У Х В А Л А

Іменем України

21 серпня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Бисаги Т. Ю., Кондора Р. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 18 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Державний
ощадний банк України", ОСОБА_2 про
визнання іпотечного договору
недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 18 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання
іпотечного договору недійсним -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог. Як на
підставу своїх вимог посилається на те,
що висновки суду, не відповідають
обставинам справи. Зокрема, при
укладенні іпотечного договору було
порушено права та законні інтереси
дітей: спочатку орган опіки та
піклування надав згоду на укладення
договору іпотеки, а потім скасував його
за протестом прокурора.

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

З матеріалів справи слідує, що 26 червня
2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 82606, за яким банк
надав останньому кредит в розмірі 1 000 000
грн. під 19, 5 % річних на термін до 25
червня 2018 року (а.с.37-39).

27 червня 2008 року з метою забезпечення
виконання кредитного зобов'язання між
ПАТ «Державний ощадний банк України»
та ОСОБА_2 було укладено іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 2604
(а.с.9-12).

За умовами цього іпотечного договору
ОСОБА_2 передала в іпотеку банку
нерухоме майно - житловий будинок
загальною площею 229,60 кв. м., житловою
площею 106,1 кв. м., розташований на
земельній ділянці площею 0.08 га, зі
всіма невід'ємними його
приналежностями, що знаходиться по
АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
вказував на те, що при укладенні
іпотечного договору були порушені
права та інтереси дітей, які проживали
на той час в цьому будинку. Зокрема,
права та інтереси позивача ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та його сестри ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які на той час були
неповнолітніми.

Позивач зазначав, що зміст іпотечного
договору не відповідає вимогам закону,
оскільки укладений без згоди органу
опіки та піклування.

Такі доводи позивача належними
доказами не стверджені. Навпаки, із
витягу з рішення виконкому
Ужгородської міської ради від 25 червня
2008 року № 245 (а.с.48) слідує, що ОСОБА_3,
було надано дозвіл на отримання
кредиту в розмірі 1 000 000 грн. та на
передачу в іпотеку житлового будинку
по АДРЕСА_1 від імені малолітнього
ОСОБА_1 (позивача) та неповнолітньої
ОСОБА_1 (сестри), тобто вимоги ч. 3 ст. 17, ч.
3 ст. 18 Закону «Про охорону дитинства»
було дотримано.

В суді першої інстанції також було
встановлено, що для отримання згоди
органу опіки і піклування на укладення
оспорюваного правочину ОСОБА_6 (бабка
дітей) надала свою нотаріально
посвідчену згоду щодо проживання
онуків у належній їй квартирі по
АДРЕСА_2.

Дані обставини також були встановлені
судом при розгляді справи № 712/20032/12 за
позовом ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості згідно
кредитного договору та за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ПАТ
«Державний ощадний банк України» про
визнання частково недійсним
кредитного договору, визнання
недійсним іпотечного договору та
договору поруки, і такі в силу ч. З ст. 61
ЦПК України не потребують доказуванню.

Так, у вказаній справі № 712/20032/12 ОСОБА_2
вже ставилося питання про порушення
прав неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 при укладенні договору іпотеки,
зокрема без згоди органу опіки і
піклування, і таке було предметом
дослідження та вирішення в суді першої
та апеляційної інстанції. При цьому,
остаточним рішенням Апеляційного суду
Закарпатській області від 12 грудня 2013
року у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ПАТ «Державний
ощадний банк України» про визнання
недійсним іпотечного договору було
відмовлено (а.с.91-96).

Крім того, ОСОБА_1 в даній справі
спочатку просив застосувати наслідки
нікчемного правочину з тих підстав, що
не було враховано інтереси
неповнолітніх дітей, а потім змінив
свої позовні вимоги та просив визнати
правочин недійсним із цих же підстав.

Однак, суд першої інстанції правильно
встановив, що підстав для визнання
оспорюваного договору іпотеки
недійсним немає.

Скасування рішення виконкому
Ужгородської міської ради від 25 червня
2008 року № 245 (а.с.46) про надання дозволу
на передачу житлового будинку в
іпотеку, яке відбулося за результатами
розгляду протесту прокурора міста
Ужгорода, не є підставою для визнання
іпотечного договору недійсним,
оскільки в момент його вчинення
сторонами були дотримані всі
передбачені законом вимоги.

Аналогічна правова позиція, викладена
в абз. 5 п. 5 та в абз. 1 п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 6 листопада 1999 року № 9.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування немає, а доводи
апеляційної скарги, на думку колегії
суддів, не є істотними.

Керуючись статтею 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 18 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
____________

Судді
____________

____________