Справа № 2-3673/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року Соломянський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія АЕРОСВІТ»
про стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія АЕРОСВІТ» про стягнення
заборгованості з виплати заробітної
плати та середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначав, що з 20 жовтня 2010 року він
працював у відповідача на посаді
техніка авіаційного з обслуговування
ПС категорії «А» відділу лінійного
технічного обслуговування директорату
з виробництва комплексу
інженерно-технічного забезпечення,
звільнений з роботи 27 лютого 2013 року на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні йому не було виплачено
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку та вихідну
допомогу у розмірі 36,774, 81 грн., у зв'язку
з чим позивач змушений звернутися з
позовом до суду. Просить також стягнути
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 186
598, 11 грн.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позов та просив його задовольнити,
посилаючись на викладені у позовній
заяві обставини.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про день, час і
місце розгляду справи, а тому суд,
відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає
за можливе розглядати справу за
відсутності відповідача, заочно.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що
наказом №1630-ос від 27 жовтня 2010 року
ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду
техніка авіаційного з обслуговування
ПС категорії «А» відділу лінійного
технічного обслуговування директорату
з виробництва комплексу
інженерно-технічного забезпечення ЗАТ
«Авіакомпанія «Аеросвіт» з 20 жовтня 2010
року, що підтверджується даними
трудової книжки (а.с.а.с. 13-15).

Наказом № 1072-ос від 26 березня 2013 року
ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв'язку зі
скороченням штату працівників за п.1 ст.
40 КЗпП України 27 березня 2013 року (а.с. 11).

В наказі також наказано головному
бухгалтеру виплатити ОСОБА_1
компенсацію за невикористану
відпустку за період роботи з 20 жовтня
2011 року по 27 березня 2013 року у кількості
27 календарних днів, вихідну допомогу у
розмірі середньомісячної заробітної
плати та провести повний розрахунок
ОСОБА_1 за фактично відпрацьований
період по 27 березня 2013 року.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
провадиться в день звільнення. Власник
або уповноважений ним орган повинен
виплатити у зазначений строк не
оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
р. №13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Згідно з п.32 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 р. №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у зв'язку з
затримкою видачі трудової книжки або
розрахунку він визначається за
загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
заробітку за останні два календарні
місяці роботи. Для працівників, які
пропрацювали на даному підприємстві
менш двох місяців, обчислення
проводиться з розрахунку середнього
заробітку за фактично пропрацьований
час.

Згідно з наданою відповідачем 01 квітня
2013 року довідкою заборгованість
відповідача перед позивачем становить
36 774, 81 грн. (а.с.12).

Тому суд вважає, що вимога про
стягнення невиплачених при звільненні
сум у розмірі 36 774, 81 грн. підлягає
задоволенню.

Разом з тим, судом встановлено, що
позивач, як він пояснив у судовому
засіданні, отримав наказ про
звільнення з роботи у день його
винесення. Позивач також пояснив, що
звертався до бухгалтерії за виплатою
заборгованості у день звільнення,
однак йому було відразу ж цього дня
видано довідку про заборгованість, а не
виплачено сум.

Оскільки довідка про заборгованість
датована 01 квітня 2013 року, доказів
перебування на роботі у день
звільнення, звертання з вимогами до
відповідача про виплату йому належних
при звільненні сум, позивач суду не
надав, то суд вважає вимоги позивача
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку
безпідставними, а тому такими, що не
підлягають задоволенню.

Таким чином, позов підлягає частковому
задоволенню.

Суму судового збору, який мав бути
сплачений при зверненні з позовом до
суду, пропорційно до розміру
задоволених судом вимог, у розмірі 367, 75
грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України,
необхідно стягнути з відповідача на
користь держави.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 233, 237-1 КЗпП
України, ст.ст. 11, 60, 61, 209, 212- 215 ЦПК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 р. №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
АЕРОСВІТ» про стягнення
заборгованості з виплати заробітної
плати та середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні -
задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія АЕРОСВІТ» на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі у розмірі 36 774
(тридцять шість тисяч сімсот сімдесят
чотири) грн. 81 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія АЕРОСВІТ» на
користь держави судовий збір у розмірі
367 (триста шістдесят сім) грн. 75 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн