АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6266/14 Справа: №
642/4641/14-ц Категорія: «договірні
правовідносини» Головуючий 1
інстанції: Іванісова Л.О.
Доповідач: Малінська С.М.
У Х В А Л А

іменем України

15 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Піддубного Р.М.,

Тичкової О.Ю.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 31 липня 2014
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ КБ «Надра»
звернулося до суду з названим позовом,
в обґрунтування якого позивач
зазначав, що 23 липня 2008 року між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 6/4/2008/840-К/711,
відповідно до якого остання отримала
30244,13 доларів США, строком до 11 липня 2019
року зі сплатою відсотків у розмірі 14,49%
річних. Того ж дня на забезпечення
виконання зобов'язання між сторонами
укладено договір іпотеки № 6/4/2008/980-І/720,
предметом якого є нерухоме майно:
однокімнатна квартира АДРЕСА_1.
Належним чином зобов'язання за
кредитним договором ОСОБА_2 не виконує,
у зв'язку з чим позивач просив в рахунок
погашення заборгованості у розмірі 440389
грн. 92 коп. за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки ,
шляхом продажу зазначеної квартири
(предмету іпотеки) з укладенням від
імені ПАТ КБ «Надра» договору
купівлі-продажу нерухомого майна
будь-якій особі - покупцеві на умовах та
в порядку, викладеному в ст.38 ЗУ «Про
іпотеку»; на час реалізації
вищевказаного майна передати його в
управління ПАТ КБ «Надра» з правом
заміни замків обладнання охоронними
пристроями предмета іпотеки; надати
позивачу право отримання дублікатів
правовстановлюючих документів у
нотаріусів та у будь-яких інших органах
державної влади, місцевого
самоврядування та у будь-яких
установах незалежно від форм
власності, отримання витягу з реєстру
прав власності нерухомого майна на
дане нерухоме майно в Реєстраційній
службі Головного управління юстиції
Харківської області, всіх
підпорядкованих структурних
підрозділах, в тому числі, але не
виключно, або у інших органах, які
будуть здійснювати функції з
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, отримувати довідки та документи,
які необхідні для укладення та
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу; скасувати реєстрацію
місця проживання та виселити всіх
мешканців однокімнатної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 31 липня 2014 року позовні
вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено
частково. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 6/4/2008/840-К/711 від 23 липня 2008 року в
розмірі 440389 грн. 92 коп. звернуто
стягнення на предмет іпотеки згідно
договору іпотеки № 6/4/2008/980-І/720 від 23
липня 2008 року, а саме: нерухоме майно -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 39,4 кв. м, житловою
площею 26,4 кв. м, яка належить ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
23 липня 2008 року, шляхом його продажу
ПАТ КБ «Надра», з укладенням від свого
імені договору купівлі-продажу
нерухомого майна з будь-якою особою -
покупцем. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання щодо
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
в частині звернення стягнення на
предмет іпотеки скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову ПАТ КБ «Надра».

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог , заявлених у суді
першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на
рішення суду в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки , то
відповідно до вищевказаної норми
процесуального права апеляційний суд
переглядає рішення суду першої
інстанції в цієї частині.

Судовим розглядом встановлено, що 23
липня 2008 року між сторонами було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого ОСОБА_2 отримала кредит у
розмірі 30244,13 доларів США зі строком
повернення 11 липня 2019 року зі сплатою
процентів у розмірі 14,49%.

На забезпечення виконання вказаного
зобов'язання між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки від 23 липня 2008
року, предметом якої є однокімнатна
квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
закону.

Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ст. 1050 ЦК).

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, заставою.

Нормами ст. ст. 610 - 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно зі ст. 589 ЦК у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Окремим видом застави є іпотека (ч. 1 ст.
575 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку»
передбачений такий спосіб реалізації
предмета іпотеки як продаж
іпотекодержателем будь-якій
особі-покупцеві.

Отже, встановивши, що взятих на себе за
кредитним договором зобов'язань щодо
своєчасного повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитом ОСОБА_2 належним чином не
виконала, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
правових та фактичних підстав для
задоволення заявленого ПАТ «КБ «Надра»
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості відповідачки за
кредитним договором, яка станом на 22
січня 2014 року року становить 235786,63 грн.,
заборгованість за відсотками - 174439,87
грн., заборгованість за пенею - 30163,42
грн., а всього 440389 грн. 92 коп.

Таким чином, рішення судом першої
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування
судова колегія не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі на
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» є безпідставним,
оскільки відповідно до п.1 ч.1
зазначеного Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач на момент ухвалення
рішення судом першої інстанції
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. В
суді апеляційної інстанції відповідач
суду пояснила , що на момент ухвалення
судового рішення судом першої
інстанції вона мала право власності
на 1/3 частину АДРЕСА_2 , яку у вересні 2014
року, тобто після ухвалення судового
рішення , подарувала батьку . Таким
чином , враховуючи , що у ОСОБА_2
знаходилось у власності інше нерухоме
житлове майно , за адресою якого
остання була зареєстрована на момент
прийняття судового рішення , то судова
колегія вважає , що вимоги зазначеного
вище Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» на даний випадок не
розповсюджуються.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін, оскільки позовні вимоги в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки є доведеними і обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 31 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді