бути лише майно, придбане
подружжям у кредит, а не кошти, вже
витрачені на придбання майна та
погашення кредиту, враховуючи, що в
силу ч.4 ст. 65 СК України розірвання
шлюбу не звільняє подружжя від
зобов"язань за кредитом.

Автомобіль «Форд Фокус» НОМЕР_1
придбано за кредитні кошти, у період
шлюбу сторін, однак кредитний договір
не закінчив свою дію, кредитні ресурси
в повному обсязі не сплачено, предмет
спору обтяжено договором застави,
боргові зобов"язання перед
позикодавцем залишаються у кожної зі
сторін, а не тільки у ОСОБА_2 якою
підписано кредитний договір.

Відповідно до вимог ст. 71 СК
України майно, що є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Вимоги про поділ автомобіля в
натурі ніхто із сторін не заявляв, а
вимога позивача ОСОБА_1 як спосіб
поділу наявного майна, про стягнення з
відповідача грошової компенсації
витрачених у зв"язку із придбанням
цього майна коштів, із залишенням
автомобіля відповідачці не є способом,
встановленим нормами цивільного та
сімейного законодавства.

Крім того, позивач ОСОБА_1
заявляючи вимоги про стягнення з
відповідачки на його користь
компенсації половини вартості
вказаного автомобіля в розмірі 72 950 грн.
виходить із вартості даного
транспортного засобу вказаної в
договорі купівлі продажу, не беручи до
уваги що на даний час кредитний договір
за яким проведено оплату вартості
даного транспортного засобу не
виконано і повна сума вартості
автомобіля не сплачена, крім того як
встановлено в судовому засіданні з
липня 2013 р. сторони проживають окремо,
не ведуть спільного господарства і з
даного часу оплату даних кредитних
зобов»язань проводить виключно
відповідачка за власні кошти.

Щодо поділу пральної машини
«Самсунг», ноутбука, слід зазначити що
дані речі є неподільними, відповідно до
кредитного договору також придбані в
період шлюбу сторін, однак суду не
надано жодних доказів про виконання
вимог даних кредитних договорів,
виплати згідно даних договорів, місця
знаходження даного майна.

Крім того, згідно роз"яснень п. 25
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року,
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема,
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4,5 ст. 71
СК щодо обов"язкової згоди одного із
подружжя про отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя(
одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 75
СК присудження одному із подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок.

Відповідач ОСОБА_2 а так сам і
позивач ОСОБА_1 грошової компенсації на
рахунок суду не внесли, крім того між
сторонами не досягнуто згоди про
вартість майна, що підлягає поділу, а
при недосягненні згоди позивачу слід
надати докази про вартість даного
спірного майна виходячи з дійсної його
вартості на час розгляду справи чого
останнім зроблено не було.

В разі, коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у спільній частковій власності.

Однак, в даному випадку суд
позбавлений можливості визнати частки
подружжя у спільній власності оскільки
кредитні зобов»язання не виконані, і
відповідачка і на час розгляду справи
самостійно проводить сплату по даним
кредитним зобов»язанням.

Оскільки розгляд справи
провадиться в межах заявлених вимог на
підставі наданих доказів, суд не вбачає
підстав для задоволення вимог
основного позову в цій частині.

Щодо заявлених ОСОБА_2 зустрічних
вимог про визнання за нею право
власності на автомобіль «Форд Фокус»
д/н НОМЕР_1, стягнення з ОСОБА_1 на її
користь моральної шкоди в розмірі 60000
грн. суд вважає о дані вимоги
задоволенню не підлягають з наступних

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суду відповідачкою ОСОБА_2 не
доведено належними та допустимими
доказами придбання даного спірного
майна виключно за кошти відповідачки а
тому в задоволенні зустрічного позову
в цій частині слід відмовити.

Як визначено у ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.п.4,5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах по відшкодування
моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995
р. №4 у позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди має бути
зазначено в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Враховуючи наведене суд вважає не
доведеними та такими, що не підлягають
задоволенню заявлені ОСОБА_2 позовні
вимоги про відшкодування на її користь
х ОСОБА_1 моральної шкоди.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,147,212,213-215,218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Основний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу та поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 21 жовтня 2007
р. в Центральному відділі державної
реєстрації шлюбів Головного
управління юстиції в м.Києві між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про що зроблено актовий запис
№ 3797 - розірвати.

Прізвище відповідачки ОСОБА_2 після
розірвання шлюбу вказати «ОСОБА_2».

В задоволенні іншої частини заявлених
позовних вимог основного позову -
відмовити.

В задоволенні вимог зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особистою власністю майна набутого під
час шлюбу та стягнення моральної шкоди,
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Святошинський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя:

ун. № 759/7589/14-ц

пр. № 2/759/3419/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року Сявтошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судд -

І.В.П»ятничук,

при секретарі -
К.Ю.Іванові,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за основним
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та поділ спільного майна подружжя,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особистою власністю майна набутого під
час шлюбу та стягнення моральної шкоди,
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Основний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу та поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 21 жовтня 2007
р. в Центральному відділі державної
реєстрації шлюбів Головного
управління юстиції в м.Києві між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про що зроблено актовий запис
№ 3797 - розірвати.

Прізвище відповідачки ОСОБА_2 після
розірвання шлюбу вказати «ОСОБА_2».

В задоволенні іншої частини заявлених
позовних вимог основного позову -
відмовити.

В задоволенні вимог зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особистою власністю майна набутого під
час шлюбу та стягнення моральної шкоди,
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Святошинський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя: