Справа № 263/3487/14ц
Провадження №2/263/1838/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2014 року
Жовтневий районний суд м. Маріуполя
Донецької області у складі головуючого
судді Папаценко П.І., при секретарі
Домановій І.Ф., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Маріуполі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
звільнення від сплати аліментів та
заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_1,
уточненого під час розгляду справи, в
якому просив ухвалити рішення, яким
звільнити його від сплати аліментів
стягнутих з нього на користь
відповідача рішенням Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 5.07.2011
року, та звільнити від заборгованості
по сплаті аліментів, що утворилася за
період з 1.10.2013 року по 1.07.2014 року в
сумі 8018 грн. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що 18.10.2013 року по
теперішній час неповнолітній син
проживає разом з ним та знаходиться на
його утриманні.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали,
наполягали на його задоволені.
Погодились з тим, що позивача слід
звільнити від заборгованості по
сплаті аліментів, що утворилася за
період з 18.10.2013 року по 1.07.2014 року, саме
7545,40 грн., оскільки син з батьком став
проживати саме з 18.10.2013 року.

Відповідач ОСОБА_1, належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилася,
за повідомленням її представника,
ОСОБА_1 зараз перебуває в США.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала,
заперечувала проти його задоволення,
оскільки позивач в обґрунтування
позовних вимог не надав відповідних
доказів, крім того він неправильно
посилається на норми матеріального
права.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, приходить до висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який розірвано за рішенням суду від
5.07.2011 року.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину
та є батьками неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 5.07.2011 року з ОСОБА_1
стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини
зі всіх видів заробітку щомісячно на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя від 25.12.2013 року, місце
проживання дитини ОСОБА_3 визначене за
місцем проживання його батька ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1.

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_3
проживає разом з батьком з 18.10.2013 року.
Додатково надані позивачем документи:
довідки КСН «Селище Моряків» від 1.04.2014
року, 28.07.2014 року, свідчать про те, що син
проживає з батьком по теперішній час,
та значиться зареєстрованим за
вказаною адресою з 23.07.2014 року

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття, до того ж
обов'язок утримувати дитину є рівною
мірою обов'язком як матері, так і
батька. При цьому обов'язком особистим,
індивідуальним, а не солідарним.

За змістом ст.181 ч.2 СК України
вбачається, що за відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину, той із них, з ким
вона проживає, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного
Кодексу України, кошти на утримання
дитини за рішенням суду присуджуються
у частці від доходу платника аліментів.

Відповідно до п.17 Пленуму ВС України
від 15 травня 2006 року N 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», за відсутності
домовленості між батьками про сплату
аліментів на дитину той із них, з ким
вона проживає, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3
ст. 181 СК аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька (ст. 183 цього
Кодексу) або в твердій грошовій сумі
(ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Аналізуючи вищевикладені керівні
роз'яснення пленуму ВС України, суд
приходить до висновку про звільнення
позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів
на користь ОСОБА_1 на утримання сина
ОСОБА_4, оскільки неповнолітня дитина
проживає разом з ним, перебуває на його
повному утриманні та забезпеченні,
внаслідок чого у відповідача-матері
неповнолітнього ОСОБА_1, перестало
існувати право звернення до суду з
позовом про стягнення аліментів, а
відповідно і право отримання
аліментів, тому відсутні законні
підстави для примусового стягнення з
позивача аліментів на користь
відповідача, з якою син не проживає.

Що стосується вирішення спірних
правових відносин щодо звільнення
позивача від заборгованості по сплаті
аліментів слід зазначити що вони
підлягають частковому задоволенню
виходячи із наступного.

За ст.197 СК України повне або часткове
звільнення платника аліментів від
сплати заборгованості за аліментами
можливе лише за його позовом і лише
тоді, коли заборгованість виникла у
зв'язку із його тяжкою хворобою або
іншою обставиною, що має істотне
значення. Питання про те, чи мають
обставини, на які посилається платник
аліментів, істотне значення у кожному
конкретному випадку вирішує суд. Лише
за наявності обставин, що мають істотне
значення платник аліментів може бути
повністю або частково звільнений від
сплати заборгованості за ними на
підставі судового рішення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року за N 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачено, що
суд за передбачених ст. 197 СК умов може
повністю або частково звільнити
платника аліментів від сплати
заборгованості.

За таких обставин та доказів,
досліджених і перевірених у судовому
засіданні, суд приходить до висновку
про необхідність звільнення ОСОБА_1
від заборгованості по аліментах, яка
виникла не з 1.10.2013 року, а з 18.10.2013 року у
розмірі 7545,40 грн. (8018 - 472,60=7545,40), саме з
того часу, коли син став проживати
разом з батьком та перебувати на його
повному утриманні. Вказана обставина
на думку суду має істотне значення та є
підставою для винесення у справі
справедливого рішення.

Під час розгляду справи позивач
не забажав стягнення з відповідача
понесених ним судових витрат, тому
суд, вважає недоцільним їх стягнення.

Керуючись ст.ст.10,11,61,82,88,209,212-215,218
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
звільнення від сплати аліментів та
заборгованості по аліментам
задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 від
сплати аліментів у розмірі 1/4 частини
зі всіх видів заробітку щомісячно,
призначених рішенням Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 5.07.2011
року (справа №2-3250/11), на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від
заборгованості по сплаті аліментів на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилася за
період з 18.10.2013 року по 1.07.2014 року в
сумі 7545,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Жовтневій районний суд
м.Маріуполя протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
Папаценко П.І.