АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/4380/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р. Судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Кіся П. В.

при секретарі - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 13 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту здійснення
спільної діяльності, визнання розписки
не діючою та виконаною, визнання
недійсним договору позики,

в с т
а н о в и л а:

В серпні 2013року ОСОБА_1 звернувся до
Московського районного суду м. Харкова
суду з уточненим в подальшому позовом
та просив встановити факт здійснення
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільної
діяльності з 05.10.2010 року по 03.04.2011 року,
визнати розписку від 05.10.2010 року не
діючою та виконаною, а договір позики
недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
вказував, що у 2010 році ОСОБА_2, який був
засновником ТОВ «Беркут-П» та мало
пункт обміну валют, запропонував
ОСОБА_1, здійснювати спільну
діяльність. Як він повідомив, оборот
напрямку роботи складався приблизно з
40000 доларів США.

ОСОБА_3 ОСОБА_2 знав за рекомендацією
ОСОБА_1 і тому запропонував написати
розписку на отримання коштів, при цьому
у них була домовленість, що між ними
будуть проходити робочі звірки і якщо
буде необхідність та можливість
збільшити оборот, то вони це будуть
відображати письмово. ОСОБА_2 не знав,
який час має намір здійснювати
діяльність підприємство ТОВ «Беркут-П»
і тому вони зазначили в розписці строк 2
місяці, тобто до 2011 року.

Вважав що, між ними мав місце договір
про спільну діяльність, якою вони в
подальшому займались, проте письмово
вони цей договір не підписували.

Найближчим часом ОСОБА_2 продав ТОВ
«Беркут-П» і їх співпраця закінчилась.

Розписку від 05.10.2010 року він їм не
повернув, оскільки вона не була
борговою, а лише підтверджувала
реальне здійснення ними спільної
діяльності.

В судовому засіданні першої інстанції
представник позивача позов підтримав,
відповідач ОСОБА_2 та його представник
позов не визнали, пояснивши при цьому,
що відповідно до розписки від 05.10.2010
року, наданої суду позивачем, ОСОБА_2
було передано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові
кошти на суму 40000 доларів США, які вони
зобов'язалися повернути у 2011 році.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав,
зазначивши що між ними була спільна
діяльність по обміну валюти.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 13 травня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Судова колегія, перевіряючи законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє скаргу,
якщо встановить, що суд першої
інстанції постановив рішення з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи, -
безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом і підставою позову
визначених позивачем, є встановлення
факту здійснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 спільної діяльності з 05.10.2010
року по 03.04.2011 року, та визнання
розписки від 05.10.2010 року не діючою та
виконаною, а договір позики недійсним.

Згідно ст. 1130 ЦК України, за договором
про спільну діяльність сторони
(учасники) зобов'язуються спільно діяти
без створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Згідно ст. 1131 ЦК України, договір про
спільну діяльність укладається у
письмовій формі. Умови договору про
спільну діяльність, у тому числі
координація спільних дій учасників або
ведення їхніх спільних справ, правовий
статус виділеного для спільної
діяльності майна, покриття витрат та
збитків учасників, їх участь у
результатах спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.

Таким чином, обов'язковою умовою
договору про спільну діяльність є
укладення його саме в письмовій форма
із зазначенням прав та обов'язків
кожного із учасників (сторін).

ОСОБА_1 такого письмового договору суду
не надано.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладеного договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Як вбачається з копії розписки, (а.с.4)
складання якої сторони не заперечують,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 05.10.2010 року взяли в
борг у ОСОБА_2 40000 доларів США, які
зобов'язуються повернути в 2011 році.

Наявність у ОСОБА_2 вказаної боргової
розписки свідчить про те, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 не виконали своїх зобов'язань.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник
має право оспорити договір позики на
тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. ОСОБА_1 не надав
суду доказів, що розписка від 05.10.2010
року була виконана належним чином.
Також, не надано жодних доказів, що
розписка є фіктивною.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
правомірно виходив з відсутності
підстав для визнання укладеного між
сторонами правочину недійсним.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну
природу виниклих правовідносин, суд
застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки і не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у
справі доказам, та навів у рішенні
мотиви спростування кожного з доводів,
які наводилися.

З врахуванням наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які привели або
могли привести до неправильного
вирішення справи, оскільки рішення
судом першої інстанції постановлено
відповідно до вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: