Номер провадження 2-956/14
Справа № 372/2673/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року
Обухівський районний суд
Київської області у складі:

головуючого судді - Тиханського О.
Б. ,

при секретарі - Михайловій Я.Г.,

розглянувши у приміщенні Обухівського
районного суду Київської області у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
? частину земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою до відповідача про визнання
права на ? частину земельної ділянки, де
вказала, що з відповідачем перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 2005 по 2010 роки.
Під час шлюбу, в 2008 році, відповідач
отримав у власність. внаслідок
приватизації земельну ділянку площею
0.12 га. Як вказує позивач, на час
отримання у власність спірної
земельної ділянки, діяла норми
законодавства за якими земельна
ділянка, яка набута за час шлюбу
внаслідок приватизації земельної
ділянки є спільною сумісною власністю
подружжя. В зв'язку з цим, просить
поділити спірну земельну ділянку в
рівних частинах та визнати за нею право
власності.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позов підтримала з
підстав викладених в позовній заяві та
просить його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач проти
позову заперечив в повному обсязі,
вказав, що отримав спірну земельну
ділянку в межах норм безоплатної
приватизації, виготовив державний акт,
проте на час набуття права власності на
дану земельну ділянку діяли норми
законодавства за якою, земельна
ділянка, яка видана в межах безоплатної
приватизації є особистою власністю
особи.

Суд, вислухавши представника
позивача, відповідача перевіривши
матеріали справи вважає, що позовні
вимоги не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

19.11.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
укладено шлюб, сторони взяли спільне
прізвище ОСОБА_1, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб, серії
НОМЕР_1, зареєстрований Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Обухівського районного управління
юстиції, актовий запис 383. (.а.с.10).

30.07.2010 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було розірвано, що підтверджується
копією свідоцтва про розірвання шлюбу,
виданий Відділом реєстрації актів
цивільного стану Обухівського
районного управління юстиції 30.07.2010
року, актовий запис 172 (а.с.13)

21.06.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, було
укладено шлюб, сторони взяли спільне
прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб, серії
НОМЕР_2. (.а.с.11).

05.09.2008 року ОСОБА_2 отримав державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 227650, на підставі
рішення Підгірцівської сільської ради
30 сесії 5 скликання від 23.04.2008 року,
площею 0,12000 га, на АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, кадастровий номер :09:005:0018
(а.с.14)

Згідно п.3 ст.368 ЦК України, майно набуте
подружжям за час шлюбу є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно п.18-2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» № 7 від 16.04.2004 року, зі змінами
від 19.03.2010 року, відповідно до положень
статей 81, 116 ЗК України, окрема
земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

Згідно ч.1,2 ст.5 ЦК України, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
чинності відповідними актами, Акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Таким чином, на час отримання
відповідачем спірної земельної
ділянки у власність, діяла норма закону
про те, що дане майно є особистою
власністю особи, та не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна позиція вказана в Постанові
ВСУ від 15.02.2012 року у справі № 6-98цс11, де
зазначено, що «Законом України від 11
січня 2011 року №2913-VI «Про внесення зміни
до статті 61 Сімейного кодексу України
щодо об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя», який набрав
чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК
України доповнено ч. 5, якою
передбачено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є житло,
набуте одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації. Отже, визнаючи
спірну земельну ділянку, що одержана
ОСОБА-2 у листопаді 2006 року, спільною
сумісною власністю подружжя, суд
касаційної інстанції, залишаючи без
змін рішення суду апеляційної
інстанції, застосував ч. 5 ст. 61 СК
України до правовідносин, які виникли
до набрання чинності вказаної норми,
тобто застосував закон, який не
підлягав застосуванню».

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги не підтягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 15, 57, 60, 86, 146, 209, 212-214 ЦПК
України, ст.ст.57, 60, 69-72 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Обухівський районний суд шляхом подачі
в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СуддяТиханського О. Б.