22-ц/772/2346/2014Головуючий в суді першої
інстанції Кашпрук Г. М.Категорія 5
Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Денишенко Т. О., Панасюка О. С.,

при секретарі: Руденко О. М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13 травня 2014 року по
цивільній справі за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої
особи без самостійних вимог на стороні
позивача - ОСОБА_4, про визнання майна
особистою приватною власністю ,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького
міського суду Вінницької області із
первісним позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя.

Згодом, ОСОБА_3 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
визнання майна таким, що не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права особистої приватної
власності. 16.01.2014 року судом було
об'єднано позовні вимоги за зустрічним
позовом ОСОБА_3 у одне провадження із
первісним позовом ОСОБА_2

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 13.05.2014 року, у
зв'язку із повторною неявкою позивача
та його представника, залишено без
розгляду первісний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Зустрічний позов ОСОБА_3 мотивований
тим, що 19.05.2007 року між сторонами було
зареєстровано шлюб, який проіснував до
10.01.2013 року, коли був розірваний
рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області по справі № 232/3706/12.
В той же час позивачка зазначає, що
шлюбні відносини між нею та колишнім
чоловіком почали руйнуватись фактично
ще влітку 2010 року, коли вони перестали
вести спільне господарство. ОСОБА_2
почав проживати окремо, а ОСОБА_3
самостійно утримувала та доглядала
спільну доньку. У зв'язку із розривом
стосунків із чоловіком, у позивачки
виникла необхідність пошуку
помешкання для проживання із дитиною, а
тому вона звернулась по допомогу до
батька ОСОБА_4 останній надав їй кошти у
розмірі 350 000,00 грн. під зобов'язання
придбати за них собі у власність
квартиру, що позивачка і зробила.

Враховуючи наведені обставини та
беручи до уваги вимоги первісного
позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулась до
суду із зустрічним позовом, в якому
просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1
її особистою приватною власністю.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 травня 2015 року
зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено у
повному обсязі. Визнано квартиру
АДРЕСА_1 такою, що не є об'єктом
спільного сумісного майна колишнього
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано за
ОСОБА_3 право особистою приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в
рахунок понесених позивачем судових
витрат по сплаті судового збору 3 654,00
грн.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, просив зазначене рішення
скасувати та постановити нове , яким
відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
майна особистою приватною власністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалено на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, -
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правові норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не
відповідає.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що згідно
свідоцтва про укладення шлюбу,
виданого 19.05.2007 року відділом ЗАГС
Красногвардійського району комітету у
справах ЗАГС уряду Санкт-Петербургу РФ,
ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_3, якій після
реєстрації шлюбу присвоєно прізвище
«Трамбовецька».

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_6,
батьками якої, відповідно до свідоцтва
про народження серії НОМЕР_1, виданого
відділом РАЦС Теплицького районного
управління юстиції Вінницької області
13.09.2007 року, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно копії письмової розписки від
05.09.2010 року, складеної власноручно
ОСОБА_3, вона отримала від ОСОБА_4 кошти
в сумі 350 000,00 грн. під зобов'язання
придбати у свою приватну власність
квартиру.

14.09.2010 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 договір
купівлі-продажу, на підставі якого
ОСОБА_3 придбала у власність квартиру
АДРЕСА_1. Даний договір купівлі-продажу
того ж дня було посвідчено приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_11 за
реєстровим № 3455. Відповідно до умов
пункту 2.1. Договору, за домовленістю
сторін продаж вчинено за 343 650,00 грн., які
продавці отримали від покупця до
підписання договору.

Заочним рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 10.01.2013 року
по справі № 232/3706/12 розірвано шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно довідки, виданої Управлінням
праці та соціального захисту населення
Теплицької районної державної
адміністрації Вінницької області № 321
від 06.05.2014 року, ОСОБА_3 в період з 28.11.2007
року по 31.05.2010 року перебувала на обліку
в управлінні та отримувала допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трьох років.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 Сімейного
кодексу України визначено, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Відповідно ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.п. 23, 24 своєї постанови від
21.12.2007 року N 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції вважав доведеним
той факт, що подружжя ОСОБА_2 не мало
фінансової можливості зібрати кошти у
необхідному розмірі для придбання
власної квартири, в той час як батько
позивачки ОСОБА_4, який був залучений до
участі у справі в якості третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
довів документально, а також показами
свідка розмір своїх доходів, які надали
змогу зібрати кошти достатньо для
придбання квартири.

Однак, відповідно до договору
купівлі-продажу від 31.08.2010 року
зареєстрованого в реєстрі за №3248 (а.с.
51) ОСОБА_3 отримала кошти в сумі 205 660 грн.
за продаж квартири АДРЕСА_2, що належала
їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної
власності. Про даний факт також
свідчить згода ОСОБА_2 на укладення від
його імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу квартири (а.с. 52).

Зазначена обставина, а також доводи
відповідача викладені у запереченнях
проти позову щодо використання
вказаних коштів для придбання спірної
квартири залишені поза увагою суду
першої інстанції, хоча свідчать про
походження коштів, які були витрачені
ОСОБА_3 на придбання квартири АДРЕСА_1,
згідно договору купівлі-продажу
квартири від 14.09.2010 року (а.с. 39).

Разом з тим, доводи позивача щодо
придбання спірної квартири за кошти,
які їй позичив батько, про що свідчить
копія розписки про надання у борг
коштів в розмірі 350000 грн., оригінал якої
під час розгляду в суді першої та
апеляційної інстанції надано не було, а
також пояснення свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_12, які є батьками ОСОБА_3, колегія
суддів оцінює критично, оскільки вони
направлені на захист позивача та
спростовуються доводами відповідача
та письмовими доказами, які містяться у
справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на викладене та з огляду на те,
що ОСОБА_3 не доведено належним чином
факту купівлі квартири АДРЕСА_1 за її
особисті кошти, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для визнання зазначеної
квартири особистою приватною
власністю ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 п.1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 травня 2014 року
скасувати.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна
особистою приватною власністю -
відмовити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: