АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5147/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бібік М.М. Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина
М.П.,

суддів -
Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Крикун
А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 03 квітня 2014 року
по справі за позовом компанії "Hagworth
Management Limited" до Дніпропетровської
міської ради, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_2, Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
недійсним договору дарування,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, припинення права власності,
витребування з чужого незаконного
володіння нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Компанія «Hagworth Management Limited» звернулася з
позовом до Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська у
відповідності до останніх уточнень
зазначивши відповідачами
Дніпропетровську міську раду, ОСОБА_4,
та третю особу: ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, припинення права власності,
витребування з чужого незаконного
володіння нерухомого майна.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що 07 березня 2006 року
між ЗАТ «Агробанк», правонаступником
якого є ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_5
укладений договір про надання
кредитної лінії № 30.840.06, за умовами
якого банк надав ОСОБА_5 грошові кошти у
вигляді непоновлювальної кредитної
лінії з лімітом кредитування 580 000,00
доларів США, з виплатою процентної
ставки 16% річних, строком користування
по 06 березня 2026 року. З метою
забезпечення зобов'язань за договором
про надання кредитної лінії між ЗАТ
«Агробанк», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_5 був
укладений іпотечний договір № 30.840.06.1
від 07 березня 2006 року, посвідчений
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6,
реєстраційний номер № 649, предметом
іпотеки за яким є майнові права на
незакінчене будівництвом приміщення
(квартира) в блоці АДРЕСА_4; незакінчене
будівництвом приміщення (квартира) в
блоці АДРЕСА_5. Право власності ОСОБА_5
на предмети іпотеки підтверджувалося
договором дольової участі у
будівництві № 2303/А/100 - к від 05 січня 2006
року, договором дольової участі у
будівництві № 1808/А/100 - к від 05 січня 2006
року, що були укладені між
іпотекодавцем та ЗАТ «АКТА». 26 вересня
2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТзОВ
«Кредекс Фінанс» був укладений договір
про відступлення права вимоги № 7,
згідно з яким ПАТ «Банк Восток»
відступив ТзОВ «Кредекс Фінанс» право
вимоги за кредитними договорами, у тому
числі й за договором про надання
кредитної лінії № 30.840.06 від 07 березня
2006 року, боржником за яким був ОСОБА_5
Також, 12 грудня 2011 року між ПАТ «Банк
Восток» та ТзОВ «Кредекс Фінанс» було
укладено договір про відступлення
права вимоги за іпотечним договором №
30.840.06.1 від 07 березня 2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_8 за реєстровим номером 2361. 01
жовтня 2012 року між ТзОВ «Кредекс
Фінанс» та компанією «Hagworth Management Limited»
був укладений договір № 1/01 - 10
відступлення прав вимоги (цессії), за
умовами якого ТзОВ «Кредекс Фінанс» в
повному обсязі передало компанії «Hagworth
Management Limited» право вимоги в тому числі за
договором про надання кредитної лінії
30.840.06 від 07 березня 2006 року. На
виконання вимог п. 1.5 договору № 1/01 - 10
від 01 жовтня 2012 року, 05 жовтня 2012 року
між ТзОВ «Кредекс Фінанс» та компанією
«Hagworth Management Limited» укладено договір про
відступлення права за іпотечним
договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006
року, посвідчений приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_9, реєстровий номер 2308. 15
травня 2008 року, ЗАТ «АКТА» на виконання
своїх зобов'язань за договором
дольової участі № 2303/А/100 - к від 05 січня
2006 року передало, а ОСОБА_5 прийняв у
власність квартиру АДРЕСА_1, фактичною
площею 147,9 м2.. В подальшому рішенням
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від 10
липня 2008 року № 2094 було оформлено право
власності на об'єкти нерухомого майна
(житловий будинок з вбудованими
нежитловими приміщеннями) літ. В - 25, ВІ -
1, ВІІ - 1, в - 1 за адресою АДРЕСА_1, а саме
за ОСОБА_5 оформлено право власності у
тому числі й на квартиру № АДРЕСА_1, у
відповідності до договорів: № 2108/А/100 - к
від 11 серпня 2005 року, № 2303/А/100 - к від 05
січня 2006 року, № 2302/А/100 - к від 11 січня 2006
року, № 2301/А/100 - к, 2401/А/100 - к, 2402/А/100 - к,
2403/А/100 - к від 12 січня 2006 року, угодою №
1807/А/100 - к від 30 червня 2006 року, угодою
від 17 березня 2008 року. На підставі
вищезазначеного рішення виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради 20 вересня 2008 року ОСОБА_5 видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 147,9 м2, житловою площею
146,1 м2, у житловому будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира
АДРЕСА_1, яка складається з: 1 - житлова, 2
- санвузол. ОСОБА_5 свої зобов'язання
щодо повернення грошових коштів за
кредитним договором не виконав і у
нього перед кредитором станом на 26
вересня 2011 року утворилася
заборгованість у розмірі 3 123 945 гривень
42 копійки. В подальшому компанії «Hagworth
Management Limited» стало відомо, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, а приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
було заведено спадкову справу № 29/2012. 19
квітня 2013 року ОСОБА_11, ОСОБА_12, яка є
колишньою дружиною померлого ОСОБА_5 та
ОСОБА_13, яка є матір'ю померлого ОСОБА_5,
подано заяви про відмову від спадщини
ОСОБА_5 Компанії «Hagworth Management Limited» стало
відомо також про те, що квартира
АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за
іпотечним договором № 30.840.06.1 від 07
березня 2006 року, була незаконно
відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі - продажу,
укладеного не в нотаріальній формі.
Крім того, право власності ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_1 було визнано на
підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 серпня 2009
року. ОСОБА_4 після реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
згідно з рішенням виконкому
Дніпропетровської міської ради № 1744
від 28.12.2011 року оформила право
приватної власності з видачею свідоцтв
на квартири: АДРЕСА_1. Однак, рішенням
апеляційного суду Одеської області від
05 червня 2013 року, рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 серпня 2009
року було скасовано в повному обсязі,
як таке, що постановлено з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права та відмовлено
ОСОБА_4 у визнанні за нею права
власності на квартири № № НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, АДРЕСА_1, НОМЕР_6,
НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10 по
АДРЕСА_3. ОСОБА_4 здійснила дарування
квартири № АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2
на підставі договору дарування,
укладеного 01 лютого 2012 року. Однак на
теперішній момент право власності на
квартиру АДРЕСА_1 та яка є предметом
іпотеки за іпотечним договором №
30.840.06.1 від 07 березня 2006 року,
зареєстроване за ОСОБА_4, оскільки
укладений договір дарування квартири
від 01 лютого 2012 року не був
зареєстрований у встановленому
порядку. Таким чином, ОСОБА_4,
зареєструвавши за собою право
власності на квартиру № АДРЕСА_1,
набула статус іпотекодавця за
іпотечним договором № 30.840.06.1 від 07
березня 2006 року. У зв'язку із наявністю
заборгованості за договором про
надання кредитної лінії № 30.840.06 від 07
березня 2006 року в сумі 3 123 945 гривень 42
копійки, який був забезпечений
іпотечним договором № 30.840.06.1 від 07
березня 2006 року, позивач звернувся до
суду з вказаним позовом та просив
визнати недійсним договір дарування
від 01 лютого 2012 року, складений ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10; в
рахунок часткового задоволення вимог
Компанії «Hagworth Management Limited» щодо
погашення заборгованості за договором
про надання кредитної лінії № 30.840.06 від
07.03.2006 року в сумі 3 123 945 гривень 42
копійки, з яких: 2 579 872 гривні 16 копійок -
заборгованість за тілом кредиту та
відсотками, нарахована пеня - 544 073
гривні 26 копійок, звернути стягнення на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки
за Іпотечним договором 30.840.06.1 від 07
березня 2006 року, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, опис об'єкта: в житловому
будинку з вбудованими нежитловими
приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1
квартира № АДРЕСА_1, яка складається з: 1
- житлова, 2 - санвузол, загальна площа 53,3
кв.м.; житлова площа 51,2 кв.м., шляхом
визнання права власності на вказане
нерухоме майно за Компанією «Hagworth
Management Limited» за ціною 989 500 гривень 00
копійок - на квартиру АДРЕСА_1;
припинити право власності ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_1, опис об'єкта: в
житловому будинку з вбудованими
нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ -
1, ВІІ - 1, в - 1 квартира № АДРЕСА_1, яка
складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол,
загальна площа 53,3 кв.м.; житлова площа
51,2 кв.м.; витребувати з чужого
незаконного володіння ОСОБА_4 на
користь Компанії «Hagworth Management Limited»
квартиру АДРЕСА_1, опис об'єкта: в
житловому будинку з вбудованими
нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ -
1, ВІІ - 1, в - 1 квартира № АДРЕСА_1, яка
складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол,
загальна площа 53,3 кв.м.; житлова площа
51,2 кв.м.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2014
року позов частково задоволено.

В рахунок часткового задоволення вимог
Компанії «Hagworth Management Limited» щодо
погашення заборгованості за кредитним
договором № 30.840.06 від 07 березня 2006 року
в сумі 3 123 945 (три мільйона сто двадцять
три тисячі дев'ятсот сорок п'ять)
гривень 42 (сорок дві) копійки, з яких: 2 579
872 (два мільйона п'ятсот сімдесят
дев'ять тисяч вісімсот сімдесят дві)
гривні 16 (шістнадцять) копійок -
заборгованість за тілом кредиту та
відсотками, нарахована пеня - 544 073
(п'ятсот сорок чотири тисячі сімдесят
три) гривні 26 (двадцять шість) копійок
звернуто стягнення на нерухоме майно,
що є предметом іпотеки за іпотечним
договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006
року, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1; опис
об'єкту в житловому будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира №
АДРЕСА_1, яка складається з: 1 - житлова, 2
- санвузол, загальна площа 53,3 кв.м.;
житлова площа 51,2 кв.м.;

шляхом визнання права власності на
вказане нерухоме майно за Компанією
«Hagworth Management Limited» за ціною 989 500
(дев'ятсот вісімдесят дев'ять тисяч
п'ятсот) гривень 00 (нуль) копійок - за
квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 01 лютого 2012 року,
серії ВРО № 943746, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_10

Витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 на користь Компанії
«Hagworth Management Limited» квартиру АДРЕСА_1;
опис об'єкту в житловому будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира №
АДРЕСА_1, яка складається з: 1 - житлова, 2
- санвузол, загальна площа 53,3 кв.м.;
житлова площа 51,2 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог
компанії «Hagworth Management Limited» відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
22 травня 2014 року вирішено питання
розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 звернулася з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів не
знаходить підстав для її задоволення
та скасування рішення суду, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 березня 2006 року між ЗАТ «Агробанк»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Восток» та ОСОБА_5 був укладений
договір про надання кредитної лінії №
30.840.06, цільовим призначенням якого було
придбання нерухомості, у відповідності
до зазначеного договору банк надав
ОСОБА_5 грошові кошти у вигляді не
поновлювальної кредитної лінії з
лімітом кредитування 580 000,00 доларів
США, зі сплатою 16% річних, строком
повернення по 06 березня 2026 року.

Одночасно з укладенням договору про
надання кредитної лінії № 30.840.06 від 07
березня 2006 року між ЗАТ «Агробанк»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Восток» та ОСОБА_5 був укладений
іпотечний договір № 30.840.06.1 від 07
березня 2006 року, посвідчений приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 за реєстром №
649, предметом якого є майнові права, а
саме на: незакінчене будівництвом
приміщення (квартира) в блоці А,
будівельний номер 2303, загальною
будівельною площею 334,5 метрів
квадратних, розташоване на 23 поверсі
будівлі (в осях 243 - 93); незакінчене
будівництвом приміщення (квартира) в
АДРЕСА_5.

Крім того, набуття права власності
ОСОБА_5 на предмети іпотеки після
укладення іпотечного договору № 30.840.06.1
від 07 березня 2006 року також
підтверджується договором № 2303/А/100 - к
дольової участі у будівництві від 05
січня 2006 року, договором № 1808/А/100 - к
дольової участі у будівництві від 05
січня 2006 року, що були укладені між
ОСОБА_5 та ЗАТ «АКТА».

Матеріалами справи підтверджується, що
предмет іпотеки був обтяжений
забороною і відповідний запис був
внесений до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна. Згідно з
витягом від 10.03.2006 року № 6761981 до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна внесено реєстраційний запис
стосовно заборони на рухоме майно на
підставі Іпотечного договору від 07.03.2006
року, реєстровий номер 649, об'єктом
обтяження є майнові права на
незакінчене будівництвом приміщення,
АДРЕСА_4.

Також судом було встановлено, що 15
травня 2008 року забудовник ЗАТ «Акта»,
на виконання договору дольової участі
№ 2303/А/100 - к від 05 січня 2006 року передав,
а ОСОБА_5 прийняв у власність квартиру
АДРЕСА_1, фактичною площею 147,9 кв.м.

У відповідності до рішення виконавчого
комітету ОСОБА_3 міської ради № 2094 від
10Дніпропетровської2008 року за ОСОБА_5
оформлено право приватної власності, з
видачею свідоцтв на об'єкти нерухомого
майна третьої черги громадських
будівель багатофункціонального
призначення (житловий будинок з
вбудованими нежитловими приміщеннями)
літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 за адресою:
АДРЕСА_3, квартири № № НОМЕР_1, НОМЕР_12,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_11, АДРЕСА_1,
НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10.

07 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ЗАТ
«ОСОБА_9 ОСОБА_7», що є
правонаступХоумсКредіт Банк та
зобов'язань ЗАТ «Агробанк» було
укладено додаткову угоду №1 до
кредитного договору № 30.840.06 від 07
березня 2006 року, у відповідності до
якої сторони дійшли згоди змінити п. 4.11
кредитного договору та викласти його в
наступній редакції: «п. 4.11. в строк до
01.12.2008 р. зареєструвати право власності
в реєстрі прав власності на нерухоме
майно та укласти додаткову угоду до
договору іпотеки, предметом якого є
квартири № НОМЕР_11, АДРЕСА_1.

26 вересня 2011 року між ПАТ «Банк Восток»
та ТзОВ «ОСОБА_7 Фінанс» був укладений
догоКредексступлення права вимоги № 7,
у відповідності до якого до ТзОВ
«ОСОБА_7 Фінанс» перейшли всі
праваКредексої вимоги кредитора в тому
числі й за договором про надання
кредитної лінії № 30.840.06 від 07 березня
2006 року.

Також, 12 грудня 2011 року між ПАТ «Банк
Восток» та ТзОВ «ОСОБА_7 Фінанс» був
укладений догоКредекс відступлення
права за іпотечним договором № 30.840.06.1
від 07 березня 2006 року, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_14
реєстраційний № 2361.

Крім того, 01 жовтня 2012 року між ТзОВ
«ОСОБА_7 Фінанс» та Компанією
«HagwКредексnagement Limited» укладений договір
відступлення прав вимоги (цессії) № 1/01 -
10, у відповідності до якого Компанія
«Hagworth Management Limited» здобула право
грошової вимоги за договором про
надання кредитної лінії № 30.840.06 від 07
березня 2006 року.

05 жовтня 2012 року між ТзОВ «ОСОБА_7
Фінанс» та Компанією «HagwКредексnagement
Limited» укладено договір про
відступлення права за іпотечним
договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006
року, посвідчений приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_9, реєстраційний № 2308.

Іпотечний договір № 30.840.06.1 від 07.03.2006
року, а саме п. 4.2.2. містить
застереження, яке прирівнюється до
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Судом першої інстанції також
встановлено, що згідно рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 серпня 2009 року, угода про купівлю -
продаж нерухомого майна,укдадена між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була складена у
простій письмовій формі у тому числі й
квартири АДРЕСА_1. Крім того, зазначеним
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси за ОСОБА_4 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Дозвіл іпотекодержателя на відчуження
квартири АДРЕСА_1 не надавався.
Відповідно до п. 1.8 Договору
відступлення прав вимоги за іпотечним
договором від 05.10.2012 року, реєстр № 2308,
відчуження предмета іпотеки
іпотекодавцем (боржником) за згоди
та/або з відома іпотекодержателя не
здійснювалось.

У відповідності до рішення виконавчого
комітету ОСОБА_3 міської ради № 1744 від
28Дніпропетровської 2011 року, яке було
прийнято на підставі звернення
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_15 та на
підставі розпоряджень департаменту
житлово - комунального господарства та
капітального будівництва ОСОБА_3
міської ради від
30.08.201Дніпропетровської№ 613 «Про
внутрішнє перепланування квартири
АДРЕСА_1», від 30.08.2011 року № 614 «Про
внутрішнє перепланування квартири
АДРЕСА_2» вирішено оформити право
приватної власності ОСОБА_4 на
квартири: № АДРЕСА_1, житловою площею 51,2
кв.м, загальною площею 53,3 кв.м; №
АДРЕСА_1 А, житловою площею 85,7 кв.м,
загальною площею 91,8 кв.м (після
роз'єднання квартири № АДРЕСА_1 на дві
окремі) та вирішено видати свідоцтва
про право власності замість
попереднього правовстановлювального
документа - рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 серпня 2009
року.

Згідно з даними інформаційної довідки
з реєстру прав власності на нерухоме
майно від 26 грудня 2012 року за № 17159,
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності САЕ №
149737 від 05 січня 2012 року.

В матеріалах справи міститься
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, серії САЕ № 149737 на
квартиру АДРЕСА_1, в якому зазначено, що
свідоцтво про право власності видане
замість рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28.08.2009 року.

01 лютого 2012 року ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 був складений договір дарування
квартири серії ВРО № 943746, у
відповідності до п. 1 якого ОСОБА_4, як
дарувальник, безоплатно передає у
власність ОСОБА_2, як обдаровуваного,
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 05 червня 2013 року було
скасовано рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 серпня 2009
року та ухвалено нове рішення, яким у
позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради,
правонаступнДніпропетровськоїБА_5 про
визнання дійсним договору купівлі -
продажу квартир № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, №
НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, №
НОМЕР_7, АДРЕСА_1 № НОМЕР_9, № НОМЕР_10 по
АДРЕСА_3 відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_13, виданим 22 жовтня 2012 року
Індустріальним відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 1271.

19 квітня 2013 року ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 - спадкоємцями, до приватного
нотаріуса ДМНО ОСОБА_16 подано заяви про
відмову від прийняття спадщини після
померлого ОСОБА_5

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11
листопада 2013 року визнано відумерлою
спадщину ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка складається з усіх
прав та обов'язків, які належали
спадкодавцеві на момент смерті.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач на підставі договору
відступлення права вимоги здобув право
вимоги за договором про надання
кредитної лінії № 30.840.06 від 07 березня
2006 року та іпотечним договором № 30.840.06.1
від 07 березня 2006 року, а вищезазначений
договір про надання кредитної лінії та
іпотечний договір були укладені у
відповідності до норм чинного
законодавства, яке діяло на момент
укладання договорів. Крім того, виходив
з того, що ОСОБА_5, який був боржником по
вказаному кредитному договору не
виконував свої кредитні зобов'язання,
що призвело до виникнення
заборгованості, а також в подальшому
незаконно, без згоди іпотекодержателя
відчужив спірну квартиру АДРЕСА_1, яка є
предметом іпотеки, на користь ОСОБА_4

Право власності за ОСОБА_4 на зазначену
квартиру було визнано на підставі
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 серпня 2009 року, яке в
подальшому було скасовано рішенням
апеляційного суду Одеської області від
05 червня 2013 року, а в установленому
законом порядку ОСОБА_4 право власності
на квартиру не оформлювала та з
порушенням норм чинного законодавства
без отримання згоди іпотекодержателя,
вчинила правочин щодо відчуження
іпотечного майна безоплатно
подарувавши квартиру ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про іпотеку», в редакції від 24
січня 2006 року, що діяла на момент
укладення договору іпотеки, нерухомим
майном (нерухомістю) є земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці і невід'ємно
пов'язані з нею, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. Застава повітряних та
морських суден, суден внутрішнього
плавання, космічних об'єктів, майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено, регулюються за правилами
визначеними цим Законом. Іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про
іпотеку», в редакції від 24 січня 2006
року, що діяла на момент укладення
договору іпотеки, обтяження нерухомого
майна іпотекою підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
законодавством. У разі недотримання
цієї умови іпотечний договір є дійсним,
але вимога іпотекодержателя не набуває
пріоритету відносно зареєстрованих
прав чи вимог інших осіб на передане в
іпотеку нерухоме майно.

Ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в
редакції від 24 січня 2006 року, що діяла
на момент укладення договору іпотеки,
передбачено, що предметом іпотеки
також може бути об'єкт незавершеного
будівництва або інше нерухоме майно,
яке стане власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 7 Закону
України «Про іпотеку», в редакції від 24
січня 2006 року, що діяла на момент
укладення договору іпотеки, за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь - якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Якщо інше не встановлено законом або
іпотечним договором, іпотекою також
забезпечуються вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування
збитків, завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов іпотечного
договору.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про
іпотеку», в редакції від 24 січня 2006
року, передбачено, що іпотекодавець має
право відчужувати предмет іпотеки
виключно на підставі згоди
іпотекодавця.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
іпотеку», в редакції від 24 січня 2006
року, у разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку», в редакції від 24
січня 2006 року, правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

Частиною 4 статті 16 Закону України «Про
іпотеку», в редакції від 24 січня 2006
року, передбачено, що після завершення
будівництва будівля (споруда), житловий
будинок або житлова квартира
залишається предметом іпотеки
відповідно до іпотечного договору.

Згідно ч. 1 п. 1.14 іпотечного договору №
30.840.06.1 від 07 березня 2006 року іпотека
розповсюджується на всі невіддільні
від майна поліпшення, складові частини
та внутрішні системи, що існують на
момент укладення цього договору та
виникнуть в майбутньому. Згідно ч. 3 п.
1.14 Іпотечного договору № 30.840.06.1 від 07
березня 2006 року всі, зроблені
Іпотекодавцем в період дії цього
договору, всілякого роду поліпшення,
реконструкційні роботи, зміни, доробки
тощо, автоматично стають предметом
іпотеки.

Частинами 1, 2 статті 23 Закону України
«Про іпотеку», в редакції від 24 січня 2006
року, у разі переходу права власності
(право господарського відання) на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
іншої особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існувала до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», в редакції від 24 січня 2006
року, у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Частинами 1 та 3 ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» в редакції від 24 січня 2006
року, передбачено, що сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя,
який підлягає нотаріальному
посвідченню і може бути укладений в
будь-який час до набрання законної сили
рішенням суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачити передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку, встановленому
ст. 37 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону «Про
іпотеку», в редакції від 24 січня 2006
року, іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
який передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання, є правовою
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
з урахуванням положень частини третьої
статті 33, статті 36, частини першої
статті 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цим
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Доводи апелянта про те, що відповідно
до ст.ст.210,640 ЦК України у редакції, що
діяла на момент вчинення правочину,
іпотечний договір підлягав державній
реєстрації та вважався укладеним лише
з дати такої реєстрації, враховуючи, що
дій щодо державної реєстрації
іпотечного договору здійснено не було,
договір вважається не вчиненим, не
можуть бути прийняті до уваги, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про іпотеку», в редакції, що діяла на
час укладення договору іпотеки,
обтяження нерухомого майна іпотекою
підлягає державній реєстрації в
порядку, встановленому законодавством.
У разі недотримання цієї умови
іпотечний договір є дійсним, але вимога
іпотекодержателя не набуває
пріоритету відносно зареєстрованих
прав чи вимог інших осіб на передане в
іпотеку нерухоме майно.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про
іпотеку» пріоритет права
іпотекодержателя на задоволення
забезпечених іпотекою вимог за рахунок
предмета іпотеки відносно
зареєстрованих у встановленому
законом порядку прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає з моменту державної
реєстрації іпотеки. Зареєстровані
права та вимоги на нерухоме майно
підлягають задоволенню згідно з їх
пріоритетом у черговості їх державної
реєстрації.

Враховуючи дане положення, державна
реєстрація іпотеки є правом
іпотекодержателя внести певну
інформацію в реєстр іпотек та не тягне
за собою недійсність іпотечного
договору.

Доводи апеляційної скарги щодо
невірного застосування ст.37 Закону
України «Про іпотеку» не заслуговують
на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотеко держателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що з урахуванням
положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним не виключається
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки в такий спосіб і
набуття іпотекодержателем права
власності на нього за рішенням суду,
оскільки цими нормами передбачено
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом набуття права власності на
предмет іпотеки, яке ототожнюється зі
способом звернення стягнення, якщо
його передбачено договором. Тому в разі
встановлення такого способу звернення
стягнення на предмет іпотеки в
договорі, іпотекодержатель на підставі
ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати
застосування його судом.

Зважаючи на те, що п.4.2.2.1 іпотечного
договору №30.840.06.01 від 07 березня 2006 року
передбачено, що у випадку невиконання
або неналежного виконання
іпотекодавцем перед іпотекодержателем
основного зобов'язання та/або
обов'язків, встановлених цим договором,
предмет іпотеки переходить у власність
іпотекодержателя у порядку згідно з
діючим законодавством, тому висновки
місцевого суду відповідають як вимогам
ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням статей 589, 590 ЦК,
зокрема про те, що звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється за
рішенням суду.

Посилання апелянта на відсутність
підстав для визнання недійсним
договору дарування від 01 лютого 2012
року, оскільки під час його посвідчення
нотаріус встановив відсутність
будь-яких обтяжень нерухомого майна, що
є предметом дарування також не може
бути прийнято до уваги, оскільки згідно
з роз'ясненнями, викладеними у п.34
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30 березня 2012 року відповідно до
прямої вказівки закону (стаття 12 Закону
України "Про іпотеку") окремі правочини
щодо іпотечного нерухомого майна,
вчинені без згоди іпотекодержателя,
можуть бути визнані недійсними за
позовом іпотекодержателя.

Так, правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

Крім того, договір дарування від 01
лютого 2012 року обмежує право позивача
як іпотекодержателя, тому суд першої
інстанції обґрунтовано визнав його
недійсним.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав для відкриття
провадження у справі судом першої
інстанції, оскільки з позовом банк
звернувся 23 листопада 2012 року, а ОСОБА_5,
до якого було пред'явлено позов помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК
України не можуть бути підставою для
скасування рішення, оскільки таке
порушення не призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно з положенням ст. 37 ЦПК України в
разі смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника в зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції врахував, що даний спір виник
з кредитних правовідносин, які
допускають правонаступництво,
оскільки здійснення цього права не
пов'язане з певною особою, а тому може
здійснюватись і правонаступниками
цієї особи на передбачених законом
умовах.

Інші доводи апеляційної скарги
зводяться до незгоди з висновками суду
щодо оцінки доказів, і не враховують
положення ст. 212 ЦПК України про
належність права оцінки наданих
доказів безпосередньо суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскаржуване судове рішення ухвалено з
повним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи, у
відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
тому підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 03 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Судді: