АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/378/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2777/14
Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б.,
Прядкіної О.В.

при секретарі
Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хорольського районного суду
Полтавської області від 10 липня 2014 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ПАТ «Акцент-банк»
(надалі банк) звернувся до суду з
вказаним позовом, який обґрунтовував
тим, що 30 січня 2008 року на підставі
заяви позичальника ОСОБА_1 укладено
кредитний договір б/н, за яким останній
отримав кредит в сумі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. В зв'язку з невиконанням
умов кредитного договору, станом на 20
лютого 2014 року виникла заборгованість
в сумі 24340 грн. 44 коп.

Просив стягнути заборгованість за
кредитним договором б/н від 30 січня 2008
року в сумі 24340 грн. 44 коп. та судові
витрати.

Рішенням Хорольського районного суду
Полтавської області від 10 липня 2014 року
позов публічного акціонерного
товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості задоволено
повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-банк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 30 січня 2008
року у розмірі 24340 грн. 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-банк» судовий збір у розмірі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить винести ухвалу про залишення
позовної зави без розгляду у зв'язку зі
сплином строку позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку про її часткове задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи, 30
січня 2008 року між банком та ОСОБА_1
укладено кредитний договір б/н, за яким
позичальник отримав кошти в сумі 3000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
тобто з встановленням базової
відсоткової ставки в розмірі 2% на
місяць та комісії за обслуговування
рахунку 2,5% на місяць.

Відповідно до умов договору
відповідач повинен був вносити
щомісячний платіж в розмірі 259,16 грн.

Для зарахування коштів від
позичальника банком відкрито рахунок
НОМЕР_1.

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1
підтвердив, що ознайомлений з Умовами
та правилами надання банківських
послуг, тарифами банку.

Звертаючись до суду з позовом в березні
2013 року, банк просив стягнути
заборгованість по кредитному договору,
яка утворилася внаслідок невиконання
позичальником умов договору та складає
24340 грн. 44 коп., з яких:

- 3000 грн. заборгованість за кредитом,

- 12575 грн. 19 коп. заборгованість по
процентам за користування кредитом,

- 7129 грн. 99 коп. заборгованість по
комісії за користування кредитом

- 500 грн. штраф (фіксована частина),

- 1135 грн. 26 коп. штраф (процентна
складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив порушення
виконання умов кредитного договору та
враховуючи наданий позивачем
розрахунок заборгованості, з якого
вбачається погашення боржником
заборгованості в серпні 2008 року, червні
2009 року та травні 2012 року, прийшов до
висновку про здійснення відповідачем
дій, що свідчать про визнання ним боргу,
а відтак переривають строк позовної
давності, який в такому разі
обраховується з травня 2012 року, тому
позов є обґрунтований.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

Матеріалами справи доведено та не
заперечується відповідачем факт
невиконання останнім умов кредитного
договору, наслідком чого стала
визначена позивачем заборгованість.

Крім того, з наданих позивачем доказів
вбачається, що позичальником дійсно
сплачувався кредит - 19 серпня 2008 року на
суму 500 грн., 14 жовтня 2008 року на суму 200
грн. та 16 червня 2009 року на суму 100 грн.
(а.с.95).

Вказані обставини доводяться
ксерокопіями квитанцій на ім'я ОСОБА_2

Між тим, матеріали справи не містять
беззаперечних доказів факту оплати
позичальником платежу в травні 2012
року.

Так, наявність такої обставини банк
доводить лише своєю випискою по
рахунку надходження коштів в рахунок
погашення заборгованості, вже
додатково наданою представником банку
в якості доказів 4 червня 2014 року, після
надходження заперечень відповідача, в
яких він просив застосувати строки
позовної давності.

В даній виписці відображено внесення
коштів на суму 40 грн.01 коп. в травні 2012
року.

Відповідач в судовому засіданні
категорично заперечував вказану
обставину та пояснював, що ним особисто
вносились кошти лише в 2008 та в 2009 роках.
Після чого, він перестав повертати
кредит, вважаючи, що дія картки
закінчилась. Хто міг здійснити сплату
цих коштів йому не відомо оскільки він
ні кого на таку дію не уповноважував.

Даючи правову оцінку зазначеним
обставинам, колегія суддів звертає
увагу на те, що факти оплати
відповідачем внесених ним в 2008 та в 2009
роках коштів на повернення
заборгованості доводяться належними
та допустимими доказами у вигляді
копій квитанцій, із зазначенням
прізвища платника ОСОБА_2, натомість
твердження позивача про здійснення
боржником оплати в травні 2012 року
належними та беззаперечними доказами
не доводяться, оскільки сама по собі
виписка з його карткового рахунку не
містить жодних ідентифікуючих ознак
про особу, яка могла здійснити оплату
в розмірі 40 грн. 01 коп.

За вказаних обставин, колегія суддів
бере до уваги час здійснення
останнього платежу в червні 2009 року та
відхиляє твердження позивача про те, що
боржником в травні 2012 року вчинено дію,
що свідчить про визнання нею свого
боргу.

Крім того, як встановлено з матеріалів
справи, зокрема вбачається з довідки
про стандартні умови кредитування
А-банку та орієнтовну сукупну вартість
Саsh кредиту. Можливий строк кредиту,
протягом якого і діє картка
встановлено в 12 місяців.

Доказів того, що після сплину дії
отриманої відповідачем картки в січні
2009 року, банк надав йому нову картку вже
з новим строком дії, - позивачем не
надано.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, у правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові від 6
листопада 2013 року в справі № 6-116цс13
зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Іншою правовою позицією, яка
висловлена Верховним судом України в
постанові від 19.03.2014 року в справі №6-14
цс14, зазначено, що відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору

З наданих суду апеляційної інстанції
банком пам'ятки клієнта та довідки про
стандартні умови кредитування, з якими
позичальник був ознайомлений,
вбачається, що ОСОБА_1 отримав 3000 грн. та
зобов'язаний був сплачувати
обов'язковий щомісячний платіж по 250
грн. 16 коп. протягом 12 місяців.

Враховуючи той факт, що позичальник не
сплачував кошти за користування
кредитом з самого початку, у банку
виникло право на звернення до суду з
моменту несплати першого обов'язкового
щомісячного платежу, тобто вже лютому
2008 року, а починаючи з березня 2009 року,
тобто після закінчення строку дії
картки - право на повернення кредиту в
повному обсязі.

Натомість банк звернувся до суду 6
березня 2014 року, тобто за межами
встановленого законом трьохрічного
строку позовної давності.

На вказані обставини суд першої
інстанції належної уваги не звернув,
допустився помилки про оцінці доказів
та постановив судове рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
постановленням по справі нового
рішення про відмову в задоволенні
позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 10 липня 2014 року
скасувати та постановити нове рішення .

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:

З оригіналом згідно.