Справа № 373/684/14 Головуючий у І
інстанції Потоцький В.В.Провадження №
22-ц/780/4500/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 52
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О. М., Матвієнко М.Ю.,

при секретарі: Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи з апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 17 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-маркет», третя особа ОСОБА_3, про
зобов'язання укласти трудовий договір,
-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 просить зобов'язати ТОВ
«АТБ-маркет» укласти з ним трудовий
договір, та зарахувати його на посаду
молодшого приймальника товарів з 04.02.2014
року, та нарахувати заробітну плату,
починаючи із 04.02.2014 року, виходячи із
розміру заробітної плати молодшого
приймальника товарів, посилаючись на
те, що в лютому 2014 року, відповідно до
оголошення, позивач звернувся до
відповідача по справі, ТОВ «АТБ-маркет»
з питання працевлаштування. Йому була
запропонована посада молодшого
приймальника товарів. За вказівкою
третьої особи ОСОБА_3, з 04.02.2014 року
ОСОБА_2 приступив до роботи у
Переяслав-Хмельницькому магазині
«АТБ-маркет» по вул. Б.Хмельницького, 104,
з режимом роботи з 08.00 до 20.00 години. З
таким же режимом роботи він працював і
05.02.2014 року. Проте, з 06.02.2014 року ОСОБА_2
до роботи не був допущений, з тим
поясненням, що останньому відмовлено у
працевлаштуванні на підставі
негативних відгуків про нього. У
відповідності з вимогами ст. 24 КЗпП
України, трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказ чи
розпорядження не були видані, але
працівника фактично було допущено до
роботи. Тобто з ним фактично був
укладений трудовий договір, оскільки
відповідачем він був допущений до
роботи. Після усунення ОСОБА_2 від
роботи, він звернувся із скаргою до
Переяслав-Хмельницької міжрайонної
прокуратури, яка скаргу направила до
територіальної державної інспекції з
питань праці у Київській області.
Згідно відповіді головного державного
інспектора праці, ОСОБА_2 було
відмовлено у працевлаштуванні у
зв'язку з повідомленням дільничним
інспектором відносно нього негативної
інформації. Отже, відповідач
застосував відносно позивача
обмеження при укладенні трудового
договору, які не відповідають вимогам
трудового законодавства, позбавивши
останнього конституційного права на
працю.

Представник відповідача - ТОВ
«АТБ-маркет» Приходько Т.В. позов не
визнала, посилаючись на те, що жодних
вказівок керівництва відповідача
стосовно того, щоб позивач приступав до
виконання трудових обов'язків з 04.02.2014
р. не було. Твердження позивача про те,
що його не було допущено до роботи
06.02.2014 р. на підставі негативних про
нього відгуків не відповідає
дійсності. Відмова у працевлаштуванні
ґрунтується виключно на тому, що
позивач намагався працевлаштуватися
шляхом надання відповідачу
недостовірної інформації про себе, у
зв'язку із чим відсутні будь-які
підстави довіряти позивачу виконання
роботи, пов'язаної із
товарно-матеріальними цінностями.
Відповідно до вимог законодавства та
порядку, який діє на підприємстві
відповідача, допуск до безпосереднього
виконання трудових обов'язків
кандидата на відповідну посаду
відбувається виключно на підставі
наказу Генерального директора ТОВ
«АТБ-маркет» про прийняття на посаду,
ознайомлення кандидатом під підпис із
посадовою інструкцією, проходження
кандидатом медичного огляду, наявністю
санітарної книжки. Отже, як на початку
лютого 2014 року, так і на даний час між
позивачем та відповідачем відсутній
факт наявності будь-яких трудових
відносин.

Третя особа ОСОБА_3 заперечує проти
задоволення позову з тих же підстав.

Рішенням Переяслав-Хмельницький
міськрайонний суд Київської області
від 17 червня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-маркет», третя особа ОСОБА_3, про
зобов'язання укласти трудовий договір,
відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Суд першої інстанції було встановлено
наступні обставини, зібрані належні
докази та застосовано законодавство,
яке регламентує правовідносини сторін.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що ТОВ «АТБ-маркет»
зареєстроване за адресою: 52005,
Дніпропетровська область, смт.
Ювілейне, вул. Радгоспна, 76. Магазин
«Продукти-688», є виробничим структурним
підрозділом ТОВ «АТБ-маркет».

На початку лютого 2014 року до керуючого
магазину «Продукти-688» ТОВ «АТБ-маркет»
ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 із усною
заявою про працевлаштування у зв'язку
із оголошенням щодо пошуку робітників.
Позивачеві була надана для заповнення
анкета кандидата на посаду молодшого
приймальника товарів. Після заповнення
анкети та з метою перевірки вказаної
позивачем інформації, позивачу було
запропоновано здійснити ознайомлення
із трудовими обов'язками молодшого
приймальника товарів, тобто,
ознайомитися із процесом виконання
трудових обов'язків молодшого
приймальника товарів шляхом
спостерігання за робітниками, які
займають аналогічні посади,
ознайомлення з посадовими обов'язками
вказаної посади та іншими
організаційними питаннями, що і було
здійснено Позивачем 04 та 05 лютого 2014 р.
включно. Однак, в період часу, протягом
якого позивач ознайомлювався із
процесом виконання трудових обов'язків
молодшого приймальника товарів,
відповідачеві стало відомо, що ОСОБА_2
ввів ТОВ «АТБ-маркет» в оману,
зазначивши у анкеті неправдиву
інформацію про себе стосовно того, чи
притягався він до адміністративної чи
кримінальної відповідальності,
зазначивши у анкеті, що не притягався.

З довідки дільничного інспектора,
вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово
притягався до адміністративної
відповідальності за нанесення
тілесних ушкоджень, умисне пошкодження
майна та ін.

На підставі викладеного, відповідачем
було прийняте рішення про відмову в
укладенні трудового договору із
позивачем у зв'язку із тим, що ОСОБА_2
при заповненні анкети надав
недостовірну інформацію, а посада, яка
пропонувалася позивачеві, передбачає
роботу із прийманням, переміщенням та
збереженням товарно-матеріальних
цінностей.

Вказані обставини підтверджуються:
свідоцтвом про державну реєстрацію ТОВ
«АТБ-маркет»; довідкою ТОВ «АТБ-маркет»
з ЄДРПОУ; анкетою кандидата ОСОБА_2;
довідкою на ОСОБА_2; листом прокуратури;
листом інспекції по праці; довідкою про
розмір заробітної плати молодшого
приймальника товарів.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили,
що вони бачили ОСОБА_2 серед працюючих
співробітників ТОВ «АТБ-маркет».

З показів свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9
слідує, що ОСОБА_2 здійснював
ознайомлення із трудовими обов'язками
молодшого приймальника товарів,
знайомився із процесом виконання
трудових обов'язків молодшого
приймальника товарів шляхом
спостерігання за робітниками, які
займають аналогічні посади, знайомився
з посадовими обов'язками та іншими
організаційними питаннями.

Намагаючись спростувати висновки суду,
апелянт посилається на те, що діями
відповідача, порушено його
конституційне право на
працевлаштування.

Натомість, за такими доводами апелянта
не може погодитьсь колегія суддів, так
як вони не доведені, не відповідають
вимогам діючого законодавства та
доказам, які були надані сторонами.

Відповідно до ст. 22 КЗпП України,
забороняється необґрунтована відмова
у прийнятті на роботу. Будь-яке пряме,
або непряме обмеження прав чи
встановлення прямих або непрямих
переваг при укладенні, зміні та
припиненні трудового договору, залежно
від походження, політичних поглядів,
роду і характеру занять, місця
проживання та інше, не допускається.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України,
законодавство про працю регулює
трудові відносини працівників усіх
підприємств, установ, організацій,
незалежно від форми власності, виду
діяльності і галузевої належності, а
також осіб, які працюють за трудовими
договорами з фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України,
працівники реалізують право на працю
шляхом укладення трудового договору
про роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 24 КЗпП
України, при укладенні трудового
договору громадянин зобов'язаний
подати паспорт або інший документ, що
посвідчує особу, трудову книжку, а у
випадках, передбачених законодавством,
- також документ про освіту
(спеціальність, кваліфікацію), про стан
здоров'я та інші документи. Укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до переконання,
що між позивачем та відповідачем
відсутні будь-які трудові відносини,
наказ про зарахування його на
відповідну посаду також відсутній.

Апелянт, при оформленні заяви на адресу
відповідача про прийняття його на
роботу, вказав неправдиві персональні
дані, не зазначивши, що він
неодноразова притягувався до
кримінальної відповідальності, що само
по собі унеможливлює прийняття його на
роботу, що пов'язана зі зберіганням та
прийняттям матеріальних цінностей.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом-позивачем не надано до суду
першої інстанції та апеляційної
інстанції жодних належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували наявність будь-яких
трудових відносин із відповідачем, те,
що позивач-апелянт був допущений
відповідачем до безпосереднього
виконання трудових обов'язків, що
свідчить про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог
позивача, та є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог.

Жодних нових доказів або обставин, які
б могли спростувати висновки суду та
призвести до його скасування, згідно з
вимогами ст. 309 ЦПК України, апелянт не
надав, а колегія суддів їх не
встановила.

Апеляційна скарга не обґрунтована та
задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: