У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: комунальне підприємство
«Вишгородське бюро технічної
інвентаризації», Лютізька сільська
рада Вишгородського району Київської
області, управління земельних ресурсів
у Вишгородському районі Київської
області, Київська регіональна філія
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті земельних
ресурсів» в особі Вишгородського
районного відділу земельних ресурсів
№ 11 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомості дійсним,
визнання права власності, зобов'язання
вчинити дії за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 2
березня 2009 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 18 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначала, що 2 вересня 2008 року між нею
та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі-продажу обґєкту
нерухомості та земельних ділянок, за
яким відповідач передає, а вона приймає
та оплачує обґєкти нерухомості,
розташовані за адресою:
АДРЕСА_1. Умовами договору передбачено,
що факт передання покупцем коштів
продавцю підтверджується розпискою. У
пункті 4.1. договору визначено, що
нотаріальне посвідчення вказаного
договору купівлі-продажу здійснюється
сторонами протягом двадцяти днів з
дати його укладення, але у вказаний
строк нотаріальне посвідчення
договору не відбулося, відтак
відповідач фактично ухилився від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу. У звґязку з цим
позивачка просила суд визнати договір
купівлі-продажу будинку та земельних
ділянок дійсним; визнати за нею право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами та земельні
ділянки, площею 0,2472 га та 0,2478 га,
розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 ; зобов'язати комунальне
підприємство «Вишгородське бюро
технічної інвентаризації»
зареєструвати за нею право власності
на вказаний будинок; зобов'язати
управління земельних ресурсів у
Вишгородському районі Київської
області організувати роботу по
виготовленню технічної документації
по землеустрою на її ім'я; зобов'язати
Київську регіональну філію державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при державному
комітеті України по земельних
ресурсах» в особі Вишгородського
районного відділу земельних ресурсів
№11 оформити, зареєструвати та видати
нові державні акти на право власності
на вказану землю; зобов'язати Лютізьку
сільську раду Вишгородського району
Київської області прийняти рішення про
оформлення, реєстрацію та видачу
державних актів на право власності на
вказані земельні ділянки на її ім'я, а
також оформити, зареєструвати та
видати їх.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області
від 2 березня 2009 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу
об'єкту нерухомості та земельних
ділянок від 2 вересня 2008 року дійсним з
моменту укладення.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на:
земельну ділянку, площею 0, 2472 га,
державний акт серії КВ №071978, виданий
13 квітня 2004 року,
кадастровий номер 322 188 520 , та
земельну ділянку, площею 0,2478 га,
державний акт серії КВ №071977, виданий 13
квітня 2004 року, кадастровий номер 322 188
520 ; житловий будинок, придбаний
згідно договору купівлі-продажу
об'єкту нерухомості та земельних
ділянок від 2 вересня 2008 року, який
розташований за адресою:
АДРЕСА_1, та складається з
двоповерхового мансардного житлового
будинку з підвалом, загальною площею
568,9 кв.м, житловою площею 156,8 кв.м, з
господарчими спорудами «Б», «В», «Г»,
«Д», «Е» «Є», «Ж», «З», 1-5 огорожа, 1
свердловина.

Зобов'язано комунальне підприємство
«Вишгородське бюро технічної
інвентаризації» зареєструвати за
ОСОБА_3 право приватної власності на
вказаний житловий будинок. Зобов'язано
управління земельних ресурсів у
Вишгородському районі Київської
області організувати роботу по
виготовленню технічної документації
по землеустрою за ОСОБА_3 на вказані
земельні ділянки. Зобов'язано державне
підприємство «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах» в особі Київської
регіональної філії перевірити обмінні
файли та внести дані до АЗ ДЗК;
заповнити реєстраційну картку на
земельну ділянку та зобов'язано Центр
Державного земельного кадастру в особі
Вишгородського районного відділу
земельних ресурсів № 11 ДЗК
зареєструвати та видати нові державні
акти на право приватної власності на
землю за ОСОБА_3 на вказані земельні
ділянки.

Зобов'язано Лютізьку сільську раду
Вишгородського району Київської
області прийняти рішення про
оформлення, реєстрацію та видачу нових
державних актів на право приватної
власності на землю за ОСОБА_3 на вище
вказані земельні ділянки.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 10 червня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року
рішення апеляційного суду скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 18 грудня 2013 року рішення
Вишгородського районного суду
Київської області
від 2 березня 2009 року в частині
зобов'язань комунального підприємства
«Вишгородське бюро технічної
інвентаризації», Лютізької сільської
ради Вишгородського району Київської
області, управління земельних ресурсів
у Вишгородському районі Київської
області, Київської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті земельних
ресурсів» в особі Вишгородського
районного відділу земельних ресурсів
№ 11 вчинити певні дії скасовано і
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення суду не відповідають.

Судами установлено, що 2 вересня 2008 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в простій
письмовій формі було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельних ділянок, площею 0,2472 га та
0,2478 га, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, суди виходили із
положень ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Проте з таким висновком погодитися не
можна.

Предметом спору за позовними вимогами
ОСОБА_3 є визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
визнання за нею права власності на
придбане за договором майно з підстав
ухилення ОСОБА_4 від нотаріального
посвідчення даного договору.

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається (ч.
2 ст. 220 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено,
що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Отже, правила ст. 220 ЦК України не
поширюються на правочини, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації, оскільки
момент вчинення таких правочинів
відповідно до статей 210, 640 ЦК України
пов'язується з державною реєстрацією,
тому вони є неукладеними і такими, що не
породжують для сторін права та
обов'язки.

За таких обставин судові рішення не
можна визнати законними та
обґрунтованими, на підставі ч.2 ст.338 ЦПК
України вони підлягають скасуванню з
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 2 березня 2009 року
та рішення апеляційного суду Київської
області від 18 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель