22-ц/775/1185/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Шишилін О.Г.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Баркова В.М.,
при секретарі - Бєльченко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 03 липня 2014 року,-
04 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди та просила
стягнути з відповідачки на її користь
матеріальну шкоду в розмірі 8 393 грн.,
середньомісячний заробіток в сумі 2500
грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3
внаслідок отруєння угарним газом
загинув її син ОСОБА_4, який з 21.12.2012 року
орендував у відповідачки літню кухню.
Вважає, що смерть сина настала з вини
відповідачки, яка самочинно встановила
в літній кухні опалювальний газовий
прилад в порушення правил встановлення
газового обладнання. Вона є
пенсіонером, знаходиться у похилому
віці, мешкала разом з сином, який
працював, мав стабільний дохід, був
єдиним годувальником сім'ї, його втрата
серйозно відобразилася на її
матеріальному становищі. Залишившись
без підтримки сина, вона відчуває себе
людиною, яка знаходиться за межею
бідності. Від бездушшя, черствості та
приниження з боку відповідачки вона
відчуває душевні страждання, її
звичний уклад життя порушено, вона
змушена звертатися за правовою
допомогою, ходити до суду, у неї
безсоння, головний біль, підвищений
артеріальний тиск та болі у серці. У
зв'язку з цим, просила суд стягнути з
відповідачки матеріальну шкоду,
завдану смертю її сина (витрати на
поховання), середньомісячний заробіток
померлого, моральну шкоду у зв'язку з
втратою єдиного сина та витрати на
Рішенням Приморського районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 03
липня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
судових витрат відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивачка ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.
При цьому посилається на незаконність
рішення, неповноту з'ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_5, які доводи апеляційної скарги
підтримали, просили апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити,
заперечення відповідачки ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_6, які просили
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачкою не надано доказів
неправомірності винних дій
відповідачки в смерті її сина ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок
гострого отруєння окисом вуглецю, тому
прийшов до висновку про відсутність
підстав для покладання на відповідачку
обов'язку по відшкодуванню
матеріальної та моральної шкоди. У
зв'язку з відмовою в позові суд
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
відмовив і у задоволенні вимоги
позивачки про стягнення з відповідачки
витрат на правову допомогу.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень п.2 ПВСУ від 27
березня 1992 року №6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди"
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст.1200 ЦК України у разі смерті
потерпілого право на відшкодування
шкоди мають непрацездатні особи, які
були на його утриманні або мали на день
смерті право на одержання від нього
утримання.

Шкода відшкодовується, у тому числі, 1)
дитині - до досягнення нею вісімнадцяти
років (учню, студенту - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ним двадцяти трьох років).

Шкода відшкодовується у розмірі
середньомісячного заробітку (доходу)
потерпілого з вирахуванням частки, яка
припадала на нього самого та
працездатних осіб, які перебували на
його утриманні, але не мають права на
відшкодування шкоди. До складу доходів
потерпілого також включаються пенсія,
суми, що належали йому за договором
довічного утримання (догляду), та інші
аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника,
шкода відшкодовується в повному обсязі
без врахування пенсії, призначеної
внаслідок втрати годувальника та інших
доходів.

Згідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
внаслідок гострого отруєння окисом
вуглецю.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 був знайдений
померлим в приміщенні літньої кухні на
території двору домоволодіння АДРЕСА_1,
яку він за усним договором орендував у
відповідачки ОСОБА_3 21.12.2012 року, що не
оспорювалось відповідачкою.

Судом також встановлено, що згідно
інформації Маріупольського БТІ ОСОБА_3
на праві власності належить 11/20 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 28.08.1984 року.

Згідно постанови про закриття
кримінального провадження слідчого
Приморського РВ ММУ ГУМВС України в
Донецькій області від 08.08.2013 року
кримінальне провадження №000316
від 23.12.2012 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України
закрито із-за відсутності події
кримінального правопорушення з тих
підстав, що хоча смерть ОСОБА_4 є
насильницькою, однак настала в
результаті його власної необережності.
Ухвалою слідчого судді Приморського
районного суду м. Маріуполя від 22.11.2013
року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на
зазначену постанову слідчого
відмовлено.

Згідно квитанцій від 24.12.2012 року та від
25.12.2012 року, наданих позивачкою в
підтвердження витрат на поховання
ОСОБА_4, вони видані на ім'я ОСОБА_8, яка
згідно пояснень позивачки є її
невісткою та займалася питаннями
поховання її сина.

За таких обставин з урахуванням
наведених норм права, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи справу відповідно до вимог
ст.ст.10,11,60 ЦПК України в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
правильно дійшов до висновку про
недоведеність вимог позивачки і в
задоволені позову відмовив, оскільки
позивачкою не надано суду доказів про
те, що смерть її сина настала внаслідок
неправомірних винних дій відповідачки
і що між цими діями та шкодою є
безпосередній причинний зв'язок.

Доводи апеляційної скарги позивачки
про те, що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, порушив норми
процесуального права та неправильно
відмовив в задоволенні її клопотання
про допит ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_8,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки вони не випливають з
матеріалів справи та спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог
та на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для справі щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, виникає спір.

Відповідно до положень частин 1,2 ст.131
ЦПК України сторони зобов'язані подати
свої докази суду до або під час
попереднього судового засідання у
справі, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті.
Докази, подані з порушенням зазначених
вимог, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

З матеріалів справи, технічного запису
судового засідання суду першої
інстанції вбачається, що звертаючись
до суду з позовом в своїй позовній
заяві, в подальшому в ході проведення
попереднього судового засідання та в
судовому засіданні до початку розгляду
справи по суті позивачка та її
представник не заявляли клопотання
про допит свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_8

Заявивши в апеляційному суді
клопотання про допит вказаних осіб
свідками, позивачка та її представник
жодних поважних причин про ненадання
таких доказів суду першої інстанції не
навели та, переглядаючи справу
відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, у суду апеляційної інстанції
відсутні передбачені законом підстави
для прийняття нових доказів.

Посилання позивачки в апеляційній
скарзі на те, що суд залишив без уваги
її доводи, що відповідачка, завідомо
знаючи, що в літній кухні
самочинно встановлено газове опалення
для пічки без переобладнання
необхідним чином димоходу, поселила в
заповнене угарним газом приміщення
людей, що призвело до смерті її сина,
колегія суддів також вважає
безпідставними, оскільки ці доводи не
підтверджені.

Заперечуючи проти позову відповідачка
стверджувала, що вона не проводила
робіт по газифікації літньої кухні,
ніякого обладнання в цьому приміщенні
не встановлювала, що літня кухня була
газифікована та в ній було встановлено
обладнання газового опалення
попереднім власником і працівники ПАТ
«Маріупольгаз» при проведенні
періодичних перевірок ніяких
зауважень щодо неправильного
встановлення газового опалення не
висловлювали. На підтвердження своїх
доводів відповідачка надала суду
проектні документи на газифікацію
будинку та абонентську книгу з
відмітками перевірок (а.с.34а-38,67-68). На
спростування наданих відповідачкою
доказів та підтвердження доводів
позивачки про самочинне облаштування
відповідачкою газової опалювальної
системи в літній кухні належних та
допустимих доказів не надано, а надані
суду листи ПАТ «Маріуполь газ» та акти
перевірок (а.с.14,40,85-86) такими доказами
не є, оскільки в них відсутня
інформація конкретно хто і коли
облаштував в літній кухню систему
газового опалення. Не вбачається таких
доказів і в матеріалах кримінального
провадження.

Суду не надано суду жодних доказів на
підтвердження доводів позивачки про
те, що відповідачка вселила її сина в
загазоване приміщення і не встановлено
таких обставин за результатами
кримінального провадження по факту
смерті ОСОБА_4, провадження якого
закрито постановою слідчого від 08.08.2013
року із-за відсутності події
кримінального правопорушення, згідно
мотивувальної частини якої смерть
ОСОБА_4 настала в результаті його
власної необережності (а.с.153-154).

Доводи апеляційної скарги позивачки
про необґрунтованість висновку суду
про недоведеність її вимог про
понесення витрат на поховання, є
безпідставними, оскільки правильність
такого висновку суду підтверджується
наданими позивачкою квитанція про
витрати, з яких вбачається, що ці
квитанції оформлені на ім'я «ОСОБА_8»
(а.с.8-10). Сама позивачка не заперечувала,
що похованням займалася її невістка
ОСОБА_8 На підтвердження своїх доводів,
що невістка проводила витрати за її
рахунок позивачка суду жодних доказів
не надала.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції правильно дійшов до
висновку про недоведеність вимог
позивач та обґрунтовано відмовив в
задоволені позову, оскільки позивачка
не надала належних, допустимих
достатніх, переконливих доказів на
підтвердження винних неправомірних
дій відповідачки, що призвели до смерті
ОСОБА_4, та що між неправомірними діями
відповідачки та настанням смерті
ОСОБА_4 наявний безпосередній
причинний зв'язок. Висновки суду першої
інстанції випливають з обставин справи
та відповідають вимогам матеріального
і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та в межах
доводів апеляційного оскарження на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
відсутність апеляційних підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення позову, тому
рішення суду підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга позивачки
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
03 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Барков В.М.

Попова С.А.