22-ц/775/1304/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Категорія № 27
Доповідач Мальцева Є.Є.
10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого судді
суддів Баркова В. М.,
при секретарі Брежнєві Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 16
У травні 2014 року представник позивача
ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернувся з позовом до ОСОБА_1 в якому
просив суд стягнути з відповідача
кредитним договором № б/н від 15.05.2006
року, яка складалася з 1904,11 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом; штрафів: 500 грн.
(фіксована частина); 686,37 грн. (процентна
складова). В обгрунтування позову
вказав, що 15 травня 2006 року між Банком
та відповідачем був укладений
кредитний договір, на який ОСОБА_1 дав
свою згоду, і за умовами якого
відповідач отримав кредит в розмірі 4000
грн, у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 48% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Після укладання договору відповідач
свої зобов'язання за кредитом не
виконував, внаслідок чого станом на 17
лютого 2014 року утворилася
Рішенням Іллічівського районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 16
липня 2014 року було відмовлено в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

Посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
вимог позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача ПАТ
КБ «ПриватБанк» - Шишелову Н.В., яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
просила рішення суду скасувати і
ухвалити рішення про задоволення
позову, пояснення ОСОБА_1, який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд виходив із того, що
позивачем пропущений без поважних
причин строк позовної давності для
звернення до суду з такими вимогами.

З висновком суду не можна не
погодитись.

Судом було встановлено, що 15 травня 2006
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
відповідачем було укладено договір б/н,
відповідно до якого останній отримав
кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (липень 2008 року).

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні кредиту,
яка містить ознаки такого договору, при
цьому відповідач був ознайомлений з
усіма суттєвими умовами договору, про
що свідчить його підпис.

Відповідно до п. 3.2 Умов та правил
надання банківських послуг після
отримання банком від клієнта
необхідних документів, а також заяви,
банк проводить перевірку наданих
документів та приймає рішення про
можливість видачі кредиту на платіжну
картку. Клієнт дає свою згоду, що
кредитний ліміт встановлюється за
рішенням банку, та клієнт дає право
банку в будь-який момент змінити
(зменшити або підвищити) кредитний
ліміт.

Пунктом 3.3 Умов та правил надання
банківських послуг визначено, що
підписання даного договору є прямою та
безумовною згодою держателя відносно
прийняття будь-якого розміру
кредитного ліміту, встановленого
банком.

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання
банківських послуг позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, процентами
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Пунктом п. 6.6 Умов визначено, що у разі
невиконання зобов'язань за договором,
позичальник на вимогу банку має
виконати зобов'язання з повернення
кредиту (у тому числі простроченого
кредиту та овердрафту), оплати
винагороди банку.

Відповідач не виконав свої
зобов'язання належним чином, внаслідок
чого ним були порушені умови договору
про надання кредиту. Станом на 17 лютого
2014 року його заборгованість перед
позивачем складає 14913,78 грн., з яких
заборгованість за кредитом складає
1904,11 грн., заборгованість по відсоткам
за користування кредитом - 11823,30 грн.,
штраф (фіксована складова) 500,00 грн. та
штраф (процентна складова) 686,37 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України). Для окремих
видів вимог законом встановлена
спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частина
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повергнення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повергнення
яких відповідно до умов договору
визначено періодичними щомісячними
платежами, повинна обчислюватися з
моменту настання строку погашення
чергового платежу.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань щодо погашення боргу до
кінця липня 2008 року, останній платіж
погашення заборгованості він зробив у
грудні 2008 року, проте ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом про захист порушеного права
лише 13.05.2014 року, тобто з пропуском
установленого статтею 257 ЦК України
трирічного строку позовної давності.

Таким чином, у справі, яка
переглядається колегією суддів, судом
першої інстанції правильно вирішено
питання про застосування статей 256,257,
частин першої та п'ятої статті 261 ЦК
України щодо строку позовної давності
з урахуванням вищевказаних обставин і
факту пред'явлення позову тільки 13
травня 2014 року, тому підстав для
скасування судового рішення немає.

Крім того, у відповідності до вимог ч.2
ст.214, ст.360-7 ЦПК України, обов'язковому
застосуванню судом у подібних
правовідносинах підлягають аналогічні
правові висновки, викладені Верховним
Судом України у постанові № 6-61цс14від
18.06.2014 року.

Колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду постановлено
з дотримання норм матеріального і
процесуального права, в ньому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
судом неправильно застосовані
наслідки спливу строку позовної
давності, оскільки ніхто з сторін не
заявив про закінчення строку договору,
і договір між сторонами продовжував
свою дію, оскільки у відповідності до
п.9.12 Умов та правил надання банківських
послуг договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, я, якщо протягом
цього строку жодна з сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на той же
строк. Однак, такі умови повинні бути
виконуватися нарівні із іншими умовами
договору, які передбачають, що строк
дії карти дійсний до останнього дня
місяця, вказаного на карті (п.3.1), а,
відповідно до заяви позичальника,
сторонами передбачено, що строк дії
кредитного ліміту (кредиту) співпадає з
строком дії кредитної карти. У
відповідності до п.4.8 Умов та правил
надання банківських послуг, банк
зобов'язаний при наявності коштів для
оплати продовжити строк дії карти з
новою датою закінчення строку дії. Тому
такі доводи апеляційної скарги не
можуть вплинути на рішення суду,
оскільки під час розгляду справи в
апеляційному суді, як і в суді першої
інстанції, відповідач ОСОБА_1
наполягав, що після закінчення строку
дії картки, нова карта йому видана не
була, і представник позивача доказів у
спростування таких обставин не надав.

Ніяких нових обставин чи доказів, які
не були предметом розгляду судом
першої інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення
суду, представником позивача не
надано.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 304, 308, 313, 314
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 16
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді