Справа № 591/2351/14-ц
Провадження № 2/591/1184/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року Зарічний районний суд
м. Суми в складі:

головуючого судді
Клімашевської І. В.,

з участю секретаря
Гребенькової О.М.,

представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Суми цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті
особи: Зарічний РВ Управління
міграційної служби України в Сумській
області, Служба у справах дітей
Сумської міської ради, про визнання
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2014 року позивач звернулась до
суду із зазначеним позовом, який
мотивувала тим, що їй на праві
власності належить житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, який дістався їй в
порядку спадкування після смерті
матері. У вказаному будинку
зареєстрована відповідач та її донька,
хоча фактично в будинку ніколи не
проживали і на теперішній час не
проживають. Добровільно відповідач з
реєстрації в її будинку не знімається.
За таких обставин вона вимушена
звернутись до суду з позовом, в якому
просила визнати ОСОБА_2 та її
неповнолітню доньку ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримав в повному
обсязі, просив позов задовольнити,
звертаючи увагу суду на те, що стороною
позивача за допомогою показів свідків
доведено, що відповідач та її донька у
будинку , що належить на праві
власності ОСОБА_3, не з»являються з 2010
року та їх речей в будинку немає.

Відповідач та її представник
проти позову заперечували. Відповідач
пояснювала, що вона після одруження з
сином позивача, з 2003 року, проживала в
будинку за адресою: АДРЕСА_1. В 2010 році
вона розлучилась, але продовжувала
підтримувати стосунки з чоловіком та
здійснювала догляд за бабусею, яка була
власницею будинку. Під час судових
дебатів відповідач частково визнала
позов: не заперечувала проти того, щоб
її зняли з реєстрації в будинку, але
просила залишити зареєстрованою в
будинку її доньку - ОСОБА_4.

Представник служби у справах
дітей СМР в судове засідання направив
заяву, в якій повідомив про можливість
слухання справи без його участі та у
вирішення питання поклався на розсуд
суду.

Зарічний РВ Управління
міграційної служби України в Сумській
області належним чином повідомлявся
про час і місце розгляду справи, але
представника в судове засідані не
направив, про причини неявки суд не
повідомив, заяв чи клопотань суду не
надсилав.

Суд, вислухавши пояснення
учасників процесу, свідків, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_3 отримала у спадок від своєї
матері ОСОБА_5 будинок за адресою:
АДРЕСА_1, та 12.03.2014 року оформила право
власності на цей будинок (а.с.11-14).

З матеріалів справи вбачається,
що у зазначеному будинку
зареєстровані: з 2002 року - позивач та з
19.12.2007 року відповідач та її донька
ОСОБА_4 (8-10).

Крім того, в судовому засіданні
з»ясовано, що відповідач ОСОБА_2
перебувала у шлюбі із сином позивача -
ОСОБА_7 з 12.06.2003 року по 22.10.2010 року (а.с.27).

Допитані в судовому засіданні
свідки як з боку позивача, так і з боку
відповідача називали різні дати та
роки, коли відповідач остаточно
перестала відвідувати будинок та
фактично вивезла речі.

Так, свідок ОСОБА_8 суду пояснював,
що ОСОБА_2 проживала в будинку на
АДРЕСА_1 протягом листопада-грудня 2007
року.

Свідок ОСОБА_9 пояснювала, що
відповідач проживала в будинку з
грудня 2007 по березень 2008 року, а після
того як в 2008 році ОСОБА_2 вивезла речі з
будинку свідок її більше не бачила.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10
суду повідомила, що точно не пам»ятає
коли ОСОБА_2 виїзжала з будинку по
АДРЕСА_1, проте, стверджувала, що влітку
2008 року відповідач у будинку вже не
проживала.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду
розповіли, що ОСОБА_2 після розлучення з
ОСОБА_7 наприкінці 2010 року виїхала з
будинку АДРЕСА_1 (ОСОБА_12 допомагав
вивозити речі) та поїхала до м.Київ,
оскільки там працевлаштувалась. Після
повернення з м.Києва до м.Суми вона
проживає в квартирі, яку винаймає, а її
донька - ОСОБА_4 - проживає у батьків
ОСОБА_2

Тобто, вищезазначені покази
свідків дають суду підстави
стверджувати про те, що ОСОБА_2 у
будинку за адресою: АДРЕСА_1, не
проживає більше ніж один рік, особисті
речі відповідача в будинку відсутні.

Як повідомила суду відповідач,
колишній її чоловік у вказаному
будинку ніколи не був зареєстрований.
Крім того, з показів свідків ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, а також пояснень відповідача
ОСОБА_2 вбачається, що дитина ОСОБА_4
після розлучення батьків проживає у
будинку батьків відповідача ОСОБА_2

Також, матеріали справи містять
належні і допустимі докази того, що
єдиним власником будинку АДРЕСА_1 є
позивач ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому відповідно до ст.
391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права.

Водночас відповідно до ст. 7
Закону України від 11 грудня 2003 року "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового або цивільного
законодавства.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік.

Відповідно до статті 160 СК України
місце проживання неповнолітньої
дитини реєструється за місцем
проживання батьків, або того з
батьків, з ким вона проживає.

Суд вважає, що ОСОБА_2 та її донька
втратили право користування жилим
приміщенням, а саме: будинком, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з відсутністю в жилому
приміщенні понад один рік без поважних
причин.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачів
підлягає стягненню сплачена при подачі
позову сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215,218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її
доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м.Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні під час проголошення рішення,
мають право подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
І. В. Клімашевська