АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6203/14 Справа: №
646/3528/14-ц Категорія: «трудові»
Головуючий 1 інстанції: Яремчук
В.І. Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Малінської
С.М., Бровченка І.О.,

при секретарі: Новокщоновій
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який дії
в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 01 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що на підставі укладеного 21
травня 2013 року між нею та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 трудового
договору працювала у останньої на
посаді адміністратора. 07 листопада 2013
року вона написала заяву про
звільнення за власним бажанням у
зв'язку з необхідністю здійснення
догляду за дитиною, яка не досягла 14
річного віку. Посилаючись на те, що
трудову книжку відповідачкою їй не
повернуто, з урахуванням уточнених у
травні 2014 року позовних вимог, ОСОБА_2
просила зобов'язати ОСОБА_3 повернути
належну їй трудову книжку, на підставі
ст. 235 КЗпП України стягнути на її
користь середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу в розмірі 23 590 грн., а
також 10 000 грн. на відшкодування
завданої їй порушенням трудових прав
моральної шкоди.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 01 серпня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким заявлений ОСОБА_2
позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не доведено факту
знаходження належної їй трудової
книжки у ФОП ОСОБА_3, а тому відсутні
підстави для стягнення з останньої
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, покладення обов'язку щодо
повернення трудової книжки та
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 21
травня 2013 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3
було укладено безстроковий трудовий
договір, відповідно до умов якого
позивачка зобов'язалась виконувати
роботу адміністратора.

Підстави припинення трудового
договору передбачені ст. 36 КЗпП
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП працівник
має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу, зокрема, догляд за
дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом, власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначила,
що 07 листопада 2013 року звернулась до
ФОП ОСОБА_3 із заявою про звільнення.

Разом з тим, будь-яких доказів на
підтвердження факту отримання
відповідачкою вказаної заяви ОСОБА_2 не
надано і матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний у день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести повний
розрахунок.

Із наданої позивачкою копії трудового
договору вбачається, що він у
встановленому законом порядку не
розірваний.

Статтею 48 КЗпП встановлено, що трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника. Трудові
книжки ведуться на всіх працівників,
які працюють на підприємстві, в
установі, організації або у фізичної
особи понад п'ять днів. Трудові книжки
ведуться також на позаштатних
працівників при умові, якщо вони
підлягають загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню.
Працівникам, що стають на роботу
вперше, трудова книжка оформляється не
пізніше п'яти днів після прийняття на
роботу. До трудової книжки заносяться
відомості про роботу, заохочення та
нагороди за успіхи в роботі на
підприємстві, в установі, організації;
відомості про стягнення до неї не
заносяться.

Порядок ведення трудових книжок
визначено Інструкцією про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України N 58 від 29
липня 1993 року (Інструкція).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника. Трудові
книжки ведуться на всіх працівників,
які працюють на підприємстві, в
установі, організації (далі -
підприємство) усіх форм власності або у
фізичної особи понад п'ять днів, у тому
числі осіб, які є співвласниками
(власниками) підприємств, селянських
(фермерських) господарств, сезонних і
тимчасових працівників, а також
позаштатних працівників за умови,
якщо вони підлягають державному
соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.21-1 Інструкції трудові
книжки працівників, які працюють на
умовах трудового договору у фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи з правом найму, та фізичних
осіб, які використовують найману
працю, пов'язану з наданням послуг
(кухарі, няньки, водії тощо),
зберігаються безпосередньо у
працівників.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, які передбачають
рівність прав сторін щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи
(причини пропуску строку позовної
давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК).

Оскільки діючим законодавством
передбачено, що трудові книжки
працівників, які працюють на умовах
трудового договору у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
без створення юридичної особи з
правом найму, зберігаються
безпосередньо у працівників, а факту
знаходження у ФОП ОСОБА_3 трудової
книжки позивачки та розірвання
укладеного між сторонами трудового
договору на підставі належних та
допустимих доказів останньою не
доведено, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових та фактичних
підстав для покладення на відповідачку
обов'язку повернути ОСОБА_2 належну їй
трудову книжку.

Позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та про відшкодування моральної
шкоди є похідними та залежать від
встановлення факту затримки видачі
працівникові трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним
органу, а тому також задоволенню не
підлягають.

Оскільки судом першої інстанції не
було порушено норм процесуального
права, рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи, апеляційна скарга
ОСОБА_1, який дії в інтересах ОСОБА_2
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 -315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який дії в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Московського районного
суду м. Харкова від 01 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді