справа №245/1072/14
провадження №2/245/479/2014
Старобешівський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року

смт.Старобешево

Старобешівський районний суд
Донецької області у складі:
головуючого – судді Сазонової М.Г., при
секретарі Євсєй Ю.М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
відповідача ОСОБА_2»янівської
сільської ради про визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом, в якому
просить визнати за нею право власності
на квартиру АДРЕСА_1»янівка, в порядку
спадкування за законом, після смерті
матері – ОСОБА_3, померлої 30.01.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила про те, що бабусі позивачки
ОСОБА_4 належала на праві власності
квартира АДРЕСА_2. Після смерті бабусі,
мати позивачки звернулась до
Старобешівської державної
нотаріальної контори Донецької
області із заявою про прийняття
спадщини, однак, реалізувати своє
спадкове право не змогла, оскільки,
відповідно до свідоцтва про смерть
померла 30.01.2007 року.

Позивачка позбавлена можливості
реалізувати своє право, оскільки
правовстановлюючий документ, щ
підтверджує право власності на
вказану квартиру був втрачений.

У судове засідання позивач не прибув,
надав заяву за якою підтримав позовні
вимоги, просив суд їх задовольнити з
вказаних у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_2»янівська сільська
рада Старобешівського району не
забезпечила явку у судове засідання
свого представника, про день, час та
місце розгляду справи був повідомлений
судом належним чином, надала
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлені такі факти та відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до копії Свідоцтва про
право власності на квартиру від 13.09.1994
року власником квартири
АДРЕСА_3»янівка є ОСОБА_4.

Відповідно до довідки від 01.04.2014 року,
що видана Мар»янівською сільською
радою ОСОБА_4 проживала та була
зареєстрована за адресою спірної
квартири з 1994 року по день смерті
постійно.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії І-НО №124577 ОСОБА_4 померла 10 січня
1996 року.

З заявою про прийняття спадщини
звернулась донька спадкодавця –
ОСОБА_3, яка мешкає в с.Мар»янівка по
вулиці Гагаріна, буд.2/6.

На теперішній час свідоцтва про право
на спадщину не видане.

На твердження цієї довідки завідувач
Старобешівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5 надав
копію спадкової справи та Інформаційну
довідку із Спадкового реєстру.

Як встановлено далі, ОСОБА_3 померла
30.01.2007 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії І-НО №152550.

Листом від 08.04.2014 року завідувач
Старобешівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовив
ОСОБА_1 у видачі свідоцтва.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 є онукою, померлої ОСОБА_4 та
донькою, померлою ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про її
народження серії ІІІ-УР №547486.

Зміна прізвища на «Котова»
підтверджено свідоцтвом про укладення
шлюбу серії ІV – НО №469 672.

Відповідно до положень ст. 1216
Цивільного кодексу України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом (ст. 1217 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
його смерті.

Положеннями статті 1261 Цивільного
кодексу України визначено, що у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За таких умов, відповідно до наданих
судові документів, враховуючи, що
ОСОБА_3 звернулась із заявою про
прийняття спадщини, проте не отримала
свідоцтво про право на спадщину через
власну смерть, спадкоємцем після
смерті ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Такий порядок реєстрації прав на
нерухоме майно передбачений ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, згідно з правилами ЗУ «Про
внесення змін до ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» №1878 від 11.02.2011
року з 01.01.2013 року державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та
обтяження таких прав здійснюють
територіальні органи державної
реєстрації прав Міністерства юстиції
України і державні та приватні
нотаріуси. Однак зазначені органи
реєстрації наділені повноваженнями
здійснювати відповідну реєстрацію
прав на нерухоме майно лише за вимогою
власника (уповноваженої особи).

За загальними правилами ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, та право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що, право власності виникає
на підставі рішення суду, яке є одним з
правовстановлюючих документів,
визначених переліком, на підставі яких
здійснюється реєстрація права
власності, то відповідно ст. 392 ЦК
України, - власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60 ЦПК України
висновки суду не можуть ґрунтуватися
на припущеннях, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, якими є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року
передбачено, що відповідно до принципу
безпосередності судового розгляду
рішення може бути обґрунтоване лише
доказами, одержаними у визначеному
законом порядку та дослідженими в тому
судовому засіданні, в якому
ухвалюється рішення.

Виходячи із зазначених обставин, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивача про
визнання за ним права власності на
вищезазначену квартиру в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, а й відповідно вважає за
необхідне їх задовольнити.

Керуючись постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» №7
від 30.05.2008 рокуВерховного, постановою
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» №5 від 31.03.1995 року, Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» №1878 від 11.02.2011 року (зі
змінами та доповненнями), ст.ст. 182, 316, 328,
392, 1216, 1218, 1223 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61,
88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до відповідача
ОСОБА_2»янівської сільської ради про
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування за законом -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1), право
власності на квартиру АДРЕСА_4»янівка,
загальна площа 52,20 кв.м, житлова площа
28,00 кв.м., в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_3,
померлої 30.01.2007 року.

Судовий збір сплачений позивачем
залишити на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

12.05.2014