Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2014 Справа №607/7608/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана
В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
прав споживачів, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що 20
липня 2012 року ОСОБА_2, шляхом
шахрайства, заволодів його грошима на
суму 4 415 грн., чим завдав позивачу, як
інваліду третьої групи
(серцево-легеневе захворювання),
значної матеріальної шкоди. Більше
того, позивач на виконання умов
погашення отриманого споживчого
кредиту згідно кредитного договору
№ від 20.07.2012 р., укладеного із ПАТ
«ОТП Банк» для оплати вартості товару,
в період із 14 серпня 2012 року по 11 грудня
2013 року оплатив кредитні зобов»язання
перед Банком разом із процентами на
суму 6 786 грн. Крім того, позивачу було
завдано і моральну шкоду, яку він
оцінює в 5000 грн. 00 коп. та яка виразилась
в тому, що позивач, у зв»язку з
протиправною поведінкою ОСОБА_2, зазнав
значних душевних страждань та нервових
потрясінь, внаслідок чого погіршилось
його здоров»я. Просить стягнути із
ОСОБА_2 на його користь завдану йому
матеріальну шкоду в сумі 6 786 грн., 5 000
грн. моральної шкоди, а також 1 000 грн.
витрат затрачених на правову допомогу.

Представник позивача ОСОБА_1-
ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився,
однак подав суду заяву, в якій просить
справу розглядати у його відсутності,
позовні вимоги підтримує повністю та
просить суд їх задовольнити.

ОСОБА_2, будучи засудженим за
злочин та перебуваючи в Чортківському
СІЗО №26, отримавши копію позовної
заяви та доданих до неї матеріалів,
надіслав письмову заяву згідно якої
він позовних вимог не визнає, що не
перешкоджає розгляду справи у його
відсутності, на підставі наявних у ній
даних чи доказів.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України
якщо суд не має відомостей про причину
неявки в судове засідання відповідача,
повідомленого належним чином, або
причину неявки визнано неповажною, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів та постановляє
заочне рішення, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК
України.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив

Згідно вироку Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 18.03.2014 року, який набрав
законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК
України та засуджено на підставі ч.1
ст.70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим, до
позбавлення волі на строк 03 роки.

Як вбачається із вказаного
вироку, «…20 липня 2012 року ОСОБА_2,
використовуючи невстановлених
слідством найманих працівників, яким
не було відомо про протиправні наміри
останнього, які перебували в офісному
приміщенні по вул. Руська, 9/1 в м.
Тернополі, діючи від імені ФОП ОСОБА_2,
уклали із ОСОБА_1 договір
індивідуального замовлення,
запевнивши його, що ФОП ОСОБА_2 будуть
виконані умови договору та буде
наданий товар (металопластикових вікна
чи двері), хоча ОСОБА_2 не мав наміру та
можливості виконати покладені на себе
обов»язки та про що не було відомо
найманим працівникам, а замовник, у
свою чергу повинен оплатити кошти у
сумі 4415 грн. ОСОБА_1, шляхом укладення
договору про надання споживчого
кредиту оплатив кошти у сумі 4 415 грн.,
які були перераховані на рахунок
ОСОБА_2 В результаті своїх злочинних
дій, ОСОБА_2 заволодів грошима ОСОБА_1 в
сумі 4 415 грн., чим спричинив останньому
матеріальну шкоду на вказану суму...».

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

20 липня 2012 року між ОСОБА_1, як
замовником та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2, як виконавцем було
укладено Договір індивідуального
замовлення №1. Згідно умов даного
договору виконавець фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 зобов'язався надати
ОСОБА_1, як замовнику послуги
індивідуального замовлення та
передати товар згідно Додатку до цього
договору (металопластикові вікна та
двері) вартістю 4 415 грн. без урахування
доставки та монтажу, а ОСОБА_1, як
замовник зобов'язався оплатити
вартість товару. Виконавець (ФОП ОСОБА_2
) зобов'язався в строк 60 діб з моменту
підписання Договору індивідуального
замовлення, передати товар Замовнику.

20 липня 2012 року між ОСОБА_1, як
Позичальником та ПАТ «ОТП Банк», як
Кредитором укладено договір про
надання споживчого кредиту № від
20.07.2012 року, у відповідності до умов
якого ФОП ОСОБА_2 реалізує товари в
рамках споживчого кредитування. За
умовами договору, Банк надав ОСОБА_1
споживчий кредит на загальну суму 4 415
грн. на таких умовах: на придбання
товару у продавця - ФОП ОСОБА_2 шляхом
проплати за товар в сумі 4 415 грн.
терміном на 18 місяців.

ОСОБА_1, як замовником виконано
умови договору індивідуального
замовлення № 1 від 20 липня 2012 року,
оплачено продавцеві ФОП ОСОБА_2
вартість товару в сумі 4 415 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, суд вважає, що
позовні вимоги позивача щодо
відшкодування матеріальної шкоди
підлягають до часткового задоволення
шляхом стягнення з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 4 415 грн. завданої позивачу
матеріальної шкоди. При цьому, суд
зазначає, що вимога ОСОБА_1 про
стягнення із відповідача суми
відсотків, які він сплатив банку за
користування коштами, згідно договору
про надання споживчого кредиту не
підлягають до задоволення, оскільки
обов»язок про сплату відсотків за
користування коштами покладався на
позивача.

Крім цього, суд вважає, що позовні
вимоги позивача про відшкодування
моральної шкоди підлягають до
часткового задоволення. Відповідно до
ст. 23 ЦК України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв»язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім»ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» надано
визначення моральної шкоди, під якою
розуміються втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Згідно
пункту 3 Постанови визначено, що
відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема,
у моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушення
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 9 зазначеної Постанови
передбачено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення).
Зокрема враховуються стан здоров"я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації.

Визначаючи розмір моральної
шкоди, яка підлягає до відшкодування
позивачу

ОСОБА_1, суд виходить із тих обставин, що
шкода завдана в результаті
кримінального

правопорушення, у вчиненні якого
визнано винним відповідача по справі
ОСОБА_2,

доведеність наявного причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні, факту перенесених
моральних страждань з приводу
злочинних дій відповідача, не
відшкодування відповідачем в
добровільному порядку завданої
матеріальної шкоди, вважає, що позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди підлягають до часткового
задоволення в розмірі 2000 грн.

Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до статті 79 ЦПК
України, судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи. До витрат, пов'язаних
з розглядом судової справи, зокрема,
належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 2 статті 84 ЦПК України,
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Суд вважає, що позовні вимоги про
стягнення витрат на правову допомогу
підлягають до часткового задоволення,
оскільки позивачем надано суду
квитанцію до прибуткового касового
ордера №12 від 15.05.2014 року, за якою
останнім оплачено кошти на правову
допомогу в сумі 500 грн.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, ст.88, 213, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст. 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», Законом
України «Про захист прав споживачів»,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 4 415 (чотири тисячі чотириста
п»ятнадцять) грн. 00 коп. завданої
останньому матеріальної шкоди, 2 000 (дві
тисячі) грн. 00 коп., моральної шкоди, а
також 500 (п»ятсот) грн. 00 коп. затрачених
позивачем на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь
держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
судового збору.

Рішення може бути переглянуте
Тернопільським міськрайонним судом за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
В.В.РОМАЗАН