Справа № 523/8240/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси,
в складі:

головуючого судді Малиновського
О.М.,

при секретарі Стояновій І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса,
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи без
самостійних вимог Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області - про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовними вимогами в яких просить
визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування жилою площею в квартирі
АДРЕСА_1, зобов'язавши Головне
управління Державної міграційної
служби України в Одеській областізняти
з реєстраційного обліку відповідача по
справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_3 є чоловіком позивача та на
протязі останніх трьох років в спірній
квартирі не проживає. Відтак, позивач
вважає, що він згідно ч.2 ст.405 ЦК України
втратив право користування жилим
приміщенням. Дані обставини стали
підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та
її представник–ОСОБА_11 пред'явлені
позовні вимоги підтримали, просять
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Згідно поштового
повідомлення ОСОБА_3 за місцем своєї
реєстрації (АДРЕСА_1) не проживає. В
зв'язку з чим, згідно ч.5 ст. 74 ЦПК
України, вважається, що відповідач
отримав судове повідомлення про час та
місце розгляду справи належним чином.

За згодою позивача та її
представника справу розглянуто в
заочному порядку на підставі наявних у
справі доказів, що відповідає вимогам
ст. 224 ЦПК України.

Суд, заслухавши представника
позивача,допитавши свідка, вивчивши
матеріали цивільної справи,
встановивши факти та відповідні до них
правовідносини, прийшов до наступного
висновку.

Так, матеріалами справи
встановлено, що ОСОБА_2 з
25.09.1970р.перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3 Рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 07.07.2014р.
(справа №523/8489/14-ц), яке набуло законної
сили 18.07.2014р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був розірваний.

Під час перебування у шлюбі, за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 14.08.2002р.на ім'я
ОСОБА_2 було оформлено право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1. Інша
частка квартири була придбана та
оформлена в рівних частках на дітей
сторін: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Зазначені вище обставини
вказують на те, що в силу ст.60 СК
України, ? частина АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Частиною 1 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

Підстави визнання особи такою, що
втратила право користування житлом,
передбачені частиною 2 ст.405 ЦК України,
яка визначає, що член сім'ї власника
житла втрачає право користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних на те причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом. Інших підстав для визнання
члена сім'ї власника таким, що втратив
право користування норми ЦК України та
норми ЖК України не передбачають.

З урахуванням зазначеного, слід
дійти висновку, що ОСОБА_3 в силу
набуття ним права власності на частку
квартири за законом, у виниклих між
сторонами правовідносинах не може
вважатися членом власника квартири.
Відтак ОСОБА_3 не може бути позбавлений
права користування, яка є однієї із
складових частин права власності.

Позивачем по справі та її
представником суду не надано доказів,
які б вказували, що спірна частка
квартира є особистою приватною
власністю ОСОБА_2, або право ОСОБА_3 у
спільній сумісній власності на частку
квартири було припинено у
встановленому законом порядку.

Щодо позовних вимог про
зобов'язання зняти з реєстраційного
обліку, то такі вимоги не були
пред'явлені до належного відповідача,
яким є Головне управління ДМС України в
Одеській області, які були залучені до
участі у справі в якості третьої особи.
Будь-яких клопотань, згідно ст.33 ЦПК
України, яка визначає виключне право
позивача на внесення клопотання про
залучення співвідповідача, позивач та
його представник не заявляли. Крім
того, такі вимоги є зайвими, так як
згідно ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» № 1382-ІУ від
11.12.2003р.достатньою правовою підставою
для зняття з реєстрації місяця
проживання є судове рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням.

На підставі викладеного суд
вважає, що пред'явлені позовні вимоги є
безпідставні, не доведені та
задоволенню не підлягають в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,57,61,64,209, 212, 214, 215,
218,224-227 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи без
самостійних вимог Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області - про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
зобов'язання вчинити певні
діївідмовити в повному обсязі.

Рішення може бути переглянуто судом, що
його ухвалив на підставі заяви поданою
відповідачем на протязі 10 днів з дня
отримання копії рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційний суд Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя -