АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/241/13-ц
Провадження 22-ц774985К14
Категорія № 46 ( І )
Доповідач Грищенко Н.М.
29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
головуючого судді: Грищенко Н.М.,
суддів: Братіщевої Л.А.,
при секретарі: Булах К.А.,
за участю: позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3 –
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 20
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільної
сумісної власності подружжя , -
У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільної сумісної власності подружжя.
В обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на те, що з
03.09.1999 року по 07.05.2012 року він перебував
у зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3 За час шлюбу ними було придбане
грн., причіп до автомобілю вартістю 500
грн., диван з двома кріслами вартістю 7000
грн., холодильник вартістю 3000 грн., два
телевізори вартістю 4000 грн., газова
плита вартістю 1200 грн., газова колонка
вартістю 2000 грн., кухонний куток
вартістю 800 грн., унітаз вартістю 600 грн.,
супутникове телебачення вартістю 800
грн., два пластикові балкони з вікнами
вартістю 4600 грн., пластикове вікно
вартістю 1500 грн., металеві ворота
вартістю 2000 грн., а всього придбано
майна на загальну суму – 44 800,00 грн.
Після уточнення позовних
вимог у лютому 2013 року позивач просив
суд: визнати спільною сумісною
власністю придбане за час шлюбу майно,
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його
користь 1/2 частину вартості спільного
сумісного майна подружжя в сумі 22 400,00
грн.; стягнути з відповідача судові
Рішенням Криворізького районного
суду Дніпропетровської області від 20
березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково.

Поділено автомобіль марки ГАЗ 24, 1981
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
визначено за кожним із сторін право
власності по 1/2 частині вказаного
автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 38,86
грн., в рахунок відшкодування судових
витрат. В іншій частні в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з’ясування
судом обставин, які мають значення
для правильного вирішення спірного
питання, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства, ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Вважає, що при розгляді справи суд не
взяв до уваги, що спірний автомобіль є
річчю неподільною, між сторонами
склалися вкрай неприязнені стосунки,
тому спільне використання автомобілю
є неможливим. Суд не звернув увагу, що
спірний автомобіль перебуває у
відповідача, а він просив присудити
йому компенсацію ? вартості авто.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представники відповідача ОСОБА_4І, та
ОСОБА_5 просять рішення суду, як
законне та обґрунтоване залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що з 03.09.1999
року по 07.05.2012 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, який за рішення
суду розірвано (а.с. 5, 90-91).

Під час перебування сторін у шлюбі,
20 липня 2007 року на Товарній біржі «Авто
Ексклюзив», сторонами було придбано
автомобіль марки ГАЗ-24, реєстраційний
номер, АЕ 2469 ВО, 1981 року випуску, що
підтверджується копією біржового
договору купівлі-продажу
транспортного засобу від 20.07.2007 року за
№533 (а.с.83).

Транспортний засіб 29.01.2008 року
зареєстрований за позивачем - ОСОБА_2
(а.с.6, 82).

Згідно висновку
експерта-автотоварознавця №Д21/02/14 від
12.02.2014 року середня ринкова вартість
автомобіля марки ГАЗ-24, реєстраційний
номер, АЕ 2469 ВО, складає 7590,00 грн.
(а.с.121-124).

Задовольняючи частково
позовні вимоги та визнаючи ідеальні
частки за кожним з подружжя по ?, суд
першої інстанції керувався ст.ст.69-72
СК України та дійшов висновку про
неможливість реального поділу
автомобіля між подружжям й стягнення
компенсації ? вартості авто на
користь позивача.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції
оскаржується позивачем в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення компенсації вартості ?
частини транспортного засобу, тому в
іншій частині рішення суду першої
інстанції судом апеляційної
інстанції не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об’єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.п. 22, 23, 24 постанови №11
від 21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вартість майна, що підлягає
поділу, визначається за погодженням
між подружжям, а при недосягненні згоди
- виходячи з дійсної його вартості на
час вирішення спору.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
транспортний засіб ГАЗ-24,
реєстраційний номер, АЕ 2469 ВО, придбано
сторонами за час шлюбу, є об’єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними (ч.1
ст.71 СК України).

Спірний транспортний засіб
ГАЗ-24, реєстраційний номер, АЕ 2469 ВО є
неподільною річчю.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", роз’яснено,
що вирішуючи питання про поділ майна,
що є об’єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення ч.ч.4,5 ст. 71 СК
України щодо обов’язкової згоди
одного подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. У разі, коли неподільні речі не
можуть бути реально поділені між
подружжям відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

З матеріалів справи
убачається, що сторонами не досягнуто
згоди щодо поділу автомобіля, який є
неподільною річчю, а відповідач не
внесла на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми компенсації
вартості ? частини автомобілю.

Тому, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення на користь
позивача ОСОБА_2 грошової компенсації
вартості ? частки автомобілю.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов’язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Суд не допустив порушень
матеріального або процесуального
закону, які могли б бути підставою для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст. 313-315
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 20
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: