РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2014 року Франківський
районний суд м. Львова у складі:

Головуючого - судді
Кузь В.Я.

при секретарі -
Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства " Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут " про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, -

в
с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом
до Державного підприємства "
Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут " про
стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні в розмірі 32880,47 грн.

В судовому засіданні 09.09.2014 року
позивач та її представник позовні
вимоги уточнили, просять стягнути із
відповідача на користь позивача 24853,56
грн. середнього заробітку за час
затримки виплати заробітної плати при
звільненні працівника.

В обґрунтування своїх позовних
вимог покликається на те, що вона
працювала в державному підприємстві
"Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут" на різних
посадах . Згідно наказу №208/К від 21.09.2012
року її звільнено з займаної посади на
підставі ст.. 38 ч.3 КЗпП України. При
звільненні їй була нарахована, але не
виплачена заробітна плата, як це
передбачено ст.. 116 КЗпП України в
розмірі 12994,28 грн. Крім того, їй була
нарахована, але не виплачена вихідна
допомога в розмірі 5170,80 грн. Частково
виплата заборгованості по заробітній
платі в сумі 8751,69 грн. була здійснена
05.05.2014 року. Просить стягнути із
відповідача на її користь
відшкодування за затримку розрахунку
при звільненні згідно із ст.. 117 КЗпП
України за період з 24.09.2012 року по 27.03.2014
року на загальну суму 24853,56 гривень.

В судовому засіданні позивач та її
представник уточнені позовні вимоги
підтримали, пояснення дали аналогічні
викладеним у позовній заяві та
додатково пояснили, що нарахована
заробітна плата не була виплаченою їй з
вини відповідача, у зв'язку із
відсутністю коштів на рахунках
підприємства. Крім того, відповідачем
неодноразово порушувалась
першочерговість виплати заробітної
плати громадянам та принцип
рівноправності при виплаті різним
працівникам,. Просять задоволити
уточнені позовні вимоги, а судові
витрати покласти на відповідача.

Представники відповідача Титаренко
Ю.В. та Козак А.І. в судовому засіданні
уточнені позовні вимоги позивача
заперечили та пояснили, що на
підприємстві існує значна
заборгованість по заробітній платі
перед працівниками, у зв'язку із чим,
Франківським відділом Державної
виконавчої служби відкрито ряд
виконавчих проваджень , які зведено в
одне виконавче провадження - ЄДРВП №
15026541. В ході виконання провадження, на
рахунки підприємства накладено арешт,
що унеможливлює вчасну виплату
підприємством заробітної плати. У
зв'язку із арештом всіх рахунків,
підприємство з 01.07.2012 року перейшло на
режим роботи один день на місяць. Отже,
розрахунки з позивачем проведені без
урахування вимог постанови Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року
"Про порядок обчислення середньої
заробітної плати" ,

відповідно до якої, нарахування виплат
обчислюється із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи та
проводяться шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів. Крім того, заборговані
кошти по виконавчому листу №
2н/1326/1633/2012 від 24.10.2012 року були стягнуті
із підприємства та перераховані на
рахунок позивача 27.03.2014 року , а отже ДП
ЛНДРТІ повністю розрахувався із
позивачкою. Просить відмовити з
задоволенні позовних вимог за
безпідставністю таких, зважаючи, що
вина підприємства у несвоєчасному
розрахунку відсутня. Представник
також звернув увагу на п. 8 вказаної
Постанови Кабінету Міністрів України.

Крім того, представники відповідача
подали до суду заяву про застосування
строків позовної давності, мотивуючи
її тим, що відповідно до ч.1 ст. 233 КЗПП
України, працівник має право
звернутись із заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до суду
в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або коли повинен був
дізнатись про порушення свого права.
Кошти позивачу перераховані згідно
постанови державного виконавця 27.03.2014
року, а до суду позивач звернулась
02.07.2014 року, тобто по спливу строку
позовної давності. Просять провадження
по справі закрити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що уточнені позовні вимоги
підлягають до часткового
задоволення.

Так, судом встановлено, що позивач
працювала в державному підприємстві
"Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут" на посаді
контролера. ( а.с.6)

Згідно наказу №208/К від 21.09.2012 року,
ОСОБА_1 звільнена з роботи за власним
бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Їй було нараховано розрахункові кошти,
але не виплачено.

Згідно довідки про доходи № 21 від
25.06.2014 року, позивачці була нарахована
заробітна плата в розмірі 18165,08 грн, що
складається з нарахованої заробітної
плати в розмірі 12994,28 грн. та вихідної
допомоги в розмірі 5170,80 грн.

У подальшому, позивач звернулася в
суд за захистом своїх прав, і за
рішенням суду на її користь судовим
наказом стягнуто із відповідача кошти
за затримку розрахунку в розмірі 8751,69
грн.

Згідно постанови державного
виконавця, провадження у справі
закрито з підстав виплати коштів
позивачу. Як зазначено в постанові,
кошти ОСОБА_1 перераховано 27.03.2014 року.

Дані обставини сторонами визнаються,
а тому суд відповідно до ст. 61 ЦПК
України, звільняє сторін від їх
доказування.

Відповідно до ст.7 Конституції
України, право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищене законом.

Згідно ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що йому належать, проводиться в
день звільнення.

На підставі ст. 34 Закону України
"Про оплату праці" та ЗУ "Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати", підприємства здійснюють
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у випадку порушення
встановлених строків їх виплати.

За таких обставин, суд відхиляє
твердження відповідача про
відсутність вини підприємства у
несвоєчасній виплаті заробітної плати,
у зв'язку із арештом коштів ДП "ЛНДРТІ",
оскільки невиплата відбулась у зв'язку
із відсутністю коштів на рахунках
боржника, яка утворилась станом на
01.06.2012 року, а відповідно до п.20
Постанови ВСУ від 24.12.1999 року № 13 " Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці" - сама
по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності по ст.. 117 КЗпП
України.

Що стосується тверджень відповідача
про неправильність обчислення
позивачем кількості робочих днів, що
мають бути оплачені за середньоденним
заробітком, звертаючи увагу, що з 01.07.2012
року підприємство перейшло на режим
неповного робочого часу і працювало
один день на місяць, то таке суд теж
відхиляє , оскільки позивач була
звільнена з підприємства 01.06.2012 року, а
тому такі зміни на підприємстві її не
стосуються. Відповідно до ст.. 97 КЗпП
України - власник або уповноважений ним
орган чи фізична особа немає права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами.

Статтею 117 КЗпП України передбачено
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні, а саме - у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
визначені ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство має сплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно п.8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 08.02.1995 року № 100
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Судом було встановлено середньоденний
заробіток позивача, в порядку
передбаченому Постановою Кабінету
Міністрів України № 100, що становить 79
грн. 61 коп. Ця сума також визнається
сторонами.

Оскільки, розрахунок з позивачем
за судовим наказом № 2н/1326/1633/2012 від
24.10.2012 року проведено повністю 27.03.2014
року, стягненню підлягає
середньомісячний заробіток за період
з 24.09.2012 року - день першого робочого
дня після звільнення по 27.03.2014 року -
дата остаточного розрахунку по
судовому наказу, в сумі 24266 ( двадцять
чотири тисяі двісті шістдесят шість)
грн., 46 коп. , з розрахунку 79,61 грн.
(середній заробіток) х372 ( робочі дні) ,
а саме: вересень 2012 року - 5 роб. днів,
жовтень 2012 року - 23 роб. дні, листопад 2012
року - 22 роб.дні, грудень 2012 року - 21 роб.
день, січень 2013 року - 18 роб. днів , лютий
2013 року - 20 роб. днів , березень 2013 року -
20 роб. днів , квітень 2013 року - 22 роб.
день, травень 2013 року - 18 роб. днів,
червень 2013 року - 19 роб. днів, липень 2013
року - 23 роб. дні, серпень 2013 року - 22 роб.
дні, вересень 2013 року - 21 роб. день,
жовтень 2013 року - 23 роб. дні, листопад 2013
року - 20 роб. дні, грудень 2013 року - 22 роб.
дні., січень 2014 року - 15 роб. днів, лютий
2014 року - 20 роб. днів, березень 2014 року - 18
роб. днів. Всього 372 робочі дні.

Отже, 79,61 грн. х 372 роб. дні = 29614, 92 грн.
середній заробіток за період з 24.09.2012
року по 27.03.2014 року.

Із нарахованої суми відшкодування
утриманню підлягають податки, що
вираховувались за принципом:

Єдиний внесок 29614,92 грн.х3,6% = 1066,14 грн.

Податок з доходів фізичних осіб за
ставкою 15% - 29614,92-1066,14х15% = 4282,32 грн.

Отже, загальна сума відшкодування до
виплати становить: 29614,41 грн. - 1066,14 грн. -
4282,32 грн.= 24266,46 грн.

Посилання представника
відповідача на те, що в позові слід
відмовити, у зв'язку із тим, що
розрахунок із позивачем проведено в
повному обсязі на підставі постанови
про закінчення виконавчого
провадження № 25675924 від 27.03.2014 року ,
суд відхиляє ,як безпідставне,
оскільки у своєму рішенні від 22.02.2012
року № 4-рп/2012 Конституційний Суд
України зазначив, що за статтею 47 КЗпП
України, роботодавець зобов'язаний
виплатити працівникові при звільненні
всі суми, що належать йому від
підприємства, установи, організації, у
строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а
саме в день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить
про те, що невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку
перебігу строку звернення працівника
до суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні
визначальними є такі юридично значимі
обставини, як невиплата належних
працівникові сум при звільненні та
факт проведення з ним остаточного
розрахунку.

З огляду на наведене, Конституційний
Суд України дійшов висновку, що для
звернення працівника до суду з заявою
про вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку, встановлено тримісячний
строк, перебіг якого розпочинається з
дня, коли звільнений працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
те, що власник або уповноважений ним
орган, з вини якого сталася затримка
виплати всіх належних при звільненні
сум, фактично розрахувався з ним.

Оскільки ДП "Львівський державний
науково-дослідний радіотехнічний
інститут" фактично не розрахувався з
позивачкою при її звільненні, а
остаточний розрахунок здійснено
згідно із розпорядженням державного
виконавця 27.03.2014 року, то стягненню
підлягає відшкодування за затримку
розрахунку при звільненні за період з
23.09.2012 року по 27.03.2014 року.

В решті позовних вимог слід відмовити
за безпідставністю таких.

Що стосується клопотання
представника відповідача про
застосування строків позовної
давності, то суд приходить до висновку,
що позов подано в межах позовної
давності, оскільки як вбачається із
виписки за поточним рахунком позивача
№ 8 кошти за судовим наказом від
24.10.2012 року в розмірі 8751,69 грн були
перераховані позивачці 05.05.2014 року, а
позов подано до Франківського
районного суду м.Львова 02.07.2014 року, без
порушення строку позовної давності
встановленому ч.1 ст. 233 КЗпП України.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, суд
присуджує з відповідача судовий збір в
дохід держави пропорційно до
задоволених вимог, за виключенням
випадку, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору.

Отже, судові витрати підлягають
стягненню з відповідача, відповідно
до ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись
ст.115 КЗпП України, ст. 34 Закону України
" Про оплату праці "; ст.ст.1, 3,8, 10, 57-61, 88,
208-210, 212- 215 ЦПК України, -

В И
Р І Ш И В:

Визнати позов таким, що поданий в межах
позовної давності.

Уточнені позовні вимоги задоволити
частково.

Стягнути з державного підприємства "
Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут" ( код ЄДРПОУ
№ 14311429) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 24 вересня
2012 року по 27 березня 2014 року в розмірі
24266 (двадцять чотири тисячі двісті
шістдесят шість) грн. 46 коп.

Стягнути з ДП " Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут " ( код ЄДРПОУ № 14311429) на
користь держави 248 ( двісті сорок
вісім) грн. 54 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного
суду Львівської області протягом
десяти днів з дня його ухвалення ,
шляхом подачі через суд першої
інстанції.

Суддя
В. Кузь