Черкаський районний суд Черкаської
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року Черкаський районний
суд Черкаської області у складі:

головуючого судді
Василенка В.В.

при секретарях
Царенко Т.М., Постригань Ю.Г., Демиденко
Л.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

третіх осіб
ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Черкаси цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_4,
Худяківська сільська рада Черкаського
району про визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку та 1/2 частину земельної ділянки
та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
треті особи - Худяківська сільська рада
Черкаського району, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання майна особистою приватною
власністю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_4,
Худяківська сільська рада Черкаського
району про визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку та 1/2 частину земельної
ділянки.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1
мотивував тим, що з 20 жовтня 1990 року по 18
березня 2013 року перебував у шлюбі з
ОСОБА_6. З 23 жовтня 1992 року вони
зареєстровані та проживали в АДРЕСА_1.
Син ОСОБА_4 зареєстрований за вказаною
адресою з дня народження - ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу відповідачка в серпні 1993
року отримала свідоцтво № 855 від 04.08.1993
року про право особистої власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 на
підставі розпорядження представника
Президента України № 342 від 29.07.1193 року
у відповідності з постановою Ради
Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 та на
підставі погосподарських книг
виконкомів сільських Рад народних
депутатів. Оскільки, відповідачка
набула вказаний будинок в період шлюбу,
вважає, що він відповідно до ст. 22
Кодексу про шлюб та сім'ю України та ч. 1
ст. 16 ЗУ «Про власність», які діяли на
той час, має рівне з відповідачкою
право на вказаний будинок і даний
будинок є спільною сумісною власністю.

Згідно рішення сесії Худяківської
сільської ради від 28.12.2009 року № 43-1/VI
відповідачка приватузавала земельну
ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та
отримала державний акт на земельну
ділянку. Відповідно до ст. 377 ЦК України,
ст. 120 ЗК України та постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010
року він має право на земельну ділянку
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку.

У зв'язку з тим, що відповідачка ОСОБА_6
не визнає його права на житловий
будинок та земельну ділянку просить
визнати будинок по АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю та визнати за ним
право власності на 1/2 частину вказаного
житлового будинку та на 1/2 частину
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, треті особи -
Худяківська сільська рада Черкаського
району, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
майна особистою приватною власністю,
мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла її баба ОСОБА_8, яка постійно
проживала в будинку по АДРЕСА_1.
Позивачка проживала у вказаному
будинку разом з бабою та із сім'єю з
23.10.1992 року. Після смерті баби
відкрилася спадщина і спадкоємцем
першої черги була мати позивачки
ОСОБА_5, яка відмовилася від прийняття
спадщин. Відповдіно до ст. ст. 548, 549 ЦК
УРСР 1963 року вона як спадкоємець першої
черги прийняла спадщину. На підставі її
заяви виконавчий комітет сільської
ради перевів погосподарський номер з
покійної баби ОСОБА_8 на неї, як на члена
колгоспного двору. Також її вписано до
погосподарської книги головою
господарства. Вказує, що зазначені дії
виконавчого комітету сільської ради
слід розцінювати як помилку, оскільки
вони були вчинені, саме у відповідності
до ч. 1 ст. 563 ЦК УРСР, у якій зазначено, що
в разі смерті члена колгоспного двору
спадкоємство в майні двору не
відкривається, спадкується лише
особисте майно членів колгоспного
двору. Ні вона, ні її колишній чоловік
ОСОБА_1 не відносяться до членів
колгоспного двору. Допущена помилка
виконавчого комітету сільської ради
фактично стала підставою, для
послідуючого ухвалення Розпорядження
представника Президента України № 342
від 29.07.1993 року, яке видано у
відповідності до постанови Ради
Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №
105, згідно якої сільськими, селищними,
районними Радами народних депутатів
ухвалювались рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

На підставі вказаного Розпорядження
представника Президента України 04
серпня 1993 року вона отримали свідоцтво
про право особистої власності на жилий
будинок по АДРЕСА_1. Згідно ч. 1 ст. 24 КпШС
України майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також одержане
ним під час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного із
них. Тому просить встановити факт
прийняття нею спадщини, а саме
житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_8, та визнати житловий будинок
АДРЕСА_1 її особистою приватною
власністю.

Дані позови судом об'єднанні в
одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 свої позовні
вимоги про визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку та 1/2 частину земельної ділянки
підтримали в повному обсязі. Просили
визнати будинок по АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину вказаного житлового будинку та
на 1/2 частину земельної ділянки по
АДРЕСА_1, оскільки це майно є спільною
сумісною власністю та нажито сторонами
в період шлюбу.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання майна
особистою приватною власністю просять
відмовити, оскільки єдиним спадкоємцем
після смерті ОСОБА_8 була мати ОСОБА_6,
ОСОБА_5. Вважають те, що ОСОБА_6
проживала в домоволодінні баби не
немає ніякого юридичного факту і не є
підставою для прийняття спадщини.
Вказує, що ОСОБА_6 набула спірний
будинок в період шлюбу і ОСОБА_1 у
відповідності до вимог ст. 22 Кодексу
про шлюб та сім'ю України та ч. 1 ст. 16 ЗУ
«Про власність», які діяли на той час,
має рівне з відповідачкою ОСОБА_6 право
на вказаний будинок і даний будинок є
спільною сумісною власністю. ОСОБА_6
вже є власником будинку по АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом і законодавством не
передбачено повторно ставити перед
судом питання про визнання права
власності.

Представник ОСОБА_6, ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнав. Вказав, що для виникнення права
спільної сумісної власності подружжя
недостатньо, щоб майно було набуте за
час зареєстрованого шлюбу. Потрібно
також, щоб дружина і чоловік спільно
проживали і вели спільне господарство,
тобто необхідна наявність спільної
праці подружжя. А під такою працею слід
розуміти будь-яку корисну працю, яка
спрямована на створення спільного
майна подружжя, як обов'язковий
наслідок шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС
України майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також одержане
ним під час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного із
них. Такі ж положення закріплені у ст. 57
СК України. Саме тому просить суд
відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову.

Зустрічний позов ОСОБА_6 підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі,
встановивши факт прийняття ОСОБА_6
спадщини - житлового будинку АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_8, та визнати
житловий будинок АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю ОСОБА_6

Третя особа за первісним позов ОСОБА_4 в
судовому засіданні при вирішення
даного спору покладається на думку
суду.

Третя особа за первісним та
зустрічними позовами - Худяківська
сільська рада Черкаського району в
судове засідання не з'явилася, але
надала суду листа в якому просить
справу розглядати без участі їх
представника, при вирішенні даних
позовів покладається на думку суду.

Третя особа за зустрічним позовом
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила,
що вона фактично вступила в володіння
майном після смерті своєї матері
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме
житловим будинком АДРЕСА_1 та передала
його своїй дочці ОСОБА_6, яка проживала
з 23 жовтня 1992 року в даному будинку. Не
заперечує проти задоволення позову
ОСОБА_6 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання майна
особистою приватною власністю. У
задоволені позову ОСОБА_1 про визнання
майна спільною сумісною власністю та
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку та 1/2 частину
земельної ділянки просить відмовити.

Третя особа за зустрічним позовом
ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася,
але надала суду заяву від 17.09.2013 року,
завірену консулом Посольства України в
Португальській Республіці, в якій вона
просить справу розглядати без її
участі, не заперечує проти задоволення
позову ОСОБА_6 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання майна
особистою приватною власністю.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог, дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у
справі докази, суд оцінив їх
належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з урахуванням
того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
треті особи - ОСОБА_4, Худяківська
сільська рада Черкаського району про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на 1/2 частину житлового будинку та 1/2
частину земельної ділянки та
зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
треті особи - Худяківська сільська рада
Черкаського району, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання майна особистою приватною
власністю не підлягають до задоволення
з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у
розгляді справи, виник спір.

Судом встановлені слідуючи обставини
справи і відповідні їм правовідносини.

Відповідно копіям погосподарської
книги по с. Худяки Черкаського району
Черкаської області останнім членом
колгоспного двору по АДРЕСА_1 до 15
квітня 1991 року, до вступу в дію Закону
України «Про власність», була ОСОБА_8,
рідна баба відповідачки ОСОБА_6.

З 20 жовтня 1990 року по 18 березня 2013 року
сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюб.

23 жовтня 1992 року сторони по справі
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєструвались та
стали проживати в житловому будинку
баби ОСОБА_6, ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.
Спадкоємцем за законом на спадок
ОСОБА_8 стала її дочка ОСОБА_5, яка
фактично вступила в управління
спадковим майном на підставі ч.1 ст. 549
ЦК Українскої РСР 1963 року, передавши
його своїй дочці ОСОБА_6, яка проживала
в даному будинку з 23 жовтня 1992 року.

Виконавчим комітетом Худяківської
сільської Ради, на який в той час було
покладено виконання нотаріальних дій
згідно ст. ст. 3, 4 Закону Української РСР
«Про державний нотаріат» на онуку
спадкодавця ОСОБА_8 - ОСОБА_6 був
переведений погосподарський номер по
книгах сільської ради, а 04.08.1993 року на
її ім'я згідно розпорядження
представника Президента України № 342
від 29.07.1993 року було видано свідоцтво №
855 на право особистої власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1, оскільки
на виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105
сільськими, селищними, районними
Радами народних депутатів
ухвалювались рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали,
тобто свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 ОСОБА_6 отримала на законних
підставах і на даний час є особистою
власністю ОСОБА_6, тому суд не
знаходить підстав визнавати спірний
будинок спільною сумісною власністю
подружжя та визнавати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку. Крім цього, позивач ОСОБА_1 не
надав суду підстав передбачених ст. 62
СК України для виникнення права
спільної сумісної власності подружжя,
що належить ОСОБА_6

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного
кодексу України земельна ділянка
набута відповідачкою ОСОБА_6 28 грудня
2009 року під час шлюбу внаслідок
приватизації є її особистою власністю,
також у суду відсутні підстави
визнавати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка
належить відповідачці ОСОБА_6 для
обслуговування житлового будинку
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку, згідно
рішення Худяківської сільської ради
від 28.12.2009 року № 43-1.

Згідно п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010
року «Про внесення змін та доповнень до
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», яким доповнено
пунктом 18-2, вказано, що відповідно до
положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна
ділянка, одержана громадянином у
період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Суд вважає, що зустрічний позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_1, треті особи -
Худяківська сільська рада Черкаського
району, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання майна особистою власністю
також не підлягає до задоволення,
оскільки позивачка має Свідоцтво на
право особистої власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1, яке на даний час
ніким не оскаржене і не скасоване, тому
цей факт та позов не потребують
повторного доведення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року
та ст.ст. 57, 60, 61 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
треті особи - ОСОБА_4, Худяківська
сільська рада Черкаського району про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на 1/2 частину житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 -
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_1, треті особи -
Худяківська сільська рада Черкаського
району, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
майна особистою приватною власністю -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Черкаської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: В. В. Василенко