Номер провадження 2/754/4509/14
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2014 року Деснянський
районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі
Скребньовій А.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Промислово-виробничого
кооперативу «Арабат» про стягнення
заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення заробітної
плати, посилаючись на те, що з 19.05.2006р.
перебуває в трудових відносинах на
посаді начальника юридичного відділу
ПВК «Арабат» з посадовим окладом 1200грн
в місяць. З моменту прийняття його на
роботу і по теперішній час заробітна
плата не виплачувалась, і тому змушений
звернутися до суду за захистом своїх
прав та просить позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
стягнути з відповідача заробітну плату
за період з 19.05.2006р. по 19.03.2013р в сумі
98400,00грн.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав письмову заяву про розгляд
справу у його відсутності.

Відповідно до листа №92-216 від 24.04.2014р.
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта», в якому
зазначено, що не має можливості
доставки поштових відправлень до
Автономної Республіки Крим та
м.Севастополь, повістки про виклик до
суду з датою та часом призначення
справи до розгляду відповідачу не
направлялись.

Однак, відомості про рух справи
розміщенні на офіційному веб-сайті
Деснянського районного суду міста
Києва.

Суд, дослідивши матеріали справи та
всебічно проаналізувавши обставини в
їх сукупності, оцінивши зібрані по
справі докази, виходячи зі свого
внутрішнього переконання, яке
ґрунтується на повному та всебічному
дослідженні обставин справи, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 16.05.2006р. подав заяву про
прийняття на роботу в ПВК «Арарат».
Наказом № 2 від 19.05.2006р., за підписом
Голови ПВК «Арабат» В.І. Ізмайлова,
ОСОБА_1 прийнято на роботу в якості
начальник юридичного відділу,
юрисконсульта ПВК «Арабат».

Наказам № 1 по ПВК «Арабат» від 17.04.2006р.
за підписом Арбітражного керуючого,
ліквідатором ПВК «Арабат» К.П. Зайка,
ОСОБА_1 призначений виконавчим
директором ПВК «Арабат». Згідно
Протоколу №1/05-06 загальних зборів
промислово-виробничого кооперативу
«Арабат», Ізмайлов В.І. обраний Головою
ПВК «Арабат».

Однак, рішення Ленінського районного
суду АРК від 09.12.2009р., яке було частково
змінено рішенням апеляційного суду АРК
у м. Феодосія від 24.06.2010р. - визнано
незаконним рішення загальних зборів
промислово-виробничого кооперативу
«Арабат» від 18.05.2006р., оформленого
протоколом № 1/05-06 загальних зборів
промислово-виробничого кооперативу
«Арабат» від 18.05.2006р.; визнано недійсним
Устав промислово-виробничого
кооперативу «Арабат» 18.05.2006р.,
оформленого протоколом № 1/05-06
загальних зборів
промислово-виробничого кооперативу
«Арабат» від 18.05.2006р., посвідченого
06.11.2008р. приватним нотаріусом
Криворіжського нотаріального округу
ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за
№7729.

Крім того, додатковим рішенням
Ленінського районного суду АРК від
11.01.2010р, яке було залишено без зміну
ухвалою апеляційного суду АРК у м.
Феодосія від 03.08.2010р. - визнано
недійсним наказ по ПВК «Арабат» № 1 від
17.04.2006р. «Про призначення В.О. директора
ПВК «Арабат» у зв'язку з закриттям
ліквідпроцедури».

Таким чином, вказані рішення набули
преюдиціального значення і в силу
змісту ст. 61 ЦПК України ці
обставини не потребують доказування.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши
принцип змагальності сторін, гарантує
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, рівні процесуальні
можливості з метою захисту їхніх
порушених, оспорюваних чи невизнаних
прав та законних інтересів, зокрема й
щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до цієї норми кожна сторона
та інша особа, яка бере участь у справі,
повинна довести суду ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а у випадку
неможливості стороною подати докази з
поважних причин, суд сприяє особі в їх
витребуванні, тим самим сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

В процесі судового розгляду
неодноразово відкладався розгляд
справи з метою всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, надання
доказів трудових відносин між
позивачем та відповідачем, однак суду
не надано доказів, що ОСОБА_1 перебуває
в трудових відносинах на посаді
начальника юридичного відділу ПВК
«Арабат».

Правове регулювання трудових відносин
в кооперативних організаціях
здійснюється, відповідно до ст. 34
Закону України «Про кооперацію»,
трудові відносини в кооперативних
організаціях регулюються цим Законом,
законодавством про працю, статутами
кооперативних організацій та
правилами їх внутрішнього розпорядку.
Для здійснення мети і статутних
завдань кооперативна організація
може залучати до роботи за трудовим
договором осіб, які не є її членами. У
разі залучення осіб на визначений
строк чи на час виконання певної
роботи за згодою сторін між
кооперативною організацією та
найманим працівником може укладатися
договір у формі контракту.
Кооперативна організація самостійно
визначає форми і систему оплати праці
своїх членів і найманих працівників з
урахуванням вимог, встановлених
законодавством.

Відповідно ст. 21 КЗпП України, трудовий
договір - є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України,
трудовий договір вважається укладеним,
якщо наказ чи розпорядження не були
видані, але працівника фактично було
допущено до роботи та згідно п.7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992р. №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
фактичний доступ до роботи вважається
укладенням трудового договору
незалежно від того, чи було прийняття
на роботу належним чином оформлене,
якщо робота провадилась за
розпорядження чи з відома власника або
уповноваженого ним органу.

Крім того, трудове законодавство
пов'язує право на оплату праці з фактом
виконання роботи за трудовим
договором, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про оплату праці», заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно - ділових якостей
працівника, результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства.

Таким чином, необґрунтовані посилання
позивача щодо суми заробітної плати з
19.05.2006р. по 19.03.2013р., оскільки як
вбачається з матеріалів справи,
правових підстав для нарахування
заробітної плати ОСОБА_5 ПВК «Арабат»
не мало, спростовуючих доказів суду не
надано.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Між тим, обставин щодо наявності таких
цивільних правовідносин між сторонами,
на що як на правову підставу позову
посилався позивач, судом не
встановлено, у зв'язку з чим обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права не відповідає встановленим
обставинам.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача
необґрунтовані та не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем не
надано суду доказів, які б суд міг
покласти в основу задоволення вимог
позивача, як це передбачено ст.60 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 21, 24 КЗпП України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», Законом
України «Про оплату праці», Законом
України «Про кооперацію», ст.ст. 3, 4, 10, 11,
59-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до
Промислово-виробничого кооперативу
«Арабат» про стягнення заробітної
плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Бабко В.В.