АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7365/2014
Головуючий в суді 1
інстанції - Гладун Х.А.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана його представником ОСОБА_3, на
ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року по справі за
заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню,
по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Дочірній банк Сбербанку Росії»,
Приватного підприємства «Лекс», третя
особа - приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсними окремих
пунктів договору іпотеки, визнання
договору іпотеки припиненим та за
зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

встановила:

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання
таким, що не підлягає виконанню,
виконавчого листа, виданого Печерським
районним судом м. Києва 10 грудня 2013 року
на виконання рішення Апеляційного
суду м. Києва від 22 листопада 2012 року,
яким задоволено позовні вимоги ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 через
свого представника - ОСОБА_3 звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову, якою задовольнити заяву та
визнати виконавчий лист № 2/237/10,
виданий 10 грудня 2013 року Печерським
районним судом м. Києва, таким, що не
підлягає виконанню, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Зазначав, що суд першої інстанції в
оскаржуваній ухвалі посилається на те,
що для визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню, мають
бути підстави, передбачені ч. 4 ст. 369 ЦПК
України, на які заявник не посилається.
Однак, суд не звернув уваги, що в ч. 4 ст.
369 ЦПК України передбачено «інші
підстави», з яких суд визнає виконавчий
лист таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що в даному випадку іншими
підставами є те, що виконавчий лист
було видано судом і пред'явлено
стягувачем до виконання після
закінчення строку, встановленого
законом для пред'явлення виконавчого
листа до виконання, адже ухвала про
поновлення вказаного строку станом на
час подання даної заяви ОСОБА_2 не
набрала законної сили.

В судовому засіданні
представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3
підтримав апеляційну скаргу та просив
задовольнити. Представник ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 вважала апеляційну скаргу
обґрунтованою і також просила
задовольнити.

Представник ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» - Новик Є.М. вважав
доводи апеляційної скарги
безпідставними та просив залишити
ухвалу суду першої інстанції без змін.
Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду із заявою про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню, ОСОБА_2 посилався
на те, що рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 22 листопада 2012 року було
задоволено позовні вимоги ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії»: в
рахунок погашення заборгованості
Приватного підприємства «Лекс» перед
ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» за
договором № 70-В/07 про відкриття
кредитної лінії від 26 березня 2007 року,
що виникла станом на 10 серпня 2010 року, в
сумі 12 031 800 доларів США, звернуто
стягнення на предмет іпотеки за
іпотечним договором від 16 червня 2007
року, укладеним між ЗАТ «Банк НРБ» і
ОСОБА_2, а саме - належну ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 238,5
кв.м.,жилою площею 126,8 кв.м., з
встановленням початкової ціни
предмету іпотеки для його реалізації 2
371 000 доларів США та способу його
реалізації - шляхом продажу з прилюдних
торгів.

В постанові про відкриття виконавчого
провадження від 03 лютого 2014 року
вказано, що виконавчий лист виданий 10
жовтня 2013 року, а насправді він виданий
10 грудня 2013 року, при цьому строк
пред'явлення його до виконання
вказаний 22 листопада 2013 року, тобто вже
при видачі виконавчого листа він був
таким, що не міг бути поданий до
виконання.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 13 січня 2014 року було
задоволено заяву ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» про поновлення строку
для пред'явлення виконавчого листа до
виконання.

Враховуючи, що на дату звернення ОСОБА_2
з даною заявою ухвала Печерського
районного суду м. Києва від 13 січня 2014
року не набула законної сили, заявник
вважає виконавчий лист, виданий судом 10
грудня 2013 року, про звернення стягнення
на предмет іпотеки, таким, що не
підлягає виконанню.

При вирішенні даної заяви судом першої
інстанції встановлено, що рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 22
листопада 2012 року рішення Печерського
районного суду м. Києва від 09 листопада
2010 року в частині вирішення зустрічних
позовних вимог скасовано та в цій
частині ухвалено нове рішення, яким
зустрічний позов ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задоволено.

У зв'язку з відсутністю цивільної
справи в Печерському районному суді м.
Києва через перегляд вказаного
судового рішення судом касаційної
інстанції, розгляд заяв боржника про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами,
виконавчий лист було видано судом 10
грудня 2013 року, із зазначенням строку
пред'явлення виконавчого листа до
виконання - до 22 листопада 2013 року.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 13 січня 2014 року стягувачу ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії»
поновлено строк для пред'явлення
вказаного виконавчого листа до
виконання.

03.02.2014 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Гречухою О.Я. прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Також судом встановлено, що постановою
державного виконавця від 27 березня 2014
року про виправлення помилки було
внесено зміни до постанови про
відкриття виконавчого провадження та
виправлено у постанові дату видачі
виконавчого листа Печерським районним
судом м. Києва з «10.10.2013 року» на «10.12.2013
року».

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2
про визнання виконавчого листа таким,
що не підлягає виконанню, суд першої
інстанції виходив з того, що на жодну із
підстав, передбачених ч. 4 ст. 369 ЦПК
України, представник боржника у заяві
не посилається. Не знайшли свого
підтвердження вказані підстави і в
ході судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
заяви та визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню; вважає
висновок суду таким, що відповідає
обставинам справи та положенням
процесуального закону.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно
до змісту рішення Конституційного
Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по
справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою
права кожного на судовий захист і
охоплює, зокрема, законодавчо
визначений комплекс дій, спрямованих
на захист і відновлення порушених прав,
свобод, законних інтересів фізичних та
юридичних осіб, суспільства, держави;
невиконання судового рішення загрожує
сутності права на справедливий розгляд
судом.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 20 липня 2004 року по справі
«Шмалько проти України» вказав, що
право на виконання судового рішення є
складовою права на судовий захист,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як складова частина
судового розгляду (пункт 43).

Частиною 2 ст. 368 ЦПК України
передбачено, що за кожним судовим
рішенням, яке набрало законної сили, за
заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, видається один виконавчий
лист.

Частиною 4 ст. 369 ЦПК України
встановлено, що суд ухвалою вносить
виправлення до виконавчого листа, а у
разі, якщо його було видано помилково
або якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»,
правовим наслідком пропуску
встановленого строку пред'явлення
виконавчих документів до виконання є
відмова державного виконавця у
відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України,
стягувачам, які пропустили строк для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання з причин, визнаних судом
поважними, пропущений строк може бути
поновлено.

Отже, за змістом вищевикладених норм,
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню, не залежить від
дотримання стягувачем строку для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, а підставами для визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню, є обставини, перелічені в ч.
2 , 4 ст. 369 ЦПК України. До переліку
вказаних обставин не віднесено
пропуск строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про те, що заява
ОСОБА_2 не містить передбачених
процесуальним законом підстав для
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню.

Доводи апелянта про те, що на момент
звернення з заявою 18 лютого 2014 року
ухвала суду від 13 січня 2014 року про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання не
набрала законної сили - не мають
правового значення для вирішення даної
заяви, враховуючи вищевикладене. Крім
того, ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 27 лютого 2014 року ухвала
Печерського районного суду м. Києва від
13 січня 2014 року залишена без змін.

Інших доводів, які б давали підстави
вважати, що судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення заяви,
апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржувана ухвала суду
постановлена з додержанням норм
процесуального права, є законною і
обґрунтованою, підстав для її
скасування не вбачається, тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: