Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2162/14
Головуючий у 1 інстанції Іжевська Н.Г.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 28 березня 2014 року у
справі за поданням головного
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року головний державний
виконавець Шевченківського ВДВС
Запорізького МУЮ звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3

В обґрунтування подання зазначав, що на
виконанні Шевченківського ВДВС
знаходиться виконавче провадження №
40502204 з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-4557/09/0870 від 03
листопада 2009 року, виданого
Запорізьким окружним адміністративним
судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь
УПФ України в Шевченківському районі
18394, 17 грн.

Виконавче провадження було відкрито 22
жовтня 2013 року і з того часу у справі
проводяться виконавчі дії, спрямовані
на забезпечення виконання рішення.

Боржник був належним чином
повідомлений про примусове виконання
виконавчого листа, однак ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судом.

На підставі викладеного заявник просив
суд тимчасово обмежити у праві виїзду
за межі України до виконання рішення
суду ОСОБА_3

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28 березня 2014 року
подання головного державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Запоріжжі про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_3 задоволено.

Тимчасово обмежено громадянці України
ОСОБА_3, яка проживає за адресою АДРЕСА_1
у праві виїзду за межі України до
виконання зобов'язань, покладених на
неї судом.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм процесуального
права, просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні подання ВДВС відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" підставою
для тимчасового обмеження у праві
виїзду громадян України за кордон є
ухилення громадянина від зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням
до виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 7 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» N 5 від 30
березня 2012 року питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України вирішується при виконанні
судових рішень, ухвалених зокрема, за
позовами, що випливають із кредитних
правовідносин, у порядку,
передбаченому статтею 11 Закону України
"Про виконавче провадження" та статтею
377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Порядок вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України регулюється ст. 377-1 ЦПК
України, відповідно до якої питання про
тимчасове обмеження боржника -фізичної
особи або керівника боржника
-юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Задовольняючи подання головного
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Запоріжжі, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 ухиляється від виконання
зобов'язань покладених на неї судовим
рішенням.

З матеріалів справи вбачається,
що на виконанні Шевченківського ВДВС
знаходиться виконавче провадження №
40502204 з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-4557/09/0870 від 03
листопада 2009 року виданого Запорізьким
окружним адміністративним судом про
стягнення з ОСОБА_3 на користь УПФ
України в Шевченківському районі 18394, 17
грн., проте відомостей про те, що
боржник ухиляється від виконання своїх
зобов'язань за рішенням суду головний
державний виконавець Шевченківського
ВДВС Запорізького МУЮ суду не надав.

Не надані вони і у засідання судової
колегії.

Суд першої інстанції, дійшовши
висновку про необхідність
застосування тимчасового обмеження
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,
не мотивував та належними доказами не
підтвердив і не обґрунтував свої
висновки щодо ухилення боржника від
виконання зобов'язань.

При цьому суд не взяв до уваги на ст. 33
Конституції України відповідно до
якої, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Посилання суду на те, що рішення
суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь
УПФ України в Шевченківському районі
18394, 17 грн. не виконано, тому є підстави
для задоволення подання є
неспроможними.

Саме по собі невиконання боржником
зобов'язань протягом строку, вказаного
державним виконавцем в постанові про
відкриття виконавчого провадження, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків.

Факт наявності боргу та відсутність
майна у боржника не є доказом його
ухилення від виконання рішення суду у
розумінні ст. 60 ЦПК України.

З урахуванням зазначених
обставин і вимог процесуального
закону ухвалу суду від 28 березня 2014
року не можна визнати такою, що
постановлена з дотриманням норм
процесуального права, а тому вона
підлягає скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову у задоволенні
подання головного державного
виконавця Шевченківського ВДВС
Запорізького МУЮ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 28 березня 2014 року у цій
справі скасувати. Постановити нову
ухвалу.

У задоволенні подання головного
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: