У х в а л а

15 вересня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Гримич М.К.,
Штелик С.П.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 18 серпня 1985 року був
прийнятий на роботу підземним гірничим
майстром на шахту № 10
«Великомостівська».

04 вересня 1985 року переведений на посаду
учня підземного гірника,

10 жовтня 1985 року - на посаду підземного
гірника III розряду, 26 лютого 1990 року - на
посаду гірничого майстра, 01 грудня 1993
року - на посаду гірничого робітника III
розряду. 30 січня 1995 року - на поверхню за
станом здоров'я. 11 вересня 1995 року
звільнений з роботи за власним
бажанням. У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці в нього значно погіршився стан
здоров'я, внаслідок чого неодноразово
був змушений звертатися за медичною
допомогою. Згідно з довідкою МСЕК

від 13 квітня 1995 року йому вперше було
встановлено ІІІ групу інвалідності та
60% втрати професійної працездатності,
довідкою МСЕК від 04 квітня 1996 року -
встановлено III групу інвалідності та 60%
втрати професійної працездатності,
згідно з довідкою МСЕК від 12 березня 1998
року йому встановлено III трупу
інвалідності та 60% втрати професійної
працездатності, а довідкою МСЕК від 01
березня 2000 року −? встановлено III групу
інвалідності та 60% втрати професійної
працездатності. Відповідно до довідки
МСЕК від 13 лютого 2002 року йому
встановлено безтерміново 60 % втрати
професійної працездатності, а довідкою
МСЕК від 13 лютого

2002 року - безтерміново III групу
інвалідності.

На підставі наведеного, ОСОБА_3 просив
суд стягнути з Державного підприємства
«Львіввугілля» (далі - ДП
«Львіввугілля») на його користь

30 тис. грн у відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання (помилково вказано про
трудове каліцтво).

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області

від 14 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 05 травня 2014
року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_3 3 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 червня 2014 року
у справі

№ 6-22938ск14 за позовом ОСОБА_3 до ДП
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання у відкритті
касаційного провадження у цій справі
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 14
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційною сулу Львівської області
від 05 травня 2014 року відмовлено.

У серпні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 червня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами, в
тому числі й судом касаційної
інстанції, норм матеріального закону,
зокрема п. п. 11, 38 Правил відшкодування
власником підприємств, установ і
організацій або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним із
виконанням ним трудових відносин,
затвердженим Постановою КМУ від 23
червня

1993 року № 492 (в редакції до 03 листопада
1997 року) (далі - Правила).

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
думку заявника, потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, заявник
надав:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 07 травня 2014 року;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 26 грудня 2013 року.

Перевіривши матеріали провадження за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 червня 2014 року, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з наступних
підстав.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У справі яка переглядається судами
встановлено, що згідно з актом МСЕК
позивачеві у квітні 1995 року вперше було
встановлено III група профзахворювання,
60% втрати професійної працездатності.

Суд першої інстанції з висновком якого
погодився і апеляційний суд, частково
задовольняючи позов застосував до
спірних правовідносин положення п. 11
Правил, згідно з яким розмір
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 200 мінімальних розмірів
заробітної плати незалежно від інших
виплат, а також керуючись
встановленими законом принципами
виваженості та розумності, дійшов
висновку про те, що належно є
компенсація у розмірі 3000 грн.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 травня 2014 року, на яку
посилається заявник як на підставу
неоднакового застосування касаційним
судом зокрема п. п. 11, 38 Правил,
вбачається, що касаційний суд виходив і
того, що чинним на час виникнення
спірних правовідносин законодавством
було встановлено обмеження
мінімального розміру відшкодування
моральної шкоди - не менше п'яти
мінімальних розмірів заробітної плати
(ст. 440-1 ЦК Української РСР) та
максимального розміру відшкодування
моральної шкоди, який не може
перевищувати двохсот мінімальних
розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Отже, існує неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме:
п. п. 11, 38 Правил, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

З огляду на те, що наведені заявником
доводи містять ознаки, які згідно з
вимогами вищевказаної норми є
підставою для перегляду судових
рішень, справу необхідно допустити до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст.ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_3
до Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 червня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї матеріалами надіслати до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:
М.К. Гримич В.А. Нагорняк С.П. Штелик
Г.В. Юровська