У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Касьяна О.П., Журавель
В.І., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до Приватного підприємства
«Продекс», Державного комунального
комерційного торгово-виробничого
підприємства «Саксагань», треті особи:
Товарна біржа «Українська біржа
нерухомості», Комунальне підприємство
Дніпропетровської обласної ради
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_8, про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу та переведення прав
покупця; за зустрічним позовом
Приватного підприємства «Продекс» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору
про спільну власність, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на
рішення Саксаганського районного суд
м. Кривого Рогу від 20 грудня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого

2013 року,

в с т а н о в и л а:

08 листопада 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом, у якому
просили визнати частково недійсним у
частині, що стосується покупця, договір
купівлі-продажу від 04 липня 2001 року,
зареєстрований Криворізькою філією
Товарної біржі «Українська біржа
нерухомості», як удавану угоду, та
перевести на кожного з позивачів права
та обов'язки покупця за договором
купівлі-продажу від 04 липня 2001 року,
зареєстрованим Криворізькою філією
Товарної біржі «Українська біржа
нерухомості», щодо 1/3 частини будівель
виробничого комплексу, що складається
з будівлі засолювального цеху «А-1»,
площею 1994,5 кв. м, розташованого по
АДРЕСА_2, та прибудови до тарного складу
«А», площею 461,3 кв. м, розташованої по
АДРЕСА_1, визнавши за ними право
власності на 1/3 частини вказаних
будівель виробничого комплексу за
кожним.

26 листопада 2011 року Приватне
підприємство «Продекс» ( далі -
ПП «Продекс») звернулося до суду із
зустрічним позовом про розірвання
спірного договору.

Рішенням Саксаганського районного суд
м. Кривого Рогу від 20
грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2013 року, позов ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволено. Визнано частково недійсним
як удаваний правочин у частині, що
стосується покупця, договір
купівлі-продажу від 04 липня 2001
року, укладений між ПП «Продекс» та
Державним комунальним комерційним
торговельно-виробничим підприємством
«Саксагань» (далі - ДККТВП «Саксагань»),
зареєстрований Криворізькою філією
Товарної біржі «Українська біржа
нерухомості» за № 1-833.

Переведено на ОСОБА_6 права та обов'язки
покупця за договором купівлі-продажу
від 04 липня 2001 року, зареєстрованим
Криворізькою філією Товарної біржі
«Українська біржа нерухомості», щодо 1/3
частини будівель виробничого
комплексу, що складається з будівлі
засолювального цеху «А-1», площею 1994,5
кв. м, розташованого по АДРЕСА_2, та
прибудови до тарного складу «А», площею
461,3 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1,
визнавши за ним право власності на 1/3
частини вказаних будівель виробничого
комплексу.

Переведено на ОСОБА_7 права та обов'язки
покупця за договором купівлі-продажу
від 04 липня 2001 року, зареєстрованим
Криворізьким філіалом Української
біржі, щодо 1/3 частини будівель
виробничого комплексу, що складається
з будівлі засолювального цеху «А-1»,
площею 1994,5 кв. м, розташованого за
адресою по АДРЕСА_2, та прибудови до
тарного складу «А», площею 461,3 кв. м,
розташованої по АДРЕСА_1, визнавши за
ним право власності на 1/3 частини
вказаних будівель виробничого
комплексу.

Залишено у власності ПП «Продекс» 1/3
частини будівель виробничого
комплексу, що складається з будівлі
засолювального цеху «А-1», площею
1994,5 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2, та
прибудови до тарного складу «А», площею
461,3 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8
- ОСОБА_9, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_6,
ОСОБА_7 відмовити та задовольнити
зустрічний позов.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Задовольняючи первісний позов, суди
керувалися тим, що біржовий договір
купівлі-продажу від 04 липня 2001 року є
удаваною угодою, яка приховала дійсне
волевиявлення сторін на придбання
спірних будівель у спільну часткову
власність, а тому вказаний договір
підлягає визнанню частково недійсним в
частині умов, що стосуються зазначення
покупця.

Щодо відмови у зустрічному позові, то
суди виходили з того, що ч. 1 ст.
652 ЦК України, на підставі якої
пред'явлено даний позов, передбачено,
що у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Встановлено, що 02 липня 2001 року між
ОСОБА_6,

ОСОБА_7 та ПП «Продекс» укладений
тристоронній договір про спільну
власність, посвідчений приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10 і
зареєстрований у реєстрі за № 3449.
Згідно з умовами вказаного договору
сторони у рівних частках об'єднали свої
кошти на загальну суму 27 750 грн, по 9250
грн кожний, для придбання на аукціоні
виробничого комплексу, що складався з
будівлі засолювального цеху,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та
прибудови до тарного складу,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, які у
разі придбання мали належати їм на
праві спільної часткової власності,
кожному по 1/3 частини (а.с. 8, т. 1).

Відповідно до п. 2 Договору про спільну
власність учасником біржових торгів
виступило ПП «Продекс», яке 04 липня 2011
року стало учасником і переможцем
торгів, оформлених протоколом
прилюдних торгів від 04 липня 2001 року №
30 (а.с. 10, т. 1), та виступило покупцем
спірного виробничого комплексу у
договорі купівлі-продажу від 04 липня 2001
року, укладеному з ДККТП «Саксагань» і
зареєстрованому Криворізькою філією
Товарної біржі «Українська біржа
нерухомості» (а.с. 9, т. 1).

Право власності на спірні будівлі
зареєстровано за ПП «Продекс» у КП
«Криворізьке БТІ» згідно з
реєстраційним посвідченням від 29
серпня 2001 року, про що в реєстровій
книзі № 8 «н»-154-3154 зроблено запис на
сторінці № 8 «н» 180-3180 (а.с. 11, т. 1).

Рішенням виконкому Саксаганської
районної у місті ради м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 23 травня
2001 року № 144 спірним будівлям були
присвоєнні поштові адреси: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 (а.с. 12, т. 1), а згодом рішенням
виконкому Саксаганської районної у
місті ради м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 17 грудня
2003 року № 470 вказані адреси змінено на
нові поштові адреси: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, відповідно (а.с. 13, т. 1).

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом, у якому на підставі вимог ст.
ст. 58, 60 ЦК Української РСР від 1963 року
просили визнати частково недійсним у
частині, що стосується покупця, договір
купівлі-продажу від 04 липня 2001 року, та
перевести на них права та обов'язки
покупця за договором купівлі-продажу
від 04 липня 2001 року щодо 1/3 частини
будівель виробничого комплексу на
кожного, що складається з будівлі
засолювального цеху «А-1», площею 1994,5
кв. м, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, та прибудови до тарного складу
«А», площею 461,3 кв. м, розташованої по
АДРЕСА_1, визнавши за ними право
власності на 1/3 частини вказаних
будівель виробничого комплексу за
кожним.

Разом з тим із матеріалів справи
вбачається, що рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 02
березня 2011 року скасовано заочне
рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 14 листопада 2007 року та
відмовлено у позові ОСОБА_6 до ПП
«Продекс», ОСОБА_7, ДККТВП «Саксагань»,
треті особи: Товарна біржа «Українська
біржа нерухомості»,
КП Дніпропетровської обласної ради
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації», про визнання частково
недійсним договору про спільну
власність, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, протоколу прилюдних
торгів та визнання права у спільній
власності на 1/3 частини будівель та у
зустрічному позові ОСОБА_7 до ПП
«Продекс», ОСОБА_6 про визнання
частково недійсним договору про
спільну власність, визнання недійсним
договору купівлі-продажу, протоколу
прилюдних торгів та визнання права у
спільній власності на 1/3 частини
будівель (а.с. 25−?28, т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 липня 2011 року
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02
березня 2011 року залишено без змін
(а.с. 83−?87, т. 1).

При розгляді справи суд апеляційної
інстанції на вказану обставину не
звернув уваги, не перевірив та не
зазначив у мотивувальній частині, які
саме підстави та предмет позову
вирішені при розгляді справи за
позовом ОСОБА_6 та зустрічним позовом
ОСОБА_7, з урахуванням уточнених
позовних вимог та з посиланням на ст.
ст. 58, 60 ЦК Української РСР від 1963 року,
які рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02
березня 2011 року залишені без
задоволення, та чи відповідають
вказані вимоги позовним вимогам у цій
справі, оскільки як позивачі, так і суди
посилалися на ст. ст. 58, 60 ЦК Української
РСР від 1963 року.

Зазначаючи у мотивувальній частині
судових рішень про надання доказів
щодо виконання своїх зобов'язань з
об'єднання грошових коштів для
придбання об'єктів нерухомого майна
згідно з договором від 02 липня 2001
року, суди прийняли як належний доказ
розписки ОСОБА_8 про отримання від
ОСОБА_6 17 540 грн для покращення та
реконструкції виробничого комплексу
(а.с. 14, т. 1).

Разом з тим суди не врахували, що
вказана розписка не містить доказів
того, що ОСОБА_8 виступав як орган
управління чи засновник ПП «Продекс», а
не як фізична особа.

Аналогічні висновки зроблено судами
щодо розписки від 02 липня 2007 року про
отримання ОСОБА_8 від ОСОБА_6 9250 грн для
придбання виробничого комплексу по
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (а.с. 15, т. 2).

Водночас суди не звернули уваги, що
договір про спільну власність від 02
липня 2001 року укладався між фізичними
особами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ПП «Продекс»
в особі власника ОСОБА_8, правовий
статус якого чітко зазначено у
договорі.

На час укладання договору та
виникнення спірних правовідносин був
чинним Закону України «Про
підприємства в Україні» (далі - Закону),
у ст. 1 якого передбачено, що
підприємство - самостійний
господарюючий статутний суб'єкт, який
має права юридичної особи та здійснює
виробничу, науково-дослідницьку і
комерційну діяльність з метою
одержання відповідного прибутку
(доходу). Підприємство має самостійний
баланс, поточні та вкладні (депозитні)
рахунки в установах банків, печатку зі
своїм найменуванням, а також знак для
товарів і послуг.

У ст. 9 Закону передбачалося, що
підприємство діє на основі статуту.
Статут затверджується власником
(власниками) майна, а для державних
підприємств - власником майна за участю
трудового колективу. У статуті
підприємства визначаються власник та
найменування підприємства, його
місцезнаходження, предмет і цілі
діяльності, його органи управління,
порядок їх формування, компетенція та
повноваження трудового колективу і
його виборних органів, порядок
утворення майна підприємства, умови
реорганізації та припинення
діяльності підприємства. До статуту
можуть включатися положення, пов'язані
з особливостями діяльності
підприємства: про трудові відносини, що
виникають на підставі членства; про
повноваження, порядок створення та
структуру ради підприємства; про знаки
для товарів і послуг та інше.

Відповідно до ст. 10 Закону майно
підприємства становлять основні фонди
та оборотні кошти, а також інші
цінності, вартість яких відображається
в самостійному балансі підприємства.
Майно підприємства відповідно до
законів України, статуту підприємства
та укладених угод належить йому на
праві власності, повного
господарського відання або
оперативного управління.

Згідно зі ст. 14 Закону управління
підприємством здійснюється відповідно
до статуту на основі поєднання прав
власника щодо господарського
використання свого майна і принципів
самоврядування трудового колективу.
Підприємство самостійно визначає
структуру управління, встановлює
штати. Власник здійснює свої права по
управлінню підприємством
безпосередньо або через уповноважені
ним органи. Власник або уповноважені
ним органи можуть делегувати ці права
раді підприємства (правлінню) чи іншому
органові, який передбачений статутом
підприємства і представляє інтереси
власника та трудового колективу.

Тобто, Законом України «Про
підприємства в Україні» передбачалося,
що підприємство є самостійним
суб'єктом господарювання, що має власне
майно та самостійний баланс.
Повноваження між підприємством та його
засновниками чи власниками
урегульовані у статуті підприємства.

Разом з тим матеріали цивільної справи
не містять доказів, що статут ПП
«Продекс» досліджувався при розгляді
справи та встановлювалися
повноваження засновника укладати
договори від імені підприємства та
отримувати будь-які кошти, належні
підприємству від власного імені, без
посилання на те, що вказані юридично
значимі дії ним здійснюються саме як
засновником підприємства.

З урахуванням вказаного, не зроблено
висновок, що ОСОБА_8, підписуючи договір
про спільну власність та приймаючи
кошти від ОСОБА_6, діяв у межах
своїх повноважень як власник ПП
«Продекс».

Зазначаючи, що квитанції про сплату ПП
«Продекс» 25 025 грн за придбання
спірного майнового комплексу та 1500 грн
за його експертну оцінку заповнені
ОСОБА_6, суд зробив висновок про сплату
останнім власних коштів.

Водночас платником за вказаними
квитанціями (а.с. 19) є ПП
«Продекс» і саме ОСОБА_6 несе тягар
доказування щодо внесення власних
коштів за квитанціями. Заповнення
ОСОБА_6 квитанцій не може свідчити про
внесення ним власних коштів за
квитанціями.

Крім того, суди не звернули уваги на п. 6
договору про спільну власність, яким
передбачено, що кожний з учасників
спільної часткової власності при
виділі одержує грошову компенсацію. З
урахуванням цього не з'ясували, чи
мають право співвласники на виділ
своїх часток у натурі, чи відповідно до
договору вони мають право на грошову
компенсацію своєї частки у спільній
власності, а відтак, чи є договір
купівлі-продажу удаваною угодою,
оскільки у п. 2 договору сторони
обумовили учасника біржового договору
та титульного власника майна.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суди керувалися тим, що для
розірвання договору ПП «Продекс»
пропустило строк позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений, або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Разом з тим суди погодилися, що з часу
укладання договору ні ОСОБА_6, ні
ОСОБА_7 не виконували своїх зобов'язань,
передбачених п. 5 договору щодо участі
у сплаті податків і платежів, а також у
витратах з утримання і зберігання
спільного майна та не зазначили, що
вказані зобов'язання мають певний
строк виконання.

Жодних доказів того, що ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 виконували вказані
зобов'язання, які не обмежуються
будь-яким строком і не закінчилися з
моменту пред'явлення до них вимог з
боку ПП «Продекс» про виконання
вказаних зобов'язань, матеріали справи
не містять.

Оскільки суди не встановили фактичних
обставин справи, не дотрималися вимог
цивільного процесуального
законодавства, що унеможливлює
ухвалення будь-якого рішення на стадії
касаційного розгляду справи, судові
рішення належить скасувати з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 -
ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суд
м. Кривого Рогу від 20 грудня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області

від 20 лютого 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель О.П. Касьян О.М.
Ситнік