Справа № 2/408/136/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
Біловодський районний
суд Луганської області

у складі: судді
Ткаченко О.Д.

секретаря
Торби Т.Є.

розглянувши в відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відповідачів - в
особі відділу освіти Біловодської
районної державної адміністрації
Луганської області , управління
Державної казначейської служби
України в Біловодському районі
Луганської області, третіх осіб-
Третякової О.М. та ОСОБА_2 , Біловодської
гімназії в особі представника Гірман
А.І. про поновлення строку позовної
давності та стягнення з відповідача
за рахунок держави в особі відділу
освіти Біловодської районної
державної адміністрації Луганської
області через управління
казначейської служби в Біловодському
районі як відшкодування моральної
шкоди за незаконне притягнення до
дисциплінарної відповідальності в
сумі 20000 тисяч гривень та судових
витрат у справі,-

В С Т А Н О В И В :

Первісну позовну заяву подано
08.04.2014 року, а уточнену в останній
редакції заяву від 06.05.2014 року судом
також було прийнято до провадження. В
судовому засіданні позивач та її
представник гр. ОСОБА_4 заявлені та
уточнені позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та вказали, що ОСОБА_1
за наказом № 190 від 19.06.2013 року ( зі
змінами , внесеними наказом № 192 від
21.06.2013 року) поряд з іншими працівниками
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності в виді догани, або за
його текстом « за неналежне виконання
посадових обов'язків та перевищення
своїх повноважень» при організації та
оформленні супроводжуваних документів
та здійсненні поїздки групи учнів до
міста Донецька 31.05.2013 року. Окрім того,
в.о. начальника відділу освіти , молоді
та спорту Біловодської
райдержадміністрації Третяковою О.М.
було подано заяву до Біловодського РВ
ГУМВС України в Луганській області 26
червня 2013 року про начебто
зловживання позивачем своїми
службовими повноваженнями та
відповідна заява не найшла свого
підтвердження, про що свідчить
постанова про закриття кримінального
провадження від 13 серпня 2013 року. Тому
позивач та її представник , виходячи з
того, що за рішенням суду від 07.11.2013
року, яке набрало чинності 25 лютого 2014
року, було скасовано спірний наказ та
зміни до нього про притягнення
позивача гр. ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності як незаконних, тому
вони вважають, що вимоги про стягнення
моральної шкоди від незаконних дій
відповідача та третіх осіб у справі
заявлені своєчасно, або протягом трьох
місяців після набрання чинності
рішення суду від 07.11.2013 року, яке
вступило в силу 25.02.2014 року. На їх думку,
суд повинен визнати причини пропуску
строку для захисту свого права про
стягнення моральної шкоди на підставі
ст. 237-1 КзПП України поважними та
стягнути з відповідача спричинену
позивачці моральну шкоду від
незаконних дій відповідача . Окрім
того, позивач та її представник
зазначили, що дії відповідача мали
триваючий характер, включно до квітня -
початку травня 2014 року не було виконано
рішень суду про проведення
позачергової атестації та про
скасування наказу про притягнення гр.
ОСОБА_1 за наказами № 190 від 19.06.2013 року
та змін до нього за № 192 від 21.06.2013 року
до дисциплінарної відповідальності ,
про наявність яких позивачці стало
відомо 21 червня 2013 року, тому що
позивачка надала свої зауваження на
перший наказ, саме на підставі цього за
зміненим наказом були внесені деякі
виправлення та уточнення наступним
наказом в попередній , але вони
скасованими так і не були до отримання
відповідачем ухвали апеляційного суду
про задоволення позову, тому що раніше
оспорюваний пункт наказу визнаний
відповідачем недійсним. Також позивач
та її представник стверджують, що
позивачка не отримувала протягом дії
наказу премій або інших заохочень при
наявності стажу на педагогічній роботі
близько 30 років, на неї здійснювався
тиск як в.о. керівника відділу освіти,
так і головою Біловодської РДА гр.
Пронько, не припинено переслідування і
при новому керівнику відділу освіти. А
щодо звернення відповідача до
правоохоронних органів про
притягнення гр. ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності за ст. 190, 191 та 364 та
наступна відмова в відкритті
кримінального провадження також
спричинили моральну шкоду позивачці,
вона втратила спокій і це порушило її
взаємовідносини у власній сім'ї та
колективі, призвело до загострення
гіпертонічної хвороби з причин
отримання стресів та для їх лікування ,
сам же відповідач продовжив свої
переслідування різними перевірками
без достатніх для цього підстав, не
реагував на відмову в належному
проведенні позачергової атестації в
Біловодській гімназії , тому на думку
позивачки сума 20 тисяч гривень
повністю може компенсувати її моральні
страждання за рахунок відповідача у
справі, та яку за нього повинно бути
погашено управлінням казначейської
служби в Біловодському районі на
підставі Бюджетного кодексу та інших
наведених нормативних актів.

Представник відповідача гр.
Комишан В.В. в судовому засіданні
разом з залученими до участі у справі
третіми особами спочатку не мала
претензій до заяви позивача та її
представника про поновлення строку на
звернення до суду або визнання його
пропущеним з поважних причин. Але в
наступному підтримала подані раніше
свої заперечення та вказала, що позивач
та його представник не надали жодних
переконливих доказів для
обґрунтування наявності та розміру
моральної шкоди , вважаючи, що
гіпертонічна хвороба у позивачки мала
місце далеко до притягнення гр. ОСОБА_1
до дисциплінарної відповідальності в
червні 2013 року, та позивачка зі своїм
представником не навели жодних
поважних причин для поновлення
пропущеного строку позовної давності,
який передбачений в три місці за ст.
228,233 КзПП для стягнення моральної
шкоди. Інші перевірки та дії стосовно
позивачки мали виключно поточний
характер, накази були скасовані після
отримання копії ухвали апеляційного
суду . До цього часу відповідач вважав,
що накази були видані правомірно та
скасовані з формальних підстав, тому що
виявилися факти вирішення питання про
поїздку в м. Донецьк на підставі наказу
заступника Біловодської гімназії під
впливом позивачки у справі , яка
дезінформувала цю особу, пояснивши, що
всі питання про поїздку та
відповідальних за неї осіб були
погоджені з директором гімназії гр.
Гірман А.І.. Тому до скасування наказів
за рішенням суду не вбачалося підстав
для дострокового зняття
дисциплінарного стягнення та виплати
позивачці премії чи застосування інших
заохочень.

Представник відповідача в особі
Управління державної казначейської
служби в Біловодському районі гр.
Міхайліченко Л.Г. заявила клопотання
про розгляд справи без участі
представника та просила суд в
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи від
Біловодської гімназії гр. Гірман А.І. в
попереднє судове засідання подала
заяву про розгляд справи за її
відсутності, просила суд відмовити в
задоволенні позову за спливом строків
позовної давності, в наступному в
підготовчій частині судового
засідання в цілому не заперечувала
проти поновлення строку або визнання
його пропущеним з поважних причин,
посилаючись на позицію в підготовчій
частині судового засіданні як обрану
позицію представником відповідача. В
наступному знову не погодилася з
позивачкою та ї представником та
пояснила, що позивачка до неї не
зверталася з заявою про подання
клопотанням про дострокове зняття
накладеного на неї відділом освіти
дисциплінарного стягнення , та тільки
в результаті перевірки заяви до
міліції дізналася, що з причин
зайнятості її як директора школи
організаційними питаннями з
відпочинку дітей в таборах ,
наприкінці навчального року наказ про
поїздку позивачки до Донецька був
підписаний її заступником та під
впливом самої позивачки , тому що гр.
ОСОБА_1 дезінформувала завуча школи
про те, що директор Гірман А.І. давала
свою згоду на поїздку групи дітей за
межі області. В наступному всі
перевірки проводилися в межах
компетенції відповідальних за це
підрозділів відділу освіти, тому вона
не може вважати ці дії як намагання
директора чинити тиск та розправи на
позивачку у справі. За цих обставин
вона просить суд винести рішення на
розсуд суду та взяти до уваги останню
позицію представника відповідача в
судовому засіданні .

В підготовчій частині
судового засідання інші залучені
треті особи в цілому не за перечували
проти поважності причин пропуску
строку на звернення позивачки до суду,
потім в сьогоднішньому судовому
засіданні позовні вимоги не визнали та
підтримали нинішню позицію
представника відповідача гр. Камишан
В.В. як стосовно відмови в задоволенні
позову за пропуском строку для
звернення до суду, та на їх думку , за
безпідставністю позовних вимог.

Суд, вислухавши всіх учасників процесу
та вивчивши всі аргументи та подані
докази до матеріалів справи,
приходить до висновку, що позивачка без
поважних причин пропустила
встановлений ст. 233 КзПП України
тримісячний строк , який передбачений
для звернення до суду для захисту свого
права при відшкодуванні моральної
шкоди , яка виникла під час порушення її
трудових прав при видачі наказів про
її незаконне притягнення до
дисциплінарної відповідальності 19.06.2013
року та за уточненим ( зміненим наказом
) від 21.06.2013 року , та з якими вона
ознайомилася особисто 21.06.2013 року ,
виходячи з того, що вона не зверталася
до суду з таким позовом після того, як
вона дізналася про порушення своїх
прав стосовно видання незаконного
наказу та додаткових змін до нього про
накладення на неї дисциплінарного
стягнення. Сам факт набрання чинності
рішення суду про скасування спірного
наказу та додаткових змін до нього не
може бути обраний судом для дати
обліку тримісячного строку для захисту
дійсно її порушеного права для
відшкодування їй моральної шкоди, ці
строки є самостійними і встановлені
нормами КзПП України як спеціальними
нормами, які регулюють стягнення
моральної шкоди за ст. 237-1 КзПП України
та виникають при порушенні прав за
трудовими відносинами в Україні.

Виходячи з норми ст. 233 КзПП України,
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права. В ст. 234
зазначено, що у разі пропуску з
поважних причин строків , установлених
ст. 233 цього Кодексу, районний суд може
поновити ці строки. В п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06.11.1992 року зазначено, що
встановлені ст. 228,233 КзПП України
строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску строків, при цьому суд
з'ясовує не лише причини пропуску
зазначеного строку, а й усі інші
обставини справи, права та обов'язки
сторін. Притому при пропуску строку без
поважних причин суд наводить у рішенні
мотиви , чому він вважає неможливим
його поновити, та зазначає, що
відмовляє у позові саме з цих підстав, а
не аналізуючи в рішенні
обґрунтованості вимог по суті.

Позивачка стверджує, що їй моральна
шкода спричинена у зв'язку з виданням
наказів уповноваженою особою відділу
освіти Біловодської районної
державної адміністрації як незаконних
за № 190 від 19.06.2013 року ( зі змінами ,
внесеними наказом № 192 від 21.06.2013 року),
з цими наказами вона була своєчасно
ознайомлена та є навіть відповідні
рішення суду про їх скасування , яке
набрало чинності 25 лютого 3014 року . За
таких обставин суд вважає, що гр.
ОСОБА_1 мала об'єктивну можливість у
встановлений законом тримісячний
строк звернутися з даним позовом до
суду, але цього своєчасно не зробила до
08 квітня 2014 року , доводячи
незаконність спірних наказів, тому суд
не визнає причину скасування наказу
про притягнення її до дисциплінарної
відповідальності за рішенням суду від
17 листопада 2013 року та факт залишення
його в силі ухвалою апеляційної
інстанції 25 лютого 2014 року , бо ця
причина для звернення до суду для
захисту свого права по відшкодуванню
моральної шкоди суд не вважає
поважною, тому що такі строки
передбачені ст. 233 КзПП України і є
самостійними позовними вимогами, а не
частиною позову, вони можуть
пов'язуватися як причина та наслідок ,
але при встановлених в суді обставинах
нічого не заважало позивачці та її
представнику своєчасно заявити такий
позов протягом трьох місяців зі дня
видання на їх думку незаконних наказів
окремо від позову про скасування
наказів, в наступному зупинити
провадження у справі за таким позовом
до винесення рішення у справі про
скасування наказів, або ж під час
розгляду позову про скасування
наказів збільшити свої позовні вимоги
за правилами ст. 31 ЦПК України, а не
чекати набрання рішенням суду про
скасування спірних наказів законної
сили. Тому проаналізувавши всі
наведені позивачкою та її
представником в своїй сукупності
наведені причини пропуску
тримісячного строку для звернення до
суду, суд не визнає поважними причини,
на які посилається позивачка та її
представник, тому заявлені позовні
вимоги задоволенню не підлягають у
зв'язку з пропуском строку звернення
до суду за захистом свого порушеного
права без поважних причин.

На основі викладеного, керуючись
ст. ст. 2 ч.3, 10,15, 30,88 ч.2, 212-215,226 ЦПК
України, ст. 221,233КзПП України, ст. 55,124
Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог гр.
ОСОБА_1 відмовити з причин пропуску
встановленого законом тримісячного
строку на звернення до суду за захистом
своїх прав про стягнення з відповідача
моральної шкоди, спричиненої
порушенням трудових прав позивачки,
без поважних причин.

Копію рішення надіслати
співвідповідачу, представник якого не
був присутнім під час оголошення
рішення у справі

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
через Біловодський районний суд
протягом 10 днів через суд першої
інстанції, а особами, які приймали
участь у розгулі справи, але не були
присутніми під час оголення рішення
суду, в цей же строк з часу отримання
копії рішення суду.

Суддя:
О.Д.Ткаченко.