Справа № 234/1981/14-ц
Провадження № 2/234/1643/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року Краматорський
міський суд Донецької області в складі:

судді Марченко
Л.М.,

при секретарі
Кайряковій К.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Краматорську цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання
договору дарування квартири недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримала та
показала, що позивачу ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, по праву власності
належала однокімнатна квартира
АДРЕСА_1. У зв'язку з отриманою травмою
хребта ОСОБА_4 у серпні-вересні 2010 року
перебував на стаціонарному лікуванні.
За відсутністю інших родичів догляд за
ним здійснювали племінники ОСОБА_5.
Після одужання позивач 23.10.2010 року
уклав нотаріальний договір дарування,
за яким подарував належну йому
квартиру відповідачам. При цьому
останній помилився відносно природи
даного правочину, оскільки фактично
розраховував на подальше утримання від
ОСОБА_5. З огляду на те, що відповідачі
допомогу позивачу не надають та
квартиру у власність не повертають,
позивач ОСОБА_4 просить суд визнати
договір дарування на підставі ст.229 ЦК
України недійсним, повернувши спірну
квартиру йому у власність.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав та показав, що в
подяку за догляд, якій вони надавали
ОСОБА_4 під час перебування у лікарні,
останній за своїм бажанням подарував
їм квартиру. Ніяких обов'язків по
догляду за позивачем на майбутнє не
оговорювалося, однак, незважаючи на
відчуження житла, вони не
перешкоджають йому проживати у спірній
квартирі та бути зареєстрованим.
Підготовкою документів для угоди
позивач займався самостійно, а також
особисто перебував у нотаріуса, яким
сторонам були роз'яснені суть договору
дарування та правові наслідки. Лише
весною 2013 року ОСОБА_4 став висувати до
них претензії з приводу квартири, після
того як завів стосунки з жінкою, на якій
згодом одружився. Просить в позові
відмовити.

У судовому засіданні представник
відповідачів ОСОБА_6 проти позову
заперечувала та показала, що договір
дарування від 23.10.2010 року відповідає
вимогам ст.ст.203, 717, 719 ЦК України.
Укладання договору дарування під
впливом помилки позивачем не доведено.
Розрахунок в отриманні користі від
укладеної угоди, а також помилка
внаслідок власної недбалості, незнання
законів чи невірного їх тлумачення, не
є підставою для визнання договору
дарування, укладеного між сторонами,
недійсним. Крім того, позовні вимоги
пред'явлені поза строком позовної
давності.

Суд, вислухавши сторони,

- свідка нотаріуса Першої
Краматорської ДНК ОСОБА_7, який у
судовому засіданні показав, що ним
23.10.2010 року був посвідчений спірний
договір дарування. Укладання договору
відбувалося за особистою участю
сторін. В ході бесіди він упевнився в
дієздатності осіб, з'ясував наміри
відчужувача, роз'яснив суть обраного
ним договору дарування, зокрема те, що
це є безоплатне передання майна іншій
стороні, та правові наслідки такого
правочину. З огляду на вік ОСОБА_4 та
відсутність у нього іншого житла, він
роз'яснив останньому суть договору
довічного утримання, що чітко пам'ятає.
Однак останній зупинився саме на
договорі дарування. Потрібні для
договору довічного утримання обов'язки
набувачів по догляду за відчужувачем
ОСОБА_4 не обговорювалися та не
визначалися. Сторонами був особисто
прочитаний проект договору дарування,
а потім на бланку виконаний
безпосередньо сам договір, з яким
сторони ознайомилися та підписали.
Пізніше ОСОБА_4 звертався до
нотаріальної контори з питань
спадкування, з приводу вищевказаного
договору дарування за роз'ясненнями не
приходив,

- свідка ОСОБА_8, яка у судовому
засіданні показала, що тривалий час
знайома з позивачем ОСОБА_4, оскільки
мешкає у сусідній квартирі. Приблизно у
2009-2010 році через стан здоров'я ОСОБА_4
допомогу йому надавали племінники
ОСОБА_5, які провідували його, проносили
їжу. В подальшому зі слів позивача, він
подарував Савінським свою квартиру
АДРЕСА_1. По її розумінню позивач мешкав
небагато, іншого житла не мав, але на її
цікавість про розмір пенсії та про
причини укладання договору дарування
пояснювати не став. Позивач складав
враження освіченої та адекватної
людини,

дослідивши надані письмові
докази: копію нотаріального договору
дарування від 23.10.2010 року (а.с.3), копії
медичних документів про стан здоров'я
позивача (а.с.4-5), ксерокопію паспорта
позивача ОСОБА_4 з даними, зокрема, про
вік, реєстрацію (а.с.6), копію позову
ОСОБА_4 про надання додаткового строку
для прийняття спадщини (а.с.27-28), копію
ухвали Краматорського міського суду
від 17.02.2014 року про залишення без
розгляду позову ОСОБА_4 по справі
№2/234/616/14 про визнання договору
дарування квартири недійсним (а.с.29),
письмові заперечення відповідачів
(а.с.39-40),

вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Незважаючи на те, що даний позов
про визнання недійсним договору
дарування від 23.10.2010 року поданий
ОСОБА_4 до суду лише 19.02.2014 року, тобто з
пропуском трирічного строку позовної
давності, встановленого ст.257 ЦК
України, суд вважає, що підстав для
застосування наслідків спливу
позовної давності за заявою
представника відповідачів ОСОБА_3
немає, оскільки позовні вимоги є
необґрунтованими по суті.

Суд встановив, що на підставі
нотаріального договору дарування від
23.10.2010 року позивач ОСОБА_4 подарив
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_5
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. (а.с.3)

В даний час позивач ОСОБА_4
просить суд про визнання вказаного
договору недійсним на підставі ст.229 ЦК
України, у зв'язку з вчиненням
правочину під впливом помилки,
оскільки нерозумів природи цього
правочину, фактично розраховував на
довічне утримання з боку ОСОБА_5.

Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків встановлених законом.

Як встановлено в судовому
засіданні та не заперечується
представником позивача, ОСОБА_4
самостійно займався підготовкою
документів для укладання договору по
відчуженню житла та особисто був
присутнім у нотаріуса під час
оформлення правочину.

Згідно ст.717 ч.1 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або зобов'язує
передати в майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Згідно ст.718 ч.1 ЦК України
дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі.

Згідно ст.719 ч.2 ЦК України договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з дослідженої у
судовому засіданні копії правочину
(а.с.3), між сторонами був укладений саме
договір дарування, який відповідає
вимогам вищенаведених норм ЦК України.

Зі змісту договору, який особисто
підписаний сторонами, зокрема
дарувальником ОСОБА_4, вбачається, що
перед складанням та підписанням
договору сторони були ознайомлені
нотаріусом з приписами цивільного
законодавства, що регулюють договір
дарування, в тому числі з вимогами щодо
недійсності правочину.

В розділі 1 договору зокрема
зазначено, що майно у власність
обдарованих передається безкоштовно.
Зазначене, а також те, що договір не
встановлює обов'язків обдарованих
вчинити на користь дарувальника
будь-яких дії майнового або
немайнового характеру - забезпечувати
його доглядом, утриманням, суд вважає
очевидним для позивача ОСОБА_4, який
особисто був ознайомлений зі змістом
договору та його підписав.

Про передачу та прийняття дарунка
свідчить згідно розділу 2 вчинена у
присутності нотаріуса передача ключів
від квартири.

Згідно розділу 3 договору сторони
підтвердили, що їм нотаріусом були
роз'яснені вимоги законодавства щодо
змісту й правових наслідків договору
дарування. Сторони підтвердили, що цей
договір не має характеру уявного та
удаваного правочину. Дарувальник
підтвердив, що відчуження здійснено
ним за доброю волею, без будь-яких
погроз, примусу чи насильства.

Таким чином, суд вважає, що при
укладенні договору дарування були
враховані та виконані всі загальні
вимоги, передбачені ст.203 ЦК України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Зміст спірного договору з явними
ознаками договору дарування у
сукупності з правовими роз'ясненнями
нотаріуса, що підтвердив у судовому
засіданні допитаний в якості свідка
ОСОБА_7, виключають можливість
нерозуміння позивачем ОСОБА_4 природи
укладеного правочину, у зв'язку з її
очевидністю.

Додатковими доказами, що
спростовують доводи позивача, є

показання свідка ОСОБА_8, яка у судовому
засіданні показала, що в спілкуванні
ОСОБА_4 підтвердив, що уклав договір
дарування квартири на користь своїх
племінників ОСОБА_5, чому саме договір
дарування не пояснював, а також не
йшлася мова щодо наділення
відповідачів обов'язком надавати йому
утримання,

у власній позовній заяві до ОСОБА_9 про
визнання додаткового строку для
прийняття спадщини (а.с.27-28) ОСОБА_4
зазначив, що він у знак подяки за увагу
до нього під час лікування у лікарні на
початку жовтня 2010 року подарував свою
квартиру дітям ОСОБА_9 (сестра) по ?
частці кожному - ОСОБА_2 і ОСОБА_5 Далі по
тексту позову ОСОБА_4 зазначає про
втрату довіри до родичів, у зв'язку з
тим, що останні запропонували йому
знятися з реєстрації, але ніде не
вказує, що він помилився щодо природи
правочину, оскільки фактично вважав, що
зазначений договір зобов'яже набувачів
забезпечити його довічним утриманням
та доглядом.

Таким чином, суд вважає, що під час
укладення договору дарування позивач
ОСОБА_4 цілком усвідомлював який-саме
договір він укладає та підписує, а
також правові наслідки цього
правочину. Факт того, що даний договір
був вчинений під впливом помилки
позивачем не обґрунтований та не
доведений.

Доводи позивача, зазначені у його
позові та підтримані представником
ОСОБА_1 у судовому засіданні, стосовно
того, що ОСОБА_4 за договором дарування
в обмін на квартиру розраховував на
певні блага - на те, що відповідачі
ОСОБА_5 будуть за ним довічно доглядати
та утримувати, свідчать про розрахунок
в отриманні користі від укладеного
правочину.

Але згідно п.19 постанови Пленуму ВСУ №9
від 06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчиненого правочину не має правового
значення.

На підставі наведеного, в
задоволені позову ОСОБА_4 про визнання
договору дарування квартири від 23.10.2010
року недійсним, як такого, що був
чинений під впливом помилки, слід
відмовити за його необґрунтованістю та
недоведеністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,
Закону України «Про судовий збір», у
зв'язку з прийняттям судом рішення про
відмову в позові, судові витрати
позивачу не відшкодовуються (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 8,14,15,215,223 ЦПК України,
ст.ст.229, 717-719 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
квартири недійсним, відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляція до Апеляційного суду
Донецької області через Краматорський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Л. М. Марченко