ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4022/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарі Степанишиній Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особа - Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання фізичної особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 28.02.2014 року звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3, 3 особа - Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що відповідач є її
колишнім чоловіком, в спірній квартирі
він не проживає постійно з лютого 2013
року, квартиру залишив добровільно;
спірна квартира є власністю ОСОБА_2
(позивачки); будь-яких домовленостей
або договорів між нею та відповідачем
щодо користування квартирою НОМЕР_1 не
існувало та не існує; належного
відповідачу майна в квартирі не має.

Оскільки відповідач в квартирі не
проживає понад один рік, але
залишається бути зареєстрованим за
адресою спірної квартири, чим
перешкоджає позивачці у повній мірі
здійснювати свої права, як власника
житла, тому позивачка вимушена була
звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та
просила позов задовольнити; відповідач
ОСОБА_3 позов не визнав; стверджуючи, що
він фактично до жовтня 2013 року проживав
в квартирі, після чого переїхав до
своїх батьків; між сторонами була по
суті домовленість, що він не претендує
на приватну квартиру позивачки, але
тимчасово до лютого 2014 року він
залишиться зареєстрованим в спірній
квартирі, просив в задоволенні позову
відмовити.

Представник 3-ої особи - Дарницького
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві в судове
засідання не з»явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, своєю заявою від 01.04.2014
року просив справу розглядати за його
відсутності (а.с.22).

Заслухавши пояснення сторін в судовому
засіданні, допитавши свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про те, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
згідно договору дарування квартири від
20.12.2002 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 20.12.2002 року
за реєстровим №2-6180, власником квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (позивачка); право
власності на квартиру на ім»я
позивачки зареєстровано в БТІ м. Києва
06.03.2003 року (а.с.9).

Квартира НОМЕР_1 є однокімнатною,
житловою площею 12,70 кв. м, загальною
площею 26,0 кв. м (а.с.9-10).

Згідно довідки форми №3 від 27.11.2013 року
в квартирі НОМЕР_1 зареєстровані три
особи - позивачка ОСОБА_2, ОСОБА_3
(відповідач) та малолітня дитина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (син сторін) - а.с.8,
10.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) перебували в
зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року
(а.с.7); рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 05.12.2013 року шлюб між
сторонами було розірвано (а.с.11-12).

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок,
квартиру користуються ними для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім»ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї (колишнього
члена сім»ї) без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Ствердження позивачки про те, що
відповідач ОСОБА_3 не проживає в
квартирі НОМЕР_1 з лютого 2013 року,
фактично підтверджуються показаннями
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, актами від
15.11.2013 року, 11.12.2013 року, 13.01.2014 року
(а.с.13-15).

Відповідач ОСОБА_3 фактично не
заперечує про те, що він залишив
приміщення спірної квартири
добровільно; що він не претендує на
квартиру позивачки, яка є її приватною
власністю, і сторони мали домовленість
про тимчасове не зняття його
(відповідача) з реєстраційного обліку в
спірній квартирі до лютого 2014 року.

За встановлених обставин, суд вважає,
що заперечення відповідача проти
задоволення позову ОСОБА_2 є
безпідставними та такими, що не
доведені в судовому засіданні.

Аналізуючи встановлені в
судовому засіданні обставини справи та
надані сторонами докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги ОСОБА_2
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, тому позов має бути
задоволений.

Рішення суду про визнання
фізичної особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, є
підставою для скасування реєстрації
фізичної особи за конкретною адресою.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК
України, на підставі ст. 150, 156 ЖК
України, ст.16, 319, 383 ч.1, 386, 391, 405 ч.2 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Парамонов М.Л.