Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2826/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,
При
секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 травня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення коштів за договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення коштів за договором.

Позивач зазначала, що 23.09.2013 року між
нею та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений попередній договір
купівлі-продажу частини будинку та
земельної ділянки площею 0,0628 га по
АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі. Згідно договору
вона сплатила відповідачу 12000 грн., як
попередню оплату вартості об'єкта
продажу. За умовами цього договору до
08.10.2013 року відповідач повинна була
зібрати документи на нерухоме майно і
сторони мали укласти основний договір.

Як вказала позивач, ОСОБА_3 умови
договору не виконала, чим спричинила їй
матеріальну та моральну шкоду, а також
не повернула їй грошові кошти, отримані
як попередню оплату вартості об'єкта
продажу згідно умов попереднього
договору. Посилаючись на ці обставини,
позивач просила стягнути з відповідача
на її користь грошові кошти в сумі 22000
грн., що складається з 12000 грн.,
отриманих як попередня оплата в
рахунок вартості об'єкта продажу,
моральну шкоду в розмірі 10000 грн. -
згідно п. 3.3 попереднього договору та
судові витрати.

До відкриття провадження у справі від
позивача надійшла заява про залишення
вимог про стягнення моральної шкоди
без розгляду.

В процесі розгляду справи позивач
надала заяву про зміну підстави позову
в порядку ст. 31 ЦПК України, в якій
вказала, що виходячи зі змісту статей
215, 216, 220, 635, 657 ЦК України вважає
договір, укладений сторонами 23.09.2013
року нікчемним, а тому просила у
відповідності до вимог статті 1212 ЦК
України стягнути з відповідача на її
користь грошові кошти в сумі 12000 грн., як
безпідставно набуте майно та судовий
збір в сумі 229,40 грн. (а. с. 90-91).

12.05.2014 року від позивача надійшла заява
про збільшення розміру позовних вимог,
в якій позивач просила задовольнити
позов та стягнути на її користь з
відповідача суму, еквіваленту 1500
доларам США в розмірі 17477 грн. 02 коп.,
оскільки офіційний курс гривні до
іноземної валюти - долара США значно
збільшився у порівнянні з курсом на
день укладення попереднього договору
(а. с. 106-107).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 травня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі та стягнення судових
витрат.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог, або
змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

При вирішенні спору суд першої
інстанції посилався на статті 203, 526, 628,
635 ЦК України, якими передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину;
загальні умови виконання зобов'язань;
зміст договору; поняття попереднього
договору.

Відмовивши ОСОБА_2 в задоволенні
позову, суд вказав, що укладений
сторонами 23.09.2013 року договір не є
двостороннім, оскільки в ньому
зазначено також і агентство
нерухомості «Гермес», яке не мало
наміру бути стороною в основному
договорі, а тому в силу вимог частини 4
статті 635 ЦК України такий договір не
є попереднім договором, а лише
договором про наміри позивача та
відповідача в майбутньому укласти
договір купівлі-продажу. Пунктом 3.4.
договору від 23.09.2013 року встановлено,
що у випадку невиконання договору з
вини покупця, попередня оплата у
повному обсязі залишається у продавця.
Суд, вважаючи доведеним, що
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу нерухомого майна не
був укладений з вини покупця, відмовив
покупцю у поверненні суми попередньої
оплати.

Основні доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 полягають в тому, що з огляду на
її заяву про зміну підстав позову, суд
повинен був застосувати до
правовідносин сторін інші норми
матеріального права та виходити з того,
що підписаний сторонами договір є
нікчемним, оскільки не було дотримано
вимог щодо нотаріального посвідчення
цього договору.

Ці доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу.

Судом встановлено, що між агенством
нерухомості «ГЕРМЕС», ОСОБА_3
(продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був
укладений попередній договір
купівлі-продажу частини будинку та
земельної ділянки площею 0, 0628 га по
АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі. За договором
ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 12000 грн., як
попередню оплату вартості об'єкта
продажу. За умовами цього договору
продавець повинна була зібрати
необхідні документи на нерухоме майно
та до 08.10.2013 року покупець і продавець
мали укласти основний нотаріально
посвідчений договір купівлі продажу
нерухомого майна. Згідно пункту 1.4
цього Договору покупець передав, а
продавець отримав 12000 грн. в якості
попередньої оплати в рахунок вартості
об'єкта нерухомості, що визнається
сторонами, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61
ЦПК України не підлягає доведенню (а.
с. 3).

Згідно із п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 215 та 216 ЦК суди розглядають
справи за позовами: про визнання
оспорюваного правочину недійсним і
застосування наслідків його
недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена як одночасно з вимогою про
визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір у
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено,
що договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

З аналізу зазначеної норми статті
видно, що перед державною реєстрацією
укладеного договору передує його
нотаріальне посвідчення. Підписаний
сторонами договір нотаріально
посвідчений не був, однак на його
виконання позивачем були сплачені
грошові кошти.

Згідно зі ст. 220 ЦК України встановлено,
що у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним. За таких обставин,
підписаний сторонами договір є
недійсним (нікчемним), оскільки не було
дотримано вимог щодо його
нотаріального посвідчення та
реєстрації.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Оскільки факт отримання ОСОБА_4 від
ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 12000
грн. сторонами не заперечується, а
договір є нікчемним, тому колегія
суддів вважає за необхідне застосувати
у даному випадку реституцію, тобто
повернути ОСОБА_2 все одержане ОСОБА_3
за цим договором.

Таким чином, довід апеляційної скарги
про неправильне застосування судом
норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду. За таких обставин рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 - з урахуванням того, що
вона сплатила ОСОБА_3 за договором 12000
грн., а не грошову суму в іноземній
валюті.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 травня 2014 року
скасувати. Ухвалити нове рішення
наступного змісту: Позов задовольнити
частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 12000 грн. та судові витрати - 229
грн. 40 коп. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: