АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1042/11
Номер провадження 22-ц/786/2791/14
Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю представника відповідача
ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника
позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє
в інтересах та за довіреністю ОСОБА_4

на рішення Ленінського районног суду м.
Полтави від 22 липня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору:
Приватне підприємство Полтавське бюро
технічної інвентаризації
"Інвентаризатор" про переведення прав
та обов'язків покупця, визнання
покупцем у дговорі купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаним позовом та, остаточно
визначившись у позовних вимогах
відповідно до заяви від 26 червня 2014
року (т.4 а.с. 197), просив поновити строк
звернення до суду з позовом про
переведення прав та обов'язків покупця,
визнання покупцем у договору
купівлі-продажу; перевести на нього
права та обов'язки покупця 3/5
частин житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1,
за договором купівлі-продажу від 31
липня 1997 року, укладеного на
Полтавській філії Товарної біржі
«Українська Біржа Нерухомості»,
визнавши його покупцем за вказаним
договором; повернути ОСОБА_4 кошти,
внесені ним за 3/5 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1, які знаходяться
на депозитному рахунку суду в
розмірі дійсної ринкової вартості,
в сумі 107 980 грн. та стягнути з ОСОБА_4 на
його користь судові витрати у сумі 4 173
грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належало
3/5 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1, а йому - 2/5 частини даного
житлового будинку.

31 липня 1997 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 згідно
договору купівлі - продажу продали
відповідачці ОСОБА_4 3/5 частини
вказаного будинку без його відома, чим
порушили його право привілейованої
купівлі частки будинку, що знаходиться
у спільній власності.

Справа неодноразово переглядалась в
суді апеляційної та касаційної
інстанції.

Рішенням Ленінського районног осуду м.
Полтави від 22 липня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк позовної
давності звернення з даним позовом, як
такий що було пропущено з поважних
причин.

Переведено права та обов'язки
покупця 3/5 частин житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходяться по АДРЕСА_1, за договором
купівлі-продажу від 31 липня 1997
року, укладеного на Полтавській
філії Товарної біржі
«Українська Біржа Нерухомості», на
ОСОБА_2, визнавши його покупцем
зазначеного майна за вказаним
договором.

Повернуто ОСОБА_4 кошти, внесені ОСОБА_2,
за 3/5 частини житлового будинку з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1, які
знаходяться на депозитному рахунку
суду, що становить дійсну ринкову
вартість в сумі 107 980 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення в апеляційному порядку
в інтересах ОСОБА_4 оскаржила ОСОБА_1 та
просила скасувати його та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме неналежне повідомлення
співвідповідачів про час та місце
судового розгляду, безпідставне
збільшення позивачем позовних вимог
під час розгляду справи, ґрунтування
рішення суду на висновку експерта, який
є помилковим.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 не
підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно вказав, що
встановлено та не заперечувалось
сторонами по справі, що позивач ОСОБА_2
є власником 2/5 частини житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться у АДРЕСА_1 згідно
свідоцтва права на спадщину за законом
від 06 вересня 1993 року, виданого Третьою
Полтавською державною нотаріальною
конторою ( т.1 а.с.11).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 11 травня 1965 року, вказано, що
ОСОБА_9, що діяв по довіреності від
ОСОБА_10, посвідченою Третьою
Полтавською державною нотаріальною
конторою 11 травня 1965 року за реєстром
№ 1063, та проживав у АДРЕСА_1 продав
ОСОБА_11 3/5 частки житлового будинку
належних ОСОБА_10, що знаходиться за
вказаною адресою та в цілому
складається з жилого будинку,
дерев'яного, критого залізом, жилою
площею 52,90 кв.м. з допоміжними
господарчими спорудами.

В користування покупця ОСОБА_11 за цим
договором перейшли в будинку літ. А-1
тамбур 1-1, пл. (не вказана), передня 1-2,
площею 8,6 кв.м., кухня 1-3, площею 13,50 кв.м.
та кімната жила 1-4 площею 24,8 кв.м. ( т. 4
а.с.185-186).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7
та ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 20 липня 1993
року, виданого Третьою Полтавською
державною нотаріальною конторою,
належало 3/5 частини вказаного
житлового будинку з надвірними
спорудами ( т. 1 а.с.137).

На підставі правоустановчих
документів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належало 3/5
частини житлового будинку у АДРЕСА_1,
позивачу ОСОБА_2 - 2/5 частини даного
житлового будинку.

Таким чином, спірний житловий будинок
перебував у спільній частковій
власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2

31 липня 1997 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 згідно
договору купівлі - продажу продали
відповідачці ОСОБА_4 3/5 частини будинку
у АДРЕСА_1, яка в цілому складається з :
«А-І» - житловий будинок площею 44,8 кв.м.,
«а»- погріб, «а4» - погріб, «Б» - гараж,
«В» - туалет, «Г, г»- літня кухня, «г» -
сарай, «Д» - туалет, «Є» - навіс-гараж,
№1-2-огорожа, в т.ч. самовільно
споруджений «гараж» - «Б», «Є» -
навіс-гараж, добудова «г» ( т.1 а.с.6).

Позивачем ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_7
та ОСОБА_8 без його відому та згоди на
Полтавській філії Товарної біржі
«Українська Біржа Нерухомості» уклали
договір купівлі-продажу 3/5 частин
спірного житлового будинку, відповідно
до якого ОСОБА_4 придбала вказану
частину будинку за 12 600 грн.

ОСОБА_2 не зміг скористатись правом
привілейованої купівлі 3/5 частини
частки спірного житлового будинку, так
як не знав про наявність договору
купівлі-продажу.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що укладенням договору
купівлі-продажу від 31 липня 1997 року
порушено право ОСОБА_2 на привілейовану
купівлю частки у праві спільної
часткової власності, що є підставою для
переведення на нього прав та обов'язків
покупця.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_5 не був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду, так як вважається таким, що
пропав безвісти, спростовуються
матеріалами справи.

Так, 20 липня 2014 року ОСОБА_5 був
викрадений у Луганській області. Проте,
з матеріалів справи вбачається, що до
вказаної дати на адресу його
проживання неодноразово направлялися
судові повістки, які отримані не були,
про судові засідання він був
повідомлений у передбаченому законом
порядку.

Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України
відповідач, зареєстроване місце
проживання (перебування),
місцезнаходження чи місце роботи якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення у пресі. З опублікуванням
оголошення про виклик відповідач
вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи. На ці випадки
поширюється правило частини четвертої
цієї статті.

Ленінським районним судом м. Полтави
було здійснено виклик ОСОБА_5 у судове
засідання, що відбулось 24 березня 2014
року через газету Урядовий кур'єр (т.4
а.с.104)

Таким чином, з урахуванням того, що
станом на 24 березня 2014 року ОСОБА_5 не
був таким, що пропав безвісти, то він
вважається повідомленим по час і місце
судового розгляду справи.

Доводи апелянта про тривалий розгляд
справи, не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, враховуючи, що суд першої
інстанції правильно вирішив справу, то
значна тривалість її розгляду не може
бути підставою для скасування рішення
місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги про
порушення норм процесуального права
через зміну ОСОБА_2 предмету позову не
узгоджуються з нормами чинного
законодавства.

Так, відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України
до початку розгляду судом справи по
суті позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про
зміну та уточнення позовних вимог, в
якій фактично змінює предмет позову, 25
березня 2013 року до початку розгляду
справи по суті (а.с. 13).

Доводи апелянта про ігнорування судом
першої інстанції роз'яснень наданих у
постановах Вищого Господарського Суду
України щодо поновлення строку
позовної давності, є неспроможними.

Спірні правовідносини регулюються
нормами ЦК України.

Відповідно до ч.8.ст.8 ЦПК України якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом
правовідносини (аналогія закону).

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

З урахуванням того, що цивільним
законодавством повною мірою
врегульовано питання поновлення
строку позовної давності, то у суду
першої інстанції не було жодних
підстав для застосування норм
господарського законодавства, а також
роз'яснень Вищого Господарського Суду
України.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильності висновку №630 судової
будівелно-технічної експертизи від 15
серпня 2013 року через неврахування
самочинно збудованих поліпшень до
будинку суперечать нормам чинного
законодавства.

З матеріалів справи вбачається та
підтверджується апелянтом, що у
домоволодінні у АДРЕСА_1 здійснено
самочинне будівництво окремих споруд
та поліпшень до житлового будинку.

Відповідно до ч.1,2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Системний аналіз вказаних норм вказує
на те, що здійснені самочинні
поліпшення у домоволодінні за адресою
АДРЕСА_1 не можуть вважатися частиною
вказаного домоволодіння до моменту
юридичного оформлення поліпшень.

Відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок індивідуального
житлового фонду (т.1 а.с. 13) спірне
домоволодіння не має жодних поліпшень,
а тому судовим експертом вірно було
здійснено оцінку домоволодіння в межах
права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Твердження апелянта про те, що судом
першої інстанції надано пріоритет
позивачеві є надумані та жодними
доводами не підкріплені.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах та за довіреністю ОСОБА_4 -
відхилити

Рішення Ленінського районног осуду м.
Полтави від 22 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв