Справа № 149/3399/13-ц
Провадження №2/149/55/14
Номер рядка звіту 47
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.09.2014 року Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області в
складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представника
відповідача - ОСОБА_3, представника
третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору ПАТ
"АБ Укргазбанк", про визнання майна
спільною сумісною власністю та поділ
спільного сумісного майна подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
про визнання майна особистою
власністю, поділ майна подружжя та за
позовом третьої особи з самостійними
вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа
на стороні відповідача ОСОБА_1, про
визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з
позовною заявою, яка, з урахуванням
уточнення позовних вимог, мотивована
тим, що вона з 14 червня 1995 року
перебуває з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох дітей. На даний час відносини між
подружжям погіршились та вони почали
проживати окремо. Проживаючи однією
сім"єю вони мали спільний бюджет, вели
спільне господарство. На спільні кошти
ними було придбано будівлі та споруди
по АДРЕСА_1, що зареєстровані за
відповідачем ОСОБА_6 На даний час між
сторонами виникають суперечності щодо
користування та поділу спірних
приміщень , оскільки відповідач
зазначає, що оскільки право власності
зареєстровано на його ім"я, тому це
майно є його особистою приватною
власністю. Позивач зазначає, що спірне
майно є їхньою з відповідачем спільною
сумісною власністю, яке підлягає до
поділу між подружжям.

До початку розглядом справи по
суті відповідач ОСОБА_5 звернувся до
суду з зустрічним позовом, який
мотивований тим, що він, як приватний
підприємець, 20.01.2002 року, з метою
здійснення підприємницької
діяльності, уклав з ОСОБА_7 договір про
спільну діяльність. За умовами
договору він отримав від ОСОБА_7
грошові кошти для купівлі нежитлової
споруди, що розташована в АДРЕСА_1. Дане
нерухоме майно було ним придбано на
виконання умов договору про співпрацю,
як приватним підприємцем по біржовому
контракту від 23.01.2002 року та на
прилюдних торгах, що відбулись 12.08.2003
року. В подальшому ним, як приватним
підприємцем було проведено
реконструкцію даних споруд під станцію
технічного обслуговування, магазин,
склад та введено в експлуатацію. У
відповідності до акту державної
технічної комісії про прийняття
закінченого будівництва об"єкта в
експлуатацію від 24.02.2004 року, станція
технічного обслуговування автоцентру
"Сигнал" по АДРЕСА_1 прийнята в
експлуатацію, забудовник - ПП ОСОБА_5.
Рішенням виконавчого комітету
Хмільницької міської ради від 18.05.2006
року реконструйовані та перебудовані
будівлі та споруди об"єднано в єдиний
об"єкт та присвоєно єдиний номер
АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право
власності на будівлі та споруди від
23.05.2007 року даний об"єкт належить ОСОБА_6
на праві приватної власності. В
подальшому адреса спірного майна була
змінена на АДРЕСА_1. На даний час
станція технічного обслуговування є
діючим об"єктом та використовується у
відповідності до цільового
призначення. Відповідач за первісним
позовом вважає, що оскільки дане спірне
майно було викуплено та
реконструйовано для здійснення

підприємницької діяльності, на
виконання умов договору про співпрацю,
укладеного 20.01.2002 року з ОСОБА_7 , тому
даний комплекс є особистою власністю
особи - підприємця. В ході розгляду
справи ОСОБА_6 було збільшено позовні
вимоги та він просив визнати житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_2
спільним майном подружжя та визнати за
ним право власності на 1/2 частину
житлового будинку. При цьому послався,
що спірний житловий будинок був
придбаний ним та ОСОБА_1 за спільні
кошти подружжя, а тому підлягає поділу.

ОСОБА_7 звернувся до суду з
позовними вимогами до ОСОБА_6 про
визнання права власності на майно,
мотивуючи тим, що 20.01.2002 року між ним та
ФОП ОСОБА_6 було укладено договір про
спільну діяльність. За умовами даного
договору він передав ОСОБА_6 грошові
кошти в сумі 300000 доларів США для
купівлі нежитлової споруди, що
розташована в АДРЕСА_1. У відповідності
до умов договору ОСОБА_6 по біржовому
контракту від 23.01.2001 року було придбано
спірне майно, яке в подальшому було
реконструйовано під станцію
технічного обслуговування. 24.02.2004 року
станція технічного обслуговування
авто центру "Сигнал" по АДРЕСА_1,
прийнята в експлуатацію, а рішенням
виконавчого комітету Хмільницької
міської ради від 18.05.2006 року
реконструйовані та перебудовані
будівлі та споруди об"єднано в єдиний
об"єкт та присвоєно єдиний номер -
АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право
власності на будівлі та споруди,
виданого 23.05.2007 року, спірний об"єкт на
праві приватної власності належить
ОСОБА_6 На даний час ОСОБА_6 не виконано
умови договору про спільну діяльність,
а саме не повернуто грошові кошти та не
визнано за ОСОБА_7 право власності на 50%
майна, в зв"язку з чим третя особа з
самостійними вимогами набуває право
власності на цілий об"єкт. ОСОБА_5 не
бажає в добровільному порядку вирішити
спір, а тому третя особа з самостійними
вимогами на предмет спору вимушений
звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом та її представник
підтримали свої позовні вимоги,
посилаючись на те, що нежитловий
комплекс будівель та споруд було
придбано ОСОБА_6 в період шлюбу за
спільні кошти, так як вони спільно
займались підприємницькою діяльністю.
Крім того, представник позивача
зазначив, що договір про спільну
діяльність, укладений між громадянином
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є недійсним, оскільки
чинним на момент укладення договору
законодавством не передбачалось
укладення договорів між громадянами та
фізичними особами-підприємцями, крім
того зазначений договір не був
зареєстрований в органах державної
податкової інспекції. В зв"язку з
викладеним, договір про спільну
діяльність не може бути підставою для
визнання за ОСОБА_7 права власності на
нежитлові будівлі та споруди. Просить
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину нежитлових будівель та споруд,
згідно першого варіанту поділу, що
зазначений у висновку судової
будівельно-технічної експертизи.

Представник відповідача за
первісним позовом заперечила щодо
позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на
обставини зазначені в позовній заяві
та при вирішенні позову ОСОБА_7
поклалася на розсуд суду. Крім того,
уточнила позовні вимоги та просила
визнати право особистої приватної
власності на нежитлові будівлі та
споруди, що розташовані по АДРЕСА_3, а не
по АДРЕСА_1, як зазначалось в позові,
оскільки рішенням виконавчого
комітету Хмільницької міської ради №223
від 29.04.2010 року адреса спірного майна
була змінена.

Представник третьої особи з
самостійними вимогами підтримав
позовні вимоги ОСОБА_7, однак в ході
розгляду справи подав заяву про
залишення позову без розгляду.

Представник ПАТ "Укргазбанк" в
судові засідання жодного разу не
з"явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду невідомі.

Судом встановлено наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з з 14.06.1995 року
перебувають у зареєстрованому шлюбі
(а.с.8) від якого мають двох дітей (а.с. 6,7);

20.01.2002 року між ОСОБА_7 та СПД
ОСОБА_6 укладено договір про спільну
діяльність. За умовами договору
сторони, згідно вимог статті 430 ЦК УРСР,
зобов"язуються спільно діяти для
досягнення спільної господарської
мети, у відповідності до якої Сторона 1
(ОСОБА_7) надає Стороні 2 (ОСОБА_6) грошові
кошти в сумі 300000 доларів США, для
розвитку бізнесу та досягнення
спільних цілей у сфері господарської
діяльності, а саме для купівлі
нежитлової споруди, що розташована в
АДРЕСА_1. За умовами договору ОСОБА_5 в
строк до 20.01.2013 року зобов"язаний
повернути ОСОБА_7 отримані від
останнього кошти. (а.с.185)

Відповідно до біржового
контракту купівлі-продажу нерухомості
№58 від 23.01.2002 року підприємець ОСОБА_5
придбав, а Хмільницька районна спілка
споживчих товариств продав 31/100 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1 (Т1 а.с.175)

Згідно реєстраційного
посвідчення від 31.01.2002 року за ОСОБА_6 на
підставі біржового контракту №58
купівлі-продажу нерухомості на праві
власності зареєстровано 31/100 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 176)

Згідно акту про проведення
прилюдних торгів від 12.08.2003 року,
суб"єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_5 придбав будівлі льоху та
вбиральні, які належали Хмільницькій
районній спілці споживчих товариств.
що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (Т.1
а.с.173).

Після реконструкції спірного
нерухомого майна, згідно свідоцтва про
право власності на будівлі та споруди,
виданого виконавчим комітетом
Хмільницької міської ради 23.05.2007 року,
ОСОБА_6 на праві приватної власності
належить об"єкт, що розташований в м.
Хмільнику по АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с.170,171,177-180,181)

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 11 березня 2009 року на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 21.02.2005 року, фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 являється
власником земельної ділянки площею 0,2907
га, що розташована по АДРЕСА_1. Цільове
призначення земельної ділянки - для
комерційного використання (Т. 1 а.с.29, 172)

27.07.2007 року між ВАТ АБ "Укргазбанк"
та ОСОБА_6 було укладено договір
іпотеки. Даний договір забезпечує всі
вимоги іпотекодержателя, як кредитора
за умовами кредитного договору №96-Ф/07
віл 27.07.2007 року, укладеного між ВАТ АБ
"Укргазбанк" та ФОП ОСОБА_6 За умовами
кредитного договору іпотекодавець
зобов"язаний іпотекодержателю не
пізніше 25 липня 2014 року повернути
кредит у розмірі 130000 доларів США,
відповідно до умов погашення кредиту
та сплатити проценти за користування
кредитом в розмірі 11,9% річних.
Предметом іпотеки є будівлі та споруди,
які знаходяться в м. Хмільнику по
АДРЕСА_1. (Т. 1 а.с.22-27)

Рішенням виконавчого комітету
Хмільницької міської ради від 29.04.2010
року "Про впорядкування нумерації
поштово-адресного господарства по
АДРЕСА_1" адресу нежитлового комплексу
будівель та споруд, що розташований по
АДРЕСА_1 змінено на адресу АДРЕСА_3 (Т.2
а.с. 49)

Згідно свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 12 червня 2000 року, житловий будинок
по АДРЕСА_2 зареєстрований на праві
власності за ОСОБА_1 (Т.2 а.с. 25-30)

Суд, заслухавши сторін,
дослідивши надані докази прийшов до
висновку, що первісний позов ОСОБА_1
підлягає до задоволення в повному
обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_6
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої
статті 58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом"якшують або скасовують
відповідальність особи. Згідно статті
5 Цивільного Кодексу України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом"якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов"язків,
що виникли з моменту набрання ними
чинності.

Відповідно до п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року №3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнствата стягнення
аліментів" за загальним правилом дії
законів та інших нормативно-правових
актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції
України) норми СК України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року. До сімейних відносин, які вже
існували на зазначену дату, норми СК
України

застосовуються в частині лише тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності. Ці права й обов'язки
визначаються на підставах,
передбачених СК України.

Отже, при вирішенні зазначеного
спору підлягають до застосування норми
кодексу про шлюб і сім"ю України, які
існували на момент набуття спірного
майна подружжя.

Згідно статті 22 зазначеного
Кодексу майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю подружжя. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один із них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

За вимогами статті 24 Кодексу,
майно яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них. Роздільним майном кожного з
подружжя є також речі індивідуального
користування (одяг, взуття тощо), хоча б
вони і були придбанні під час шлюбу за
рахунок спільних коштів подружжя, за
винятком коштовностей та предметів
розкоші. Кожний з подружжя самостійно
володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном.

Отже, в зв"язку з вимогами
законодавства, що діяло на час
виникнення спірних правовідносин,
особистим майном одного з подружжя
могло бути лише майно отримане ним під
час перебування у шлюбі, в подарунок
або прийняте у спадщину або ж речі
індивідуального користування.

До вище перерахованого майна,
нежитловий комплекс будівель та
споруд, набутий ОСОБА_6 під час
перебування у шлюбі, за біржовим
контрактом та житловий будинок, що
належить на підставі свідоцтва про
право особистої власності ОСОБА_1, не
відноситься, а тому є спільним майном
подружжя.

Посилання сторін на норми статей
57,59,60,70,71 Сімейного кодексу України
безпідставне, оскільки зазначені норми
набрали чинності з 1 січня 2004 року,
тобто після виникнення спірних
правовідносин, а саме після набуття
спірного майна у власність. Висновки
Верховного суду України на які
посилається відповідач за первісним
позовом щодо особистого майна фізичної
особи - підприємця стосуються
правовідносин, які виникли з набранням
чинності Сімейного кодексу України.

Згідно статті 28 КпШС України, в
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Таким чином, нежитлові будівлі та
споруди, що розташовані по АДРЕСА_3 та
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
подружжя, а тому підлягають поділу.

Підстав для відмови у визнанні
права власності на частину нежитлових
будівель та споруд за ОСОБА_1, згідно
першого варіанту поділу, зазначеного у
висновку судової будівельно-технічної
експертизи, суд не вбачає.

Згідно статті 88 ЦПК України
підлягають розподілу понесені
сторонами судові витрати пропорційно
задоволених вимог.

Керуючись ст.58 Конституції
України, ст. 5 ЦК України, ст. ст. 22,24,28
КпШС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_6
задовольнити частково.

Визнати об"єктом спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 будівлі та споруди, що
розташовані по АДРЕСА_3, що в цілому
складаються з складу літ. "Б", гаражу
літ. "Г" з гаражною ямою літ. "Г/Г",
магазину літ. "В1", складу літ. "В" з
гаражною ямою літ. "Г/В", складу літ. "К".
вбиральні літ."Д", льоху літ. "Ж",
піднавісу літ. "Л"

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину будівель та споруд, що
розташовані в АДРЕСА_3 та в цілому
складаються з: складу літ. "В", магазину
літ. "В1", льоху літ. "Ж".

Визнати за ОСОБА_6 право власності
на 1/2 частину будівель та споруд, що
розташовані в АДРЕСА_3 та в цілому
складаються з: склад літ. "Б", гараж літ.
"Г", вбиральні літ. "Д", піднавісу літ. "Л",
складу літ. "К".

Визнати житловий будинок з
надвірними спорудами розташований по
АДРЕСА_2 спільним майном ОСОБА_1 та
ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину житлового будинку з
відповідною частину надвірних споруд,
розташованого в м. Хмільнику по
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_6 право власності
на 1/2 частину житлового будинку з
відповідною частину надвірних споруд,
розташованого в м. Хмільнику по
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі
5800 грн, з яких: 3400 грн судовий збір та 2400
грн вартість експертних послуг.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Хмільницький міськрайонний суд на
протязі 10-ти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Робак М. В.