Справа № 476/750/14-ц
Провадження № 2/476/246/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2014 року Єланецький районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючого судді
Патрика Ю.Ю.

за участю секретаря
Минаєвої Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду с.м.т. Єланець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі -
продажу таким, що відбувся, визнання
права власності на частину житлової
будівлі та виділення частки із
спільної сумісної власності

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі - продажу таким, що відбувся,
визнання права власності на частину
житлової будівлі та виділення частки
із спільної сумісної власності,
посилаючись на те, що 27.11.2013 року вона
домовилася з відповідачкою про
придбання у неї ? частини житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про право на спадщину № 563 від 07.06.2012
року, за яким відповідачка та ОСОБА_3
успадкували по ? частині вказаного
житлового будинку. На час укладення
угоди позивачка вже проживала за
вказаною адресою. Сторони домовилися
про ціну ті всі інші істотні умови
договору купівлі - продажу. ОСОБА_1
сплатила ОСОБА_2 за спільною
домовленістю 10000,00 грн., на
підтвердження чого відповідачка
надала розписку про отримання вказаних
грошей за продаж її частини будинку. Зі
свого боку позивачка також надала
розписку про те, що отримала від ОСОБА_2
документи, що підтверджують її право на
будинок.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до
відповідачки з питанням про оформлення
належним чином її спадкового майна -
виділення частки в натурі, оформлення
права власності на частину земельної
ділянки, однак жодних дій з боку
останньої зроблено не було.

На підставі викладеного позивачка
просила суд визначити частку ОСОБА_2 в
спільній сумісній власності в
успадкованому за заповітом житловому
будинку з відповідними надвірними
спорудами та земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1; визнати договір
купівлі - продажу нерухомого майна - ?
частини житлового будинку, укладеного
29.11.2013 року між позивачкою та
відповідачкою таким, що відбувся;
визнати право власності ОСОБА_1 на
нерухоме майно - ? частину житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1;
визнати за ОСОБА_1 право користування
на ? частину земельної ділянки, що
належить стороні по справі на праві
користування.

Позивачка в судовому засіданні позов
підтримала, просила суд його
задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги визнала повністю, проти
задоволення позову не заперечила.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог, ОСОБА_3, в судовому засіданні
позов не визнала, суду повідомила, що
на даний час відповідачка ОСОБА_2 не
отримувала свідоцтва про право
власності на частину спірного
житлового будинку та не проводила
державну реєстрацію зазначеного майна,
порушила вимоги ст.362 ЦК України щодо
переважного права купівлі частки у
праві спільної часткової власності,
позивачка ОСОБА_3 в свою чергу не надала
доказів досягнення домовленості між
сторонами щодо всії істотних умов
договору купівлі - продажу спірного
майна а також ухилення відповідачки
від його нотаріального посвідчення, а
тому просила суд відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши сторони, дослідивши у
сукупності докази по справі,
встановивши факти та відповідні до них
правовідносини, суд приходить до
наступного.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, виданого третій особі,
яка не заявляє самостійних вимог
ОСОБА_3, їй належить 1/2 частина спірного
будинку. З тексту вказаного документу
судом встановлено, що відповідачка
також є спадкоємцем за заповітом 1/2
частини спірного будинку.

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно, однак відповідачка за
отриманням такого свідоцтва по
теперішній час не зверталася та
відповідно його не отримувала.

Суд враховує положення п.6 Постанови
Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
відповідно до якого незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
(частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право
власності на нерухоме майно у разі
прийняття спадщини виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно (стаття 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Суду не надано доказів які б
підтверджували права відповідачки на
укладення такого договору, письмових
доказів про домовленість між сторонами
про всі істотні умови, а також доказів
ухилення відповідачки від
нотаріального посвідчення договору.

Таким чином у відповідачки як на момент
досягнення домовленості з позивачкою,
так і по теперішній час не виникло
право власності на частину спірного
будинку, тому угода щодо купівлі
продажу частини спірного будинку,
укладена усно між позивачкою та
відповідачкою не може бути визнана
такою, що відбулася.

Інші позовні вимоги є похідними від
визнання угоди такою, що відбулася, а
тому у їх задоволенні також слід
відмовити з наведених вище підстав.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 220, 657, 1297 Цивільного кодексу
України, ст.19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" ст.ст. 10,
60, 88, 212, 213, 214, 215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Єланецький районний суд
Миколаївської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя Ю.Ю.
Патрик