Справа № 2/381/690/14 Головуючий у І
інстанції Ковалевська Л.М.Провадження
№ 22-ц/780/5045/14 Доповідач у 2 інстанції
ФінагєєвКатегорія 58
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 10 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний
нотаріус - ОСОБА_5 про визнання
попереднього договору дійсним та за
зустрічними позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним зобов'язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання
попереднього договору дійсним. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що 12 листопада
2012 року між позивачем та відповідачами
був підписаний попередній договір.
Згідно якого сторони домовилась
укласти в майбутньому основний договір
купівлі-продажу нерухомого майна у
строк не пізніше 12 листопада 2012 року.
Попередній договір був укладений з
дотриманням усіх істотних умов, в
письмовій формі та нотаріально
посвідчений. Разом з тим, основний
договір укладений не був, оскільки
відповідачі ухиляються від його
укладання, а тому просив суд визнати
попередній договір дійсним.

Відповідачі в свою чергу звернулись до
суду з зустрічним позовом про визнання
зобов'язання за попереднім договором
припиненим, обґрунтовуючи його тим, що
з їхнього боку будь-яких перешкод для
укладання основного договору
купівлі-продажу не чинилось, строк
виконання попереднього договору
закінчився, а тому посилаючись на ст.ст.
16, 599, 365 ЦК України просили суд
припинити зобов'язання за попереднім
договором від 12 листопада 2012 року.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 10 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені
повністю визнано попередній договір
від 12 листопада 2012 року укладений між
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3(продавці) та
ОСОБА_4 (покупцем), зареєстрованого у
реєстрі №3450 та завіреного приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 - дійсним.
Стягнуто судові витрати по справі. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі за
первісним позовом ставлять питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового, яким у
задоволенні первісного позову
відмовити, зустрічні позовні вимоги
задовольнити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначають, що
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на припущеннях та ухвалено
з порушенням норм матеріального права.
Попередній договір був виконаний
відповідачами, оскільки були передані
усі необхідні документи, а нерухоме
майно було звільнено від особистих
речей.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційні скарги
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 12 листопада 2012
року був укладений попередній договір
між ОСОБА_4(покупцем) та з другої
сторони (продавцями) ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, відповідно до якого сторони
домовились в майбутньому укласти
договір купівлі-продажу
(надалі-Основний договір) щодо
нерухомого майна, а саме щодо 7/20 частин
будинку АДРЕСА_1, що належить кожному з
трьох продавців по 7/60 частин, (а всього
-7/20) на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом. При цьому покупець
в майбутньому купує, а продавці в
майбутньому продають нерухоме майно,
за ціну, що становить 4 900 дол. США
(еквівалент- 39151 гривень). Зазначений
договір було посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_5 за реєстровим № 3450.

Під час підписання Попереднього
договору було проведено повний
розрахунок за продаж предмету
договору, що підтверджується підписами
сторін в договорі і не заперечується
сторонами. Відповідно до п.1 умов
попереднього договору сторони
домовились, що нерухоме майно
звільнено від особистих речей
продавців, передача усіх необхідних
документів(технічного паспорту, тощо)
здійснене в день підписання цього
Договору.

Відповідно до пункту 2 Попереднього
договору, укладеного між
вищезазначеними сторонами, сторони
зобов'язувались укласти та нотаріально
посвідчити Основний договір в м. Києві
не пізніше 12.11.2013 року та не змінювати в
односторонньому порядку строк
укладання та посвідчення Основного
договору.

Як вбачається з листа приватного
нотаріуса ОСОБА_5, постанова про
відмову у вчиненні нотаріальних дій,
таких як посвідчення Договору
купівлі-продажу будинку та Договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
сторонами яких були б ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виносилась. (а.с.64)

Ухвалюючи рішення про задоволення
первісного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що факт
ухилення сторони продавців від
нотаріального посвідчення основного
договору підтверджується письмовими
поясненнями нотаріуса та керуючись ст.
220 ЦК України задовольнив позовні
вимоги.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України визначено,
що попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Необґрунтоване ухилення однієї із
сторін від укладення основного
договору, передбаченого попереднім
договором, може бути підставою для
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства (ч. 2
ст. 635 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 220 ЦК
України - у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним. Якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Отже за змістом зазначеної норми
закону, може бути визнаний дійсним
договір, що потребує нотаріального
посвідчення, укладений сторонами і у
разі якщо одна із сторін ухилилася від
його нотаріального посвідчення.

Як вбачається з матеріалів справи
попередній договір, який просить
визнати дійсним позивач був
нотаріально посвідчений, а отже і
відсутнє ухиляння сторін від
нотаріального посвідчення договору, а
відтак і підстави, передбачені ст. 220 ЦК
України до визнання попереднього
договору дійсним. На вказані обставини
обґрунтовано посилаються скаржники в
поданих апеляційних скаргах.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав до задоволення позову.

Разом з тим висновки суду про відмову в
задоволенні зустрічного позову, на
думку колегії суддів відповідають
фактичним обставинам справи та
вимогам закону.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

З матеріалів справи вбачається, що
строк укладання основного договору
настав 12.11.2013 року. Проте, на момент
подачі позову та до сьогоднішнього дня
такий договір між сторонами у справі не
укладався.

Отже зобов'язання за попереднім
договором є припиненими в силу вимог
закону з 12.11.2013 року ( ч. 3 ст. 635 ЦК
України), а відтак і визнання судом
зазначеного договору припиненим є
неможливим.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_4 не відповідають фактичним
обставинам справи, не ґрунтуються на
вимогах закону та наявних у справі
доказах через що рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення по суті
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 10 липня 2014 року в частині
задоволення позову ОСОБА_4 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус - ОСОБА_5 про
визнання попереднього договору
дійсним відмовити.

В іншій частині рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 10 липня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.