№ 336-904-14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2014 року
м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Зарютіна П.В.,

при секретарі
Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
П'ята Запорізька державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
родинних відносин і визнання права
власності на частину житлового будинку
в порядку спадкування за законом, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
вищевказаною позовною заявою, в якій
зазначив, що його матір'ю у свідоцтві
про народження зазначена ОСОБА_3.

У 1972-1973 рр. мати позивача уклала шлюб та
обрала прізвище «ОСОБА_3».

За життя ОСОБА_3 на праві приватної
власності належала ? частина житлового
будинку АДРЕСА_1.

Співвласником іншої ? частини спірного
будинку є позивач.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Єдиними спадкоємцями після її смерті є
позивач та його брат ОСОБА_2- відповідач
по справі.

Позивач вказує, що з жовтня 1983 року він
зареєстрований та фактично мешкає у
житловому будинку.

Його мати також була зареєстрована та
проживала у зазначеному будинку з
вересня 1981 року і по день смерті.

Але після смерті матері відповідач
утримує у себе свідоцтво про укладення
шлюбу ОСОБА_3, свідоцтво про її смерть
та правовстановлюючі документи на
належну матері ? частину житлового
будинку, зазначаючи, що саме він є
єдиним спадкоємцем після смерті
матері.

На підставі викладеного позивач
просить суд встановити той факт, що
ОСОБА_3 є матір'ю позивача та визнати за
ним право власності на ? частину
вказаного житлового будинку в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічним позовом у цій справі, за
яким зазначив, що він є рідним сином
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не
залишивши заповіту.

Після смерті матері відкрилася
спадщина у вигляді ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на
праві власності на підставі свідоцтва
про право особистої власності № 238.
Інша ж ? частина будинку належить на
праві власності ОСОБА_1

Згідно із записом у свідоцтві про
народження ОСОБА_1 також є сином
покійної і на цій підставі претендує на
частину спадщини як спадкоємець першої
черги.

Однак позивач не може погодитись на
право спадкування ОСОБА_1 після смерті
матері, оскільки покійна тривалий час
хворіла і потребувала стороннього
нагляду, і саме позивач піклувався про
неї, піклувався про стан будинку, ніс
витрати по оплаті комунальних
платежів, а починаючи з 2005 року він
постійно витрачав кошти на лікування
матері, виконував всі рекомендації
лікарів.

ОСОБА_2 вказує, що в останній період
життя мати перебувала у безпорадному
стані, не могла самостійно готувати
їжу, прибратися, слідкувати за собою.

Позивач постійно наглядав за матір'ю,
купував їй ліки, а відповідач здоров'ям
матері не цікавився, допомоги не
надавав, на підставі чого позивач
просить суд усунути ОСОБА_1 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник підтримали заявлений
первісний позов за вищевказаними
підставами, а на зустрічний -
заперечили, вказуючи на його
безпідставність.

ОСОБА_2 наполіг на заявленому
зустрічному позові, повністю
заперечивши на первісний за
викладеними у його позові підставами, а
також зазначаючи на те, що ОСОБА_1 не
вчинив належних дій з прийняття
спадщини, бо не проживав разом із
спадкодавцем.

Всебічно з'ясувавши обставини справи,
вивчивши її матеріали, дослідивши
надані у справі докази у сукупності,
суд дійшов до висновку, що заявлений
первісно позов підлягає задоволенню, а
у задоволенні зустрічного позову
необхідно відмовити на підставі
встановлених фактичних обставин
справи та відповідних їм
правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла спадкодавець ОСОБА_3, що про
вбачається із свідоцтва про її смерть
від 02.05.2013 року.

Із наданого ОСОБА_2 свідоцтва про його
народження від 21.05.1971 року слідує, що
померла - це його мати.

Заявляючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність певних
документів, просив суд встановити той
факт, що ОСОБА_3 є і його матір'ю.

І, дійсно, із свідоцтва про народження
ОСОБА_1 вбачається, що його матір'ю
записана «ОСОБА_3».

Але із свідоцтва про шлюб спадкодавця
від 24.04.1971 року слідує, що вона до шлюбу
із ОСОБА_3 носила прізвище «ОСОБА_3».

Згідно ст. 256 ЦПК України, у судовому
порядку можуть бути встановлені факти,
від яких залежить виникнення, зміна
або припинення особистих чи майнових
прав фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Кровне споріднення спадкодавця та
ОСОБА_1, хоча і не підтверджується
документально (різниця в імені -
«ОСОБА_3» відмінне від «ОСОБА_3»), але
учасниками процесу не оспорюється, і у
суду немає підстав не довіряти
вказаним поясненням ОСОБА_1 та
обґрунтуванням заявленої вимоги,
оскільки такі пояснення узгоджуються
із поясненнями як ОСОБА_3, так із
показаннями допитаних судом свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Таким чином, суд вважає достовірно
встановленим факт родинних відносин
між ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина у вигляді ? частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 (натепер - АДРЕСА_1),
яка належала спадкодавцеві на підставі
свідоцтва № 238 про право особистої
власності на житловий будинок,
виданого 16.02.1989 року Запорізьким
міськжитлкомунуправлінням.

Наполягаючи на зустрічному позові про
усунення ОСОБА_1 від права на
спадкування, ОСОБА_2 посилався на те, що
покійна тривалий час хворіла,
перебувала у безпорадному стані, через
що потребувала стороннього нагляду та
допомоги, але відповідач ухилявся від
надання допомоги матері.

Однак з такими твердженнями суд
погодитись не може.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
повинен установити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі від
цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, двічі перебувала на
стаціонарному лікуванні: у
гінекологічному відділенні КУ
«Запорізька обласна клінічна лікарня»
в період з 12 по 26 грудня 2005 року
отримувала оперативне лікування, та у
5-тій Міській клінічній лікарні швидкої
медичної допомоги м. Запоріжжя в період
з 22 по 26 січня 2006 року отримувала
медикаментозне лікування.

При цьому спадкодавець з 2005 року
перебувала на «Д» обліку в жіночій
консультації 8-ї Міської лікарні м.
Запоріжжя, де регулярно проходила
обстеження та медичні огляди,
натомість, починаючи з 2009 року ОСОБА_3
вказаний медичний заклад відвідувати
перестала через погіршення стану свого
здоров'я, оскільки самостійно виходити
за межі своєї оселі вже не мала змоги.

Отже, судом із наданих медичних
документів (етапних епікризів та
історій хвороби) встановлено, що з 2009
року ОСОБА_3 була неспроможна своїми
силами через похилий вік та хвороби
фізично самостійно забезпечити умови
свого життя, у зв'язку чим потребувала
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Крім того, факт перебування
спадкодавця у вказаному безпорадному
стані достовірно підтверджується і
показаннями допитаних судом свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

При цьому, хоча позивач за зустрічним
позовом і посилався на те, що саме він
витрачав кошти на лікування матері,
піклувався про стан будинку та ніс
витрати по оплаті комунальних
платежів, судом не було досліджено
жодного достовірного доказу про те, що
ОСОБА_3 матеріально самостійно не могла
забезпечити умови свого життя.

Однак, підтримуючи зустрічний позов в
повному обсязі, сторона позивача
ОСОБА_2 не надала суду належних,
допустимих та переконливих доказів
потреби спадкодавця в отриманні
допомоги від ОСОБА_1 та ухилення
останнього від надання допомоги
матері, ураховуючи, що за змістом
частини 5 статті 1224 ЦК України лише при
одночасному настанні цих обставин і
доведеності зазначених фактів у їх
сукупності спадкоємець може бути
усунений від права на спадщину.

Жодний із досліджених судом письмових
доказів про вказане не свідчить, а
допитані судом перелічені свідки не
засвідчили суду жодних достовірних
фактів потреби спадкодавця в отриманні
допомоги від ОСОБА_1 та його ухилення
від надання допомоги матері, за умови
надання їй допомоги іншим членом її
родини - її сином ОСОБА_2, на чому
наполягав, навіть, останній, заявляючи
свої зустрічні вимоги та заперечуючи
на первісний позов.

Отже, суд приходить до висновку, що в
ході вирішення спору факт ухилення
ОСОБА_1 від надання допомоги
спадкодавцю не доведений, а відтак
відсутні умови для задоволення
зустрічних позовних вимог на підставі
частини 5 статті 1224 ЦК України.

Наполягаючи на первісному позові,
ОСОБА_1 посилався на те, що він
зареєстрований та фактично мешкає у
житловому будинку АДРЕСА_1.

При цьому він є власником іншої частини
вказаного будинку, що достовірно
підтверджено матеріалами справи.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено,
що спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

При цьому статтею 1269 ЦК України
встановлено спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи достовірно
вбачається, що після смерті
спадкодавця ОСОБА_3 ніхто із
спадкоємців до нотаріуса із
відповідними заяви не звертався,
спадкова справа не заводилась.

В паспорті спадкоємця ОСОБА_1 є
відмітка про реєстрацію з 25.10.1983 року
його місця проживання за адресою:
АДРЕСА_1, що є доказом постійного
проживання із спадкодавцем ОСОБА_3,
оскільки з 11.09.1981 року зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
проживання спадкодавця і є житловий
будинок за вказаною адресою, що про
достовірно слідує із відомостей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в Запорізькій області від
26.08.2014 року.

Факт постійного проживання названого
спадкоємця із ОСОБА_3 також достовірно
підтверджується і довідкою голови
квартального комітету № 117
Шевченківського району м. Запоріжжя
Кисельової Е.В. від 20.08.2014 року.

Отже, встановлені судом обставини
достовірно свідчать про те, що ОСОБА_1
вважається таким, що прийняв спадщину.

Вказане вбачається і щодо ОСОБА_2, який
є другим рівноправним спадкоємцем.

При цьому на правильність вказаного
висновку суду не впливають посилання
ОСОБА_2 про те, що спадкодавець фактично
постійно проживала саме разом з ним, а
не з його братом ОСОБА_1, оскільки
вказані письмові докази достовірно
підтверджують постійне проживання із
спадкодавцем позивача, який не заявив
про відмову від спадщини, і, враховуючи
приписи п. 3.21 та п. 3.22 «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України N 296/5 від 22.02.2012 року, не
зобов'язаний був вчиняти ще дії,
передбачені ст. 1269 ЦК України, а залишив
за собою право, закріплене частиною 3
ст. 1268 ЦК України.

З огляду на вищенаведене,
керуючись ст.ст. 328, 384, 1216, 1218, 1233-1235, 1268-1275
ЦК, ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - П'ята Запорізька державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту родинних відносин і визнання
права власності на частину житлового
будинку в порядку спадкування за
законом.

Встановити факт родинних відносин між
ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
від права на спадкування.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Запорізької області через
Шевченківський районний суд міста
Запоріжжя шляхом подання в 10-денний
строк з дня проголошення рішення суду
апеляційної скарги.

Суддя
П.В Зарютін