інстанції - Черних О. М.Номер
провадження 22-ц/788/564/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 45
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 11 лютого 2014 року та

на додаткове рішення Ковпаківського
районного суду м.Суми від 10 квітня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської
міської ради, управління
Держземагенства у Сумському районі
Сумської області, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

про встановлення факту порушення
земельного законодавства та
скасування рішення міської ради,

в с т а н
о в и л а :

11 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом.

Уточнені вимоги (а.с.148-151) мотивувала
тим, що їй на праві власності належить
квартира №2, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
квартира АДРЕСА_1. Пунктом 14 рішення
Сумської міської ради від 27 березня 2013
року №2239-МР частину прибудинкової
земельної ділянки площею 0,100 га
передано у власність, а частину іншої
ділянки площею 0,0413 га - в оренду ОСОБА_4
та ОСОБА_5, по 85/200 частин кожному.
Вважала, вказане рішення міської ради
незаконним і просила його у цій частині
скасувати, оскільки при розробці
технічної документації не врахована її
думка, як співвласника; без виділу
часток в натурі неможливо проводити
розподіл землі; залишена їй частина
земельної ділянки не відповідає
розміру її первинної частки у будинку.

Крім того, зазначаючи, що необхідна
землевпорядна документація щодо
відведення, передачі третім особам по
справі ОСОБА_5 в оренду та у власність
частини земельної ділянки відсутня у
Держземагенстві у Сумському районі, а
проект землеустрою не виконано, тому
цей орган не мав права на формування
вказаної земельної ділянки, як об'єкта
цивільних прав, просила суд встановити
факт порушень цим державним органом
законодавства у сфері Державного
земельного кадастру.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 11 лютого 2014 року у
задоволенні вимог ОСОБА_3 до Сумської
міської ради про скасування рішення
Сумської міської ради відмовлено.

Додатковим рішенням Ковпаківського
районного суду м.Суми від 10 квітня 2014
року у задоволенні вимог ОСОБА_3 до
Управління Держземагенства у
Сумському районі Сумської області про
встановлення факту порушення
законодавства відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду від 11 лютого 2014 року, а також
додаткове рішення від 10 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову в повному обсязі.

Вказує, що право власності на будинок
до цього часу не зареєстроване, не
визначені частки співвласників у праві
власності на нього та не встановлений
порядок користування земельною
ділянкою, а тому без погодження з нею
міська рада не мала права надавати
частину земельної ділянки в оренду та у
власність ОСОБА_5. Вважає, що суд не
врахував факт підроблення її підпису в
акті погодження меж.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, заперечення
представника Сумської міської ради,
третіх осіб та їх представника,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та
убачається з матеріалів справи,
двоквартирний житловий будинок
котеджного типу АДРЕСА_1 був
побудований на землях міської ради
Сумським машинобудівним
науково-виробничим об'єднанням імені
М.В.Фрунзе, відносився до відомчого
житла та до 2000 року перебував на
балансі та обслуговувався
житлово-експлуатаційною дільницею
даного підприємства.

Згідно з розпорядженням голови
Ковпаківської районної у м.Суми ради
від 16 травня 2000 року №58-р, цей будинок
був закріплений за 10-м кварталом м.Суми
(а.с.172).

Відповідно до свідоцтва про право
власності, виданого 09 вересня 1993 року
органом приватизації ВАТ СМНВО
ім.М.В.Фрунзе, трикімнатна загальною
площею 49,7 кв.м, квартира №2 у вказаному
будинку належала на праві власності
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Її дочка ОСОБА_3 (позивач по справі)
успадкувала цю квартиру на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 13 січня 2006 року,
посвідченого Другою Сумською
держнотконторою за реєстровим №2-25
(а.с.8, 162).

Згідно зі свідоцтвом про право
власності, виданим органом
приватизації ВАТ СМНВО ім.М.В.Фрунзе
від 04 квітня 1996 року, наймач сусідньої
двокімнатної загальною площею 48,1 кв.м,
квартири №1 ОСОБА_9 також приватизував
це житло.

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 19 березня 2001 року ОСОБА_9 продав, а
ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
купили в рівних частках кожен квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.161).

Право власності на набуте житло ОСОБА_5
зареєстрували 29 березня 2001 року, а
ОСОБА_3 - 25 грудня 2007 року (а.с.125).

Із технічного паспорту, виготовленого
05 січня 2012 року Сумським МБТІ за
результатами інвентаризації
вбачається, що встановлено ряд
прибудов та перепланувань, тобто
самочинне будівництво у будинку та
нежитлових спорудах (а.с.69).

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради від 17 січня 2012
року №26 надано дозвіл на переведення
житлових будинків квартирного типу в
будинки садибного типу. Пунктом 2
вказаного рішення зобов'язано
власників у встановленому законом
порядку вирішити питання пов'язані з
оформленням права власності на будинок
та господарські споруди (а.с.51). Згідно з
додатками такий дозвіл, зокрема надано
власникам квартир АДРЕСА_1: ОСОБА_3
(а.с.52) та ОСОБА_4 і ОСОБА_5.(а.с.93).

За замовленням ОСОБА_5 спеціаліст
ОСОБА_10 провів обстеження та надав
висновок, що розподіл житлового
будинку АДРЕСА_1 на дві квартири
можливий без перешкоди другому
співвласнику (а.с.99-102).

14 грудня 2012 року КП «Сумське МБТІ»
провело розрахунок вартості обох
квартир та належних сторонам
господарських споруд та будівель і
виходячи з цих даних визначило що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить майна на 466185
грн., що складає 85/100 частки від
загальної вартості, а ОСОБА_3 належить
майна на 84795 грн., що становить 15/100
частки від загальної вартості (а.с.127).

31 травня 2013 року приватний нотаріус
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 за реєстровим №2512,2513
посвідчила погодження між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 переліку належного кожній
стороні нерухомого майна (конкретних
приміщень у будинку, нежитлових
будівель і споруд) та їх вартості. У
цьому документі немає жодної згадки
про розмір часток кожного з них. ОСОБА_5
цей документ не підписував (а.с.128).

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради від 21 травня 2013
року №248 присвоєно постійні поштові
адреси квартирам АДРЕСА_1 (а.с.94).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 12 листопада 2013 року
(справа №592/10147/13-ц) відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про виділення частини житлового
будинку в натурі та припинення права
спільної часткової власності.
Відмовляючи у задоволенні цих позовних
вимог суд виходив з того, що у позивачів
не виникло право спільної часткової
власності разом з відповідачкою на
домоволодіння, оскільки вони придбали
у власність окрему квартиру, згодом
зробили прибудову до неї на побудували
на належній міській раді земельній
ділянці господарські споруди, а також,
що дозвіл виконкому на переведення
житлового будинку квартирного типу у
будинок садибного типу не реалізований
і ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_3 не здійснили
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно відповідного типу
(а.с.42-43).

За укладеними 04 грудня 2012 року з ОСОБА_4
і ОСОБА_5 договорами, ТОВ «Зем-Центр»
виготовило технічну документацію із
землеустрою на право спільної
часткової власності та оренди кожним з
них по 85/200 частин земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1 (а.с.44-72). Серед
цих документів мається Акт погодження
(встановлення) та закріплення в натурі
меж земельної ділянки від 12 грудня 2012
року, на якому підпис ОСОБА_3 відсутній
(а.с.44).

У той же час у наданому відповідачами
до суду іншому екземплярі цієї ж
технічної документації мається
аналогічний акт, у якому є підпис від
імені ОСОБА_3 (а.с.110).

Рішенням Сумської міської ради від 27
березня 2013 року №2239-МР затверджено цю
технічну документацію із землеустрою
та передано громадянам у власність
(оренду) земельні ділянки, надані
раніше в користування. Зокрема, згідно
з п.14 додатку №2: ОСОБА_5 та ОСОБА_4
передано у власність по 85/200 від 0,1000 га
(кадастровий номер: :13:003:0034), а в
оренду їм передано по 85/200 від 0,0413 га
(кадастровий номер: :13:003:0035) (а.с.5,
6).

На підставі вказаного рішення, між
Сумською міською радою з однієї
сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_5 з іншої,
укладено договір від 04 липня 2013 року
оренди вільної від забудови земельної
ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею
85/200 частин від 0,0413 га, кадастровий
номер::13:003:0035 (а.с.105-108, 111).

Право на частину переданої ОСОБА_5 у
власність земельної ділянки, за ними не
зареєстроване, а відомості про
укладення договору оренди внесені до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно (а.с.133, 173-174).

На запит суду Управління
Держземагенства у Сумському районі
Сумської області повідомляло 23 грудня
2013 року, що землевпорядна документація
щодо реєстрації спірної земельної
ділянки в управлінні не зареєстрована
(а.с.154).

Однак за повідомленням цього ж органу
від 03 лютого 2014 року, вказана
землевпорядна документація
знаходиться в архіві управління.
Попереднє помилкове повідомлення про
її відсутність пов'язане з наслідками
перевезення за іншою адресою архіву,
при впорядкуванні якого ці документи
були знайдені (а.с.184).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
всупереч ст.ст.10, 60 ЦПК України
позивачка не довела належними та
достатніми доказами порушення її прав
землекористувача діями Управління
Держземагенства у Сумському районі при
погодженні технічної документації та
рішенням Сумської міської ради при
передачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 у власність та
в оренду земельних ділянок по АДРЕСА_1,
а тому на законних підставах відмовив у
задоволенні позовних вимог до обох
відповідачів.

Так, в силу ст.ст.10, 11 ЦПК України суд не
вправі за своєю ініціативою збирати
докази. Незважаючи на роз'яснення
апеляційного суду, сторони і треті
особи відмовились клопотати про
витребування від компетентних органів
відомостей щодо обставин виділення
земельної ділянки під забудову,
передання її підприємству для
обслуговування багатоквартирного
будинку, визначення її меж та можливого
подальшого закріплення за цим житлом
або за конкретними землекористувачами
- співвласниками квартир. Міська рада
не надала і не вказала про наявність
рішень і документів з приводу
відведення та закріплення за будинком
по АДРЕСА_1 прибудинкової території.

За наявними доказами, у 2001 році як
ОСОБА_3, так і ОСОБА_5 набули право
власності лише на квартири. У належних
їм правовстановлюючих документах
(свідоцтво про право власності за
заповітом, договір купівлі-продажу)
немає жодної згадки про закріплення за
їх попередниками прибудинкової
земельної ділянки та про наявність
будь-яких господарчих або підсобних
будівель чи споруд. Згідно з
матеріалами справи та враховуючи
факти, що встановлені вищезгаданим
рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 12 листопада 2013 року,
будинок статусу садибного не набув, а й
на даний час залишається
багатоквартирним житловим. Вказане не
дає підстав вважати набуття ними прав
на земельну ділянку в порядку ст.30 ЗК
України 1992 року чи ст.120 ЗК України 2001
року.

ОСОБА_3 визнала, що взагалі не
зверталась до органу місцевого
самоврядування з питання надання їй в
користування чи у власність земельної
ділянки за місцем проживання, тобто не
вчиняла визначеного ст.ст.116, 118 ЗК
України, необхідного комплексу дій
спрямованих на набуття права власності
чи користування цією земельною
ділянкою.

Викладене вказує, що позивач не надала
необхідних та достатніх доказів, які б
указували, що оскаржуване рішення
Сумської міської ради, яке прийняте в
межах компетенції даного органу
місцевого самоврядування (ст.122 ЗК
України) порушує її охоронювані
законом права на землекористування.

Передбачений положеннями ст.186 ЗК
України, ст.ст.55, 56 Закону України «Про
землеустрій» та Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Держкомзему від 18 травня 2010 року №376,
акт погодження (встановлення) меж
являється лише технічним документом,
якій закріплює на місцевості межі
земельних ділянок, тому не є
правовстановлюючим документом, що
породжує права та обов'язки сторін.

Не довела позивач і того факту, що акт
погодження меж вона не підписувала. До
того ж за конкретних обставин справи,
коли ОСОБА_3 не є землекористувавчем не
існувало обов'язку узгодження з нею меж
наданих ОСОБА_5 в оренду та у власність
ділянок.

За таких обставин погоджуючи технічну
документацію із землеустрою
територіальний орган Держземагенства
України - управління Держземагенства у
Сумському районі Сумської області
діяло відповідно до ст.123 ЗК України,
ст.8, 14, 19 Закону України «Про
землеустрій», підп.1, 22 п.3 Положення про
Державне агентство земельних ресурсів
України, затвердженого Указом
Президента України від 08 квітня 2011 року
№445/2011 та п.3, 4.18, 4.21 Положення про
Управління (Відділ) Держземагенства
України у районі, затвердженого
Наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
10 травня 2012 року №258.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду також не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції від 11 лютого 2014 року та від 10
квітня 2014 року постановлені з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законними і
обґрунтованими, а тому підстав для їх
зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в
а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 11 лютого 2014 року та додаткове
рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 10 квітня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -