Справа № 379/927/14-ц Головуючий у І
інстанції Потеряйко С.А.Провадження №
22-ц/780/3985/14 Доповідач у 2
інстанції СушкоКатегорія 53
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Касьяненко Л.І., Волохова Л.А.

при секретарі:
Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Таращанського районного суду
Київської області від 07 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального закладу Київської
обласної ради «Таращанський
навчально-реабілітаційний центр» про
скасування запису в трудовій книжці,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за дні вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року позивачка звернулася
до суду з вищезазначеним позовом до
відповідача обґрунтовуючи його тим, що
з 19.11.1997 року по 26.03.2014 року вона
працювала в Комунальному закладі
Київської обласної ради «Таращанський
навчально-реабілітаційний центр». З
19.11.1997 року по 27.08.2008 року на посаді
соціального педагога та в подальшому
переведена на посаду вихователя. Під
час проведення перевірки в 2008 році
прокуратурою Таращанського району
Київської області в роботі центу були
виявлені певні недоліки щодо функцій,
які притаманні юридичній службі, якою
на той час Центр не був забезпечений.
Даючи інформацію на адресу прокуратури
про усунення виявлених недоліків
директор Центру, в тому числі зазначила
про юридичну некомпетентність
соціального педагога, яким на той час
працювала вона. 28.05.2008 року їй,
безпідставно, було винесено догану, про
яку вона не була повідомлена. Випадково
дізнавшись про догану, вона звернулась
до прокуратури Таращанського району з
тим, що на її адресу директором Центру
надана неправдива інформація, що було
взято до уваги. З 01.09.2010 року вона
працювала вихователем з
реабілітаційною групою учнів 6-Б класу.
Таких реабілітаційних класів в Центрі
1-Б, 3-Б, 6-Б. У всіх інших класах з 1 по 10 та
3-х групах професійно-виробничого
навчання, навчаються діти з діагнозом
розумової відсталості легкого ступеня.
В порушення нормативних актів,
директор Центру у 2010-2011 навчальному
році ввела графік роботи вихователів
об'єднання виховних груп. До її групи
(3-Б клас) було приєднано щовівторка з
19-30 год. до 21 години 3-А клас. В 2012-2013
навчальному році в її графіку з'явилося
вже три об'єднання щотижня: четвер - з
20-15 год. до 21.00 год приєднано 6-й клас,
субота - приєднано учнів 7-го класу,
неділя - приєднано учнів 6-го класу. Її
навантаження становило 25 годин. При
цьому до дітей з розумовою відсталістю
помірного ступеня, які були в її групі,
приєднувались діти з розумовою
відсталістю легкого ступеня. Разом в
групі налічувалось до 15 учнів. Вона
неодноразово говорила, що ці накази
керівника незаконні, оскільки такі
об'єднання загрожують збереженню життя
і здоров'я дітей, про відповідальність
за що зазначено і в посадовій
інструкції вихователя.

Серед навчального 2013-2014 року, а саме
29.11.2013 року дирекцією було видано наказ
№ 43 «Про зміни в графіку роботи окремих
вихователів», а 12.02.2014 року знову
наказом № 8 змінився графік роботи
вихователів. Постійна зміна об'єднань,
призводила до того, що хворі діти, якими
вони повинні опікуватися, не беруться
до уваги, адже вони звикають до одного
вихователя, і така перестановка
вихователів має негативні
психологічні наслідки для дітей.
Внесення змін до графіків
погоджувалось з профспілкою закладу
формально, а не як того вимагає ст. 247
КЗпП України. Вважає, що з'ясування саме
цих питань, призвело до її звільнення з
підстав систематичного невиконання
нею посадових обов'язків. Але
звільненню передувала догана,
оголошена їй в наказі директора Центру
від 17.03.2014 року № 12 за неналежне
виконання посадових обов'язків.
Позивачка зазначає, що її звільнення є
незаконним тому, що у наказі про її
звільнення не зазначено, у чому полягає
систематичне невиконання нею
посадових обов'язків. Догана і
звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, які
видані з незначним проміжком в часі,
стосуються одного і того ж питання.
Тобто, до неї за одним фактом
застосовано два стягнення,
передбачених трудовим законодавством
України, що є неприпустимим.

Рішенням Таращанського районного суду
Київської області від 07 травня 2014 року
в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким поновити її на роботі на
посаді вихователя Комунального
закладу Київської обласної ради
«Таращанський
навчально-реабілітаційний центр»,
визнати формулювання причини
звільнення незаконними та зобов'язати
відповідача скасувати цей запис та
стягнути на її користь середній
заробіток за дні вимушеного прогулу з
27.03.2014 року, посилаючись на не повне
з'ясування обставин, що мають істотне
значення для справи та порушення судом
норм матеріального права. Зазначила, що
суд не досліджував законність наказів
директора Центру, не перевірив журнали
обліку учнів, в яких фіксується
кількість учнів, що залишаються на
вихідні дні. Також не прийняв до уваги
того факту, що відповідно до ст. 223 КЗпП
України комісія по трудових спорах не
може бути створена одноособовим
наказом керівника. Крім того її
звільнення не погоджено з
профспілковим комітетом.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позивач допускала систематичне
невиконання посадових обов'язків без
поважних причин покладених на неї
трудовим договором та правилами
внутрішнього розпорядку, у зв'язку з
цим відповідач правомірно розірвав
трудовий договір за погодженням
профспілкового комітету на підставі п.3
ч.2 ст. 40 КЗпП України.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів», при
розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з'ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідальність законові.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
визначено, що за передбаченими п.3 ст.40
КЗпП України підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок на
роботі, вчинений після застосування до
нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку. У таких випадках
враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Згідно ст.225 КЗпП України працівник
може звернутися до комісії по трудових
спорах у тримісячний строк з дня коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права. А у спорах
про виплату належної йому заробітної
плати - без обмеження будь-яким
строком.

Згідно ст.147 КЗпП України за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з таких
засобів стягнення: догана, звільнення.

Судом встановлено, що з 19.11.1997 року
позивачка працювала в Комунальному
закладі Київської обласної ради
«Таращанський
навчально-реабілітаційний центр» по
день звільнення соціальним педагогом,
27.08.2008року переведена на посаду
вихователя. ( а.с.7-9).

Відповідно до п.п.5.1, 5.2 посадової
інструкції вихователя
навчально-реабілітаційного Центру,
затвердженою дирекцією закладу,
погодженою з профспілковим комітетом
та з якою ОСОБА_1 ознайомлена 29.08.2013
року, вихователь несе відповідальність
за життя та здоров'я учнів. За
невиконання чи неналежне виконання без
поважних причин Статуту і Правил
внутрішнього трудового розпорядку
школи, законних розпоряджень директора
та інших локальних нормативних актів,
посадових обов'язків, визначених цією
інструкцією, вихователь несе
дисциплінарну відповідальність у
порядку, визначену законодавством. (
а.с.16,19)

З 01.09.2010 року ОСОБА_1 працювала
вихователькою з реабілітаційною
групою учнів 6-Б класу. Відповідно до
п.2.6 Наказу Міністерства освіти і науки
України від 15.09.2008 року № 852 «Про
затвердження положення про спеціальну
загальноосвітню школу (школу-інтернат)
для дітей, які потребують корекції
фізичного та (або) розумового
розвитку», наповнюваність 6-Б класу
складала 6 осіб, які мають складні вади
розвитку.

У зв'язку з нерівномірним розподілом
учнів виховних груп вихідного дня,
директором Центру Васіною Н.М., було
видано наказ № 8 від 12.02.2014 року «Про
зміни у графіку роботи вихователів з
13.02.2014 року по 31.05.2014 року». Графік
роботи вихователів Центру був
погоджений профспілковим комітетом. (
а.с.11,12,86)

16.02.2014 року (неділя) вихователь ОСОБА_1
відмовилась прийняти групу дітей, з
якою вона повинна працювати,
відповідно до наказу № 8 від 12.02.2014 року,
про що було складено акт № 1 від 16.02.2014
року про неналежне виконання посадових
обов'язків. ( а.с.87-89)

17.02.2014 року було проведено засідання
профспілкового комітету, де
розглядалися зміни у графіку роботи
ОСОБА_1. За результатами засідання
профспілкового комітету директором
було запропоновано внести зміни до
графіка роботи вихователя ОСОБА_1 та
змінити виховну групу вихідного дня
вихованців 1-Б, 3-Б, 6-Б класів на виховну
групу 4 класу. ( а.с.90)

17.02.2014 року директором Центру видано
наказ № 9 «Про окремі зміни до наказу №
8 від 12.02.2014 року». Відповідно до даного
наказу було розроблено графік із
змінами і погоджено профспілковим
комітетом. ( а.с.91)

16.03.2014 року ОСОБА_1 відмовилась
виконувати свої посадові обов'язки
відповідно до наказу № 9 від 17.02.2014року,
а саме відмовилась прийняти учнів 4
класу, про що було складено доповідну
записку(а.с.97).

16.03.2014 року комісією щодо вивчення
питання невиконання посадових
обов'язків ОСОБА_1 було складено акти №
4 та №5 «Про ненадання письмового
пояснення» та «Про відмову у
підписанні повідомлення про надання
письмового пояснення» з приводу
невиконання вимог наказу №9 від 17.02.2014
року. ( а.с.95,96)

17.03.2014 року директором Центру було
видано наказ № 12 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_1». З даним наказом позивачка
ознайомилась, але підписувати його в
чергове відмовилась, про що складений
акт № 6 від 18.03.2014 року. ( а.с.14,97-102)

23.03.2014 року комісією складено акт № 7
«Про неналежне виконання посадових
обов'язків» про те, що ОСОБА_1 23.03.2014 року
відмовилась виконувати наказ № 9 від
17.02.2014 року, у зв'язку з чим склалась
ситуація, коли троє вихованців
залишись без виховательського догляду,
а це в свою чергу створило загрозу
безпеки для життя і здоров'я дітей. За
фактом порушення трудової дисципліни
вихователем ОСОБА_1, заступником
директора на ім'я керівника була
складена доповідна записка, про те, що
ОСОБА_1 не виконує наказів
адміністрації закладу. ОСОБА_1 жодних
пояснень не надала. Це питання було
винесено на засідання профспілкового
комітету, яке відбувалось 25.03.2014 року та
по причині неявки позивача було
перенесено на 26.03.2014 року, на яке вона не
з'явилась, хоча була належним чином
повідомлена.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач зазначила, що вона не
знає зі скількома учнями 4 класу вона
повинна була працювати, оскільки
відмовилась працювати з цим класом.

26.03.2014 року профспілковий комітет надав
згоду застосувати до ОСОБА_1
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, про
що директором Центру було видано наказ
№ 17 від 26.03.2014 року.

За скаргою позивача, це питання
перевірялось територіальною державною
інспекцією з питань праці у Київській
області. За результатами перевірки
порушень трудових прав ОСОБА_1 не
виявлено, про що складено відповідний
акт. ( а.с.76-85)

З урахуванням наведеного, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог про
скасування запису в трудовій книжці,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, оскільки позивач допускала
систематичне невиконання посадових
обов'язків без поважних причин
покладених на неї трудовим договором
та правилами внутрішнього розпорядку,
у зв'язку з цим відповідач мав законні
підстави для розірвання трудового
договору на підставі п.3 ч.2 ст. 40 КЗпП
України.

Доводи апеляційної скарги про те, що за
одне порушення до позивача застосовано
два види стягнення, не ґрунтуються на
вимогах закону, оскільки відповідач
допустила систематичне невиконання
без поважних причин своїх посадових
обов'язків 16.03.2014 року та 23.03.2014 року, що
підтверджується актами та доповідними
записками.

Доводи апеляційної скарги, щодо
незаконності наказів директора Центру
не ґрунтуються на вимогах закону,
оскільки вони не є предметом трудового
спору.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції
викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і не може бути скасовано з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.
На підставі викладеного та
керуючись ст.. ст.. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Таращанського районного суду
Київської області від 07 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду по розгляду
цивільних та кримінальних справ шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: