Справа № 509/2715/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі
:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарях Черкасові Д.Г.,
Демеденко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в смт.
Овідіополь цивільну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхової компанії «Провідна» до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ :

19 червня 2014 року, представник ПАТ
СК «Провідна», звернувся до суду з
вищеназваним позовом, в якому зазначив,
що 20.01.2011 р., між ними та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/1416305, за яким, позивачі
застрахували відповідальність
відповідача при експлуатації
транспортного засобу марки «Volvo FH 12» д/н
НОМЕР_1.

Так, 29.08.2011 р., близько 16:25 год., в м.
Дніпропетровську по вул. Набережній
Леніна, 6, водій ОСОБА_2,
керуючи автомобілем марки «Volvo FH 12» д/н
НОМЕР_1, не витримав безпечну дистанцію,
внаслідок чого своїм наїзд на
автомобіль марки «Хонда» д/н НОМЕР_3 під
керуванням водія ОСОБА_3, який рухався
попереду, і який, в свою чергу,
продовжив некерований рух та скоїв
наїзд на попереду стоячий автомобіль
марки «Деу Сенс» д/н НОМЕР_6 під
керуванням водія ОСОБА_4, який, в свою
чергу, скоїв наїзд на попереду стоячий
автомобіль марки «Мерседес Бенц» д/н
НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5,
який зупинився попереду. Внаслідок
вказаної ДТП, всі автомобілі отримали
механічні пошкодження, і як слід, була
заподіяна матеріальна шкода 3-м
вказаним автомобілям, вартість яких
згідно звітів про проведення оцінки
вартості збитку № 300811/04 та № 131011/01
склала, відповідно 22757,43 грн. та 107455,28
грн. При чому, водій ОСОБА_2 у
присутності двох свідків відмовився
від проходження медичного огляду для
встановлення факту сп`яніння, і за що
ОСОБА_2 був визнаний винним та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130
КУпАП відповідно до постанови
Кіровського райсуду м.
Дніпропетровська від 01.11.2011 р. у вигляді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 2
роки.

Представник позивачів вказує, що
на виконання умов вищевказаного
страхового полісу та страхових актів
від 28.11.2011 р., позивачами 02.12.2011 р. було
виплачено на користь ОСОБА_6 (власника
а/м «Деу Ланос» д/н НОМЕР_6) страхове
відшкодування у розмірі 18464,53 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 057561 від 02.12.2011 р. і відомістю № ВТП-003280
та на користь ОСОБА_7 (власника а/м
«Хонда» д/н НОМЕР_3) страхове
відшкодування у розмірі 49500 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 057539 від 02.12.2012 р. та відомістю
ВПТ-003275, а всього на суму 67964,53 грн., які
представник позивача у позові просив
суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на
свою користь та судові витрати у
вигляді судового збору у сумі 679,65 грн.

Представник позивачів в судове
засідання не з`явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення судових
повісток, надіславши на адресу суду
свої письмові заяви, в яких посилаючись
на ст. 158 ЦПК України, повністю
підтримали свій позов, просили його
задовольнити та справу слухати без їх
участі, не заперечуючи проти ухвалення
заочного рішення по справі (а.с.
34,35,51,53,54,59,60,62).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов не визнав повністю,
пославшись на те, що він ніколи не
укладав з позивачем ПАТ «СК «Провідна»
страховий поліс № АА/1416305 від 20.01.2011 р., в
ньому не має його особистого підпису, у
вказаному полісі відсутній його
ідентифікаційний номер, надавши суду
оригінали страхових полісів № ВС/1214993
та № ВС/1214994 від 27.02.2010 р., за якими він
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність власника наземних
транспортних засобів у ВАТ «Українська
страхова компанія «Дженерал Гарант» на
а/м марки «Volvo FH 12» д/н НОМЕР_1 та на
причеп марки «Krone SAP» д/н НОМЕР_5,
пояснивши суду, на момент скоєння
вищевказаної ДТП, автомобілем марки
«Volvo FH 12» д/н НОМЕР_1 керував ОСОБА_2 на
підставі нотаріально-посвідченої
довіреності від 26.10.2010 р. (реєстр. № 6287),
дію якої він припинив 07.12.2011 р. у зв'язку
з тим, що ОСОБА_2 не в повному обсязі
розрахувався з ним за придбаний
останнім а/м марки «Volvo FH 12» д/н НОМЕР_1,
договір купівлі-продажу
(довідка-рахунок) щодо придбання ОСОБА_2
вказаного автомобілю з яким не
укладався, обмежившись лише вказаною
довіреністю.

Заслухавши думку відповідача та
пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_8,
дослідивши письмові матеріали по
справі та додатково надані докази, суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити повністю з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 11 ЦПК України - суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі -
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Статтею 57 ЦПК України передбачено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК
України, суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України
вказує, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК
України - обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно зі ст. 993 ЦК України - до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Умовами статті 27 Закону України
«Про страхування» передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України,
шкода завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об`єктом використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Відповідно до ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик, після виплати
страхового відшкодування, має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив ДТП : якщо він не
повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33
цього Закону.

Пунктом 2 частини 4 Постанови
Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо).

Судом було встановлено, що 29.08.2011
р., близько 16:25 год., в м.
Дніпропетровську по вул. Набережній
Леніна, 6, водій ОСОБА_2, керуючи
автомобілем марки «Volvo FH 12» д/н НОМЕР_1,
не витримав безпечну дистанцію,
внаслідок чого своїм наїзд на
автомобіль марки «Хонда» д/н НОМЕР_3 під
керуванням водія ОСОБА_3, який
рухався попереду, і який, в свою чергу,
продовжив некерований рух та скоїв
наїзд на попереду стоячий автомобіль
марки «Деу Сенс» д/н НОМЕР_6 під
керуванням водія ОСОБА_4, який, в свою
чергу, скоїв наїзд на попереду стоячий
автомобіль марки «Мерседес Бенц» д/н
НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5,
який зупинився попереду. Внаслідок
вказаної ДТП, всі автомобілі отримали
механічні пошкодження, і як слід, була
заподіяна матеріальна шкода 3-м
вказаним автомобілям, вартість яких
згідно звітів про проведення оцінки
вартості збитку № 300811/04 та № 131011/01
склала, відповідно 22757,43 грн. та 107455,28
грн. Після ДТП, водій ОСОБА_2 у
присутності двох свідків відмовився
від проходження медичного огляду для
встановлення факту сп`яніння, за що
ОСОБА_2 був визнаний винним та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130
КУпАП відповідно до постанови
Кіровського райсуду м.
Дніпропетровська від 01.11.2011 р. у вигляді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 2
роки, що в судовому засіданні особисто
підтвердив свідок ОСОБА_2, а також
підтверджується матеріалами справи
(а.с. 3).

Представник позивачів вказує у
позові, що на виконання умов страхового
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/1416305 від 20.01.2011 р., який
нібито був укладений між ними та
відповідачем ОСОБА_1, за яким позивачі
застрахували відповідальність
відповідача при експлуатації
транспортного засобу марки «Volvo FH 12» д/н
НОМЕР_1 та страхових актів від 28.11.2011 р.,
позивачами 02.12.2011 р. було виплачено на
користь ОСОБА_6 (власника а/м «Деу
Ланос» д/н НОМЕР_6) страхове
відшкодування у розмірі 18464,53 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 057561 від 02.12.2011 р. і відомістю № ВТП-003280
та на користь ОСОБА_7 (власника а/м
«Хонда» д/н НОМЕР_3) страхове
відшкодування у розмірі 49500 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 057539 від 02.12.2012 р. та відомістю ВПТ-003275,
а всього на суму 67964,53 грн., які
представник позивача у позові просив
суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на
свою користь та судові витрати у
вигляді судового збору у сумі 679,65 грн.
(а.с. 2,4-27).

В судовому засіданні було
встановлено і підтверджено свідком
ОСОБА_2, який є винною особою у
вищевказаній ДТП, що після отриманням
ним вказаної вище постанови
Кіровського райсуду м.
Дніпропетровська від 01.11.2011 р., яка ним
не була оскаржена і набула законної
сили 14.11.2011 р., на його адресу ПАТ «СК
«Провідна» було надіслано письмову
регресну вимогу (Вих. № 5-6-01/ТО від 08.11.2012
р.), яку він отримав та в якій позивачі,
на підставі ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» просили ОСОБА_2 у 7-ми денний
строк з дня отримання цієї вимоги
сплатити матеріальний збиток в порядку
регресу в сумі 67964,53 грн. на
розрахунковий рахунок компанії і
попередженням ОСОБА_2, що у разі
невиконання вищевказаних вимог, ПАТ
«СК «Провідна» буде змушена звернутися
до суду для примусового стягнення
вказаної суми (а.с. 28).

Однак, як встановив суд, з невідомих
підстав, позивачі звернулися до суду з
названим позовом не до винної у ДТП
особи, яка знаходилася за кермом
вказаного вище автомобілю марки «Volvo FH
12» д/н НОМЕР_1 на відповідній правовій
підставі (на той час дійсної
нотаріально-посвідченої довіреності
від 26.10.2010 р.) у стані алкогольного
сп`яніння і допустила ДТП - ОСОБА_2, як це
прямо передбачено ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування», а до ОСОБА_1, власника
автомобілю, який на думку суду, з
урахуванням вищевказаних обставин є
неналежним відповідачем по справі, а
залучити належного відповідача по
справі ОСОБА_2 самостійно - суд не
вправі без відповідного клопотання
позивача, як це прямо передбачено ст. 33
ЦПК України, поставивши це питання на
обговорення учасників процесу,
враховуючи численні письмові заяви
представника позивача про слухання
справи за його відсутністю.

На думку суду, саме ОСОБА_2 є
належним відповідачем по справі, як
винна у ДТП особа, яке мало місце 29.08.2011
р. і за скоєння якого, його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130
КУпАП з позбавлення прав керування
транспортними засобами на 2 роки і до
якого була направлена регресна вимога
позивачів.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1 пояснив суду, що він ніколи не
укладав з позивачем ПАТ «СК «Провідна»
страховий поліс № АА/1416305 від 20.01.2011 р., в
наданому позивачами полісі - не має
його особистого підпису, у вказаному
полісі відсутній його
ідентифікаційний номер, надавши суду
оригінали страхових полісів № ВС/1214993
та № ВС/1214994 від 27.02.2010 р., за якими він
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність власника наземних
транспортних засобів у ВАТ «Українська
страхова компанія «Дженерал Гарант» на
а/м марки «Volvo FH 12» д/н НОМЕР_1 та на
причеп марки «Krone SAP» д/н НОМЕР_5,
пояснивши суду, на момент скоєння
вищевказаної ДТП, автомобілем марки
«Volvo FH 12» д/н НОМЕР_1 керував ОСОБА_2 на
підставі нотаріально-посвідченої
довіреності від 26.10.2010 р. (реєстр. № 6287),
дію якої він припинив 07.12.2011 р. у зв'язку
з тим, що ОСОБА_2 не в повному обсязі
розрахувався з ним за придбаний
останнім а/м марки «Volvo FH 12» д/н НОМЕР_1,
договір купівлі-продажу
(довідка-рахунок) щодо придбання ОСОБА_2
вказаного автомобілю з яким не
укладався, обмежившись лише вказаною
довіреністю, надавши при цьому суду
оригінал свого паспорту з його
справжнім підписом та ідентичним
підписом у двох вищевказаних страхових
полісах № ВС/1214993 та № ВС/1214994 від 27.02.2010
р., а страховий поліс № АА/1416305 від 20.01.2011
р., доданий позивачами до позову, на
якому відсутній його особистий підпис
та його ІПН, він побачив вперше,
отримавши з суду поштою копію даного
позову з додатками, а про вищевказану
ДТП він дізнався від ОСОБА_2, а
позивач ПАТ «СК «Провідна», в якій він
взагалі ніколи і нічого на страхував,
до нього ніколи не зверталася з
будь-якими усними чи письмовими
претензіями (а.с. 39,42-45).

До того ж, форма договору
страхування є письмовою, причому
недотримання цієї вимоги, встановленої
ст. 981 ЦК України, робить такий договір
нікчемний, а тому суд звертає увагу на
факт відсутності у полісі
№ АА/1416305 від 20.01.2011 р. - саме підпису
нібито страхувальника ОСОБА_1, а не
записаного від руки його прізвища та
незаповнення у графі ІНПН відповідного
ідентифікаційного коду фізичної особи
ОСОБА_1, як того вимагає
форма відповідного страхового полісу у
відповідності до ч. 1 ст. 981 ЦК України,
ст. 16 та ч. 2 ст. 18 Закону України № 85/96-ВР
«Про страхування», що робить вказаний
поліс нікчемним, враховуючи при цьому,
що доказів сплати першого страхового
платежу за оформлення вказаного полісу
на підтвердження його укладення,
позивачами суду не надано.

Правила страхування за своєю
природою - є локальним нормативним
актом для страховика і, не будучи
правовим актом, не мають юридичної
сили, та не є обов'язковими для
страхувальника. Для того, щоб ці
правила стали джерелом регулювання
страхового правовідношення та
обов'язковими для обох сторін, вони тим
чи іншим чином мають бути вписані у
договір страхування.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтвердив той факт, що ніколи не бачив
страхового полісу АА/1416305 від 20.01.2011 р.,
коли на його ім`я була видана
довіреність від імені ОСОБА_1 і який, в
свою чергу також підтвердив той факт,
що ніколи не отримував вищевказаний
страховий поліс у ПАТ «СК «Провідна» і
ніколи не передавав його ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що на
сьогоднішній день, а/м марки «Volvo FH 12»
д/н НОМЕР_1 знаходиться в його
користуванні і на нього накладений
арешт у зв'язку з відміною доручення
ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 приватним
нотаріусом ОСОБА_9 від 08.12.2011 р., що
підтверджується відповідною довідкою
Центру надання послуг, пов'язаних з
використання автотранспортних засобів
з обслуговування м. Іллічівськ та
Овідопольському районі ГУ МВС України
в Одеській області № 7/3/688 від 09.08.2014 р., а
також витягом про реєстрацію в Єдиному
реєстрі довіреностей № 20685012 від 07.12.2011
р. (а.с. 42,58).

Таким чином, в силу вищевказаних ст.
993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону
України «Про страхування», суд вважає,
що позов пред'явлений не до належного
відповідача, і відповідно є
необґрунтованим і таким, що
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10,11,59-61,205,209,212,213,214-215,218
ЦПК України, ст.ст. 993,1166-1167,1187-1889,1191 ЦК
України, Постановою Пленуму ВСУ № 6 від
27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», Законом України
«Про страхування», Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову
Приватного акціонерного товариства
«Страхової компанії «Провідна» до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди в порядку регресу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Гандзій Д.М.