САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/5257/14-ц
Провадження № 2/206/1272/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2014 р.

Самарський районний суд м.
Дніпропетровську у складі:

головуючого судді
Поштаренко О.В.,

при секретарі
Нор І.С.
за участю представника
позивача Дорофєєва Д.В.

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В:

23.09.2013 р. Публічне акціонерне
товариство банк комерційний банк
"Приватбанк» звернулося до Самарського
районного суду м. Дніпропетровська із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
30.07.2008 р. публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк» та ОСОБА_3 уклали договір
№ DNXRFB15090475 відповідно до умов якого
банк надає позичальнику кредит в сумі
2102,19 гривень з виплатою процентної за
користування кредитом у розмірі 5,04 % на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний повертати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами.

ОСОБА_3 порушив вимоги кредитного
договору. В зв'язку з чим станом на
11.09.2013 року виникла заборгованість в
сумі 27007,16 грн.

22.11.2013 року Самарським районним судом м.
Дніпропетровська від по вищевказаній
справі винесено заочне рішення, яким
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

Ухвалою Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 30 липня 2014 року
заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення задоволено, заочне рішення
винесене 30 липня 2014 року скасовано.

Справа слухається спочатку.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив їх
задовольнити, з підстав викладених в
позовній заяві. Представник
відповідача та відповідач проти
задоволення позову заперечували
просили застосувати строк позовної
давності.

Заслухавши позивача, відповідача, його
представника, перевіривши матеріали
справи суд дійшов наступного.

30.07.2008 р. публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк» та ОСОБА_3 уклали договір
№ DNXRFB15090475 відповідно до умов якого
банк надає позичальнику кредит в сумі
2102,19 гривень з виплатою процентної за
користування кредитом у розмірі 5,04% на
суму залишку заборгованості за
кредитом (а.с.8-12).

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний повертати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією.(а.с. 6-12).

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний повертати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами (а.с.
8-12).

ОСОБА_3 порушив вимоги кредитного
договору, в зв'язку з чим станом на
11.09.2013 року виникла заборгованість в
сумі 27007,16 грн., яка складається з
наступного: 1932,45 грн. - заборгованість
за кредитом; 51,41 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
693,14 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 22567,91 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг; 500
грн. - штраф (фіксована частина); 1262,25
грн. - штраф (процентна складова).

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено
договором або законом, не випливає із
суті зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно ст.. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом/

Щодо заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.
Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживача»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.
Відповідно до роз»ясень пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 31 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», враховуючи положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Строк дії кредитного договору №
DNXRFB 15090475 від 30 липня 2008 року
закінчився 30 липня 2009 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до
суду з позовом 23 вересня 2013 року, тобто
з пропуском трирічного строку позовної
давності.

Позивачем на обґрунтування своїх
вимог, щодо стягнення заборгованості
надано розрахунок заборгованості. Як
встановлено судом наданий Позивачем
розрахунок не оформлений належним
чином,не має зазначення прізвища
посадової особи,яка має право складати
такий розрахунок,підпису цієї особи та
печатки банку,що не відповідає
нормативним вимогам до оформлення
документів,закріплених в ДСТУ 4163-2003
"Вимоги до оформлення
документів",затвердженого наказом
Держспоживстандарту України № 55 від
17.04.2003р. Відповідно до ч.3 ст.5 Декрету
КМУ "Про стандартизацію та
сертифікацію" від 10.05.1993р. обов'язкові
вимоги державних стандартів
підлягають безумовному виконанню
органами державної виконавчої влади,
всіма підприємствами, їх об'єднаннями,
установами,організаціями та
громадянами - суб'єктами
підприємницької діяльності, на
діяльність яких поширюється дія
стандартів.

На обґрунтування своїх вимог, зокрема
щодо стягнення пені, штрафу та
збільшення строку позовної давності на
всі вимоги за кредитним договором до 5
років, позивачем надані Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) викладені на
окремих аркушах і підписані позивачем
ПриватБанком. Як встановлено в
судовому засіданні в наданих позивачем
до суду Умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) відсутній підпис
відповідача ОСОБА_3 Умови підписані
лише головою ПриватБанку - Дубілет О.В.
В Умовах не зазначена дата їх прийняття
чи затвердження. Відсутня інформація з
якого по який час діяли положення Умов
у тому варіанті, який представлений
суду, а також, що ці умови стосуються
саме споживчого кредиту наданого
ОСОБА_3 Це підтверджує заперечення
відповідача про те, що він не
підписував договір з умовами про зміну
строку позовної давності на п'ять
років. Оскільки Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) не підписані
відповідачем ОСОБА_3, не зазначені в
кредитному договорі № DNXRFB 15090475від
30/07.2008 р. як додатки до нього, відсутня
дата складання їх, суд прийшов до
висновку, що зазначені Умови не є
допустимим доказом у справі.

Ст. 259 Цивільного кодексу України
передбачено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається в письмовій
формі.

Положеннями ч. й ст. 547 ЦК України
встановлено, що правочин, щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється в письмовій формі, і одним
із видів забезпечення виконання
зобов'язання є власне неустойка, або її
різновиди ( штраф чи пеня), що визначено
параграфом 2 Глави 49 Цивільного
кодексу України. За змістом ч. 2 ст. 207 та
п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України необхідною та
обов'язковою умовою для укладення
письмового правочину є те, що сторони
власноруч вчиняють підпис при
укладенні правочину, а вчинення його
між фізичною та юридичною особами
вимагає письмової форми.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, позивачем не
доведено в судовому засіданні обставин
того, що відповідач_ був ознайомлений
та згідний з умовами, що викладені в
окремому документі Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт).

Відповідно до кредитного
договору № DNXRFB 15090475 від 30.07.2008 року між
ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 кінцевий
термін повернення кредиту 30.07.2009 року.
Строк позовної давності
відраховується з 31.07.2009, тобто позивач
повинен був звернутись за захистом
своїх прав до 30.07.2012року.

Про існування заборгованості
Позивач знав, що підтверджується
розрахунком заборгованості. Ніяких
заяв про поновлення строку позовної
давності з обґрунтуванням поважності
причин його пропуску від ПАТ КБ
«ПриватБанк»до суду не надходило.
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2
ст.258 ЦК України позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. Згідно
ст.267 ЦК України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживача»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. Зазначена норма
матеріального права була чинною як на
момент подання відповідачем заяви про
одержання кредиту, так є чинною і на
момент розгляду справи судом.

У зв'язку з цим позовна давність
за позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
заяви сторони у спорі.

З урахуванням наведеного суд
приходить до висновку, що оскільки
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт») відповідачем не підписані,
і позивач не довів укладення між
сторонами договору про збільшення
позовної давності, тому позов
ПриватБанку не підлягає задоволенню за
спливом строку позовної давності.
Зазначений висновок суду узгоджується
з правовою позицією Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеною у п.31 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 224, 226
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовної заяви Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскарженим до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Самарський районний суд
міста Дніпропетровська протягом 10 днів
після проголошення, а особами, які не
були присутніми при проголошені
рішення, в той же строк з дня отримання
копії рішення.

Суддя
О.В. Поштаренко