АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3326/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 644/2677/13-ц
Категорія: договірні
« 19» травня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:
Головуючого судді: Бурлака І.В.,
Суддів: Карімової
при секретарі: Кривошеіної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 19 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа - ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,
в с т а н о в и л а:
У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зазначеним та в подальшому
уточненим позовом до ОСОБА_1. В
обґрунтування своїх вимог посилався на
те, що 13 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та
відповідачами укладено договір позики,
згідно якого ОСОБА_3 надав у борг
відповідачам грошові кошти в сумі 4440,00
доларів США із строком повернення не
пізніше 13.04.2010 року. У забезпечення
виконання зобов'язань 13 квітня 2009 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір
поруки, згідно якого ОСОБА_2 поручився
перед ОСОБА_3 за виконання зобов'язань
відповідачами. 13 квітня 2009 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір
комісії, згідно якого ОСОБА_2
зобов'язався здійснити продаж належної
ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 за 200000,00 грн.
16.03.2010 року на виконання зазначеного
договору комісії ОСОБА_2 продав вказану
квартиру за 200000,00 грн. Оскільки
відповідачі не виконали своїх
зобов'язань, ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2
щодо виконання зобов'язань
відповідачів. 16.03.2010 року ОСОБА_2
виплатив борг ОСОБА_3, сплатив йому 4440,00
доларів США, 1204000,00 грн. штрафних
санкцій з розрахунку 4000,00 грн. за кожен
день прострочення. Вважав, що з моменту
виконання зобов'язань відповідачів
перед ОСОБА_3 до ОСОБА_2 перейшли права
кредитора за договором позики в обсязі
і на умовах, що існували на момент
переходу цих прав, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання; складено
акт, згідно якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2
всі необхідні документи, що
підтверджують зобов'язання боржника
перед кредитором по поверненню
визначеної договором позики суми
боргу. 16.08.2010 року на адресу кожного з
відповідачів надіслано повідомлення
про виконання поручителем зобов'язань
боржників, про перехід до поручителя
всіх прав кредитора за договором
позики, про сплату комісійної
винагороди в розмірі 1500,00 грн. та вказав
суму боргу в розмірі 1040916,55 грн.(1239416,55
+1500,00 - 200000,00), які отримані
відповідачами 20.08.2010 року. До 13.04.2010 року
відповідачі повернули ОСОБА_3 480,00
доларів США. Зазначив, що повернення
ОСОБА_3 28.10.2010 року відповідачами
заборгованості в розмірі 4000,00 доларів
США не вважається виконанням договору
позики від 13.04.2009 року, оскільки ОСОБА_3
не був на той час кредитором, а був
ОСОБА_2, про що повідомлена належним
чином ОСОБА_1 Зазначив, що
заборгованість за договором позики
станом на 16.03.2010 року склала 1239416,55 грн. з
вирахуванням повернутих 480 доларів США,
750400,00 грн. (заборгованість за договором
грн.) + сума неустойки за період з 18.09.2009
року по 16.03.2010 року - 716000,00 грн. (179 днів
прострочення х 4000,00 грн. щоденної
неустойки), з вирахуванням вартості
проданої квартири в розмірі 200000,00 грн. -
550400,12 грн., а з урахуванням 3% річних з
27.08.2010 року по 05 березня 2013 року ( 550400,12
індексу інфляції з вересня 2010 року по
Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь 660864,66 грн. заборгованості та
судові витрати.
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 19 березня
2014 року позов - задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
заборгованість у розмірі 141548, 74 грн. та
судові витрати у розмірі 378,51 грн., у
задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення суду - скасувати, в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.
При цьому посилалася на неповне
з`ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважала, що суд не надав належної
оцінки доказам у справі, не звернув
уваги на те, що вона ніякого
повідомлення від ОСОБА_2 не отримувала,
що 28.10.2010 року вона сплатила борг
ОСОБА_3; про існування договору поруки
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 їй також не було
відомо; що ОСОБА_2 пропустив строк
позовної давності для стягнення
неустойки.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - задовольнити частково, рішення
суду - змінити з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки ОСОБА_1 не повернула
заборгованість за позикою вчасно, з неї
на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути
суму заборгованості в розмірі 141548,47
грн., яка складається з суми боргу в
розмірі 3960,00 доларів США, що
еквівалентно 31587,73 грн., зменшеної суми
неустойки за період з 19.09.2009 року по
16.03.2010 року в розмірі 100000,00 грн.,
комісійної винагороди в розмірі 1500,00
грн. за продаж належної ОСОБА_1 квартири
та 3% річних в сумі 9961,01 грн.

Проте з таким висновком суду повністю
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 13.04.2009 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_4 укладено в
письмовій формі договір позики, який
посвідчено нотаріально. Згідно цього
договору ОСОБА_3 надав відповідачам
солідарно 4440,00 доларів США, які
відповідачі зобов'язалися повертати
ОСОБА_3 щомісячними платежами не
пізніше 13 числа кожного місяця в
розмірі 120,00 доларів США з кінцевим
терміном повернення 13.04.2010 року.
Пунктом 4 договору передбачено, що за
прострочення будь - якого строку (п.1
цього договору) виконання зобов'язання
по поверненню позики відповідачі
повинні сплатити солідарно на користь
ОСОБА_3 неустойку в розмірі 4000,00 грн. за
кожен день прострочення, починаючи з
шостого дня прострочення. 24.06.2013 року
ОСОБА_4 помер. Із наданих розписок
вбачається, що ОСОБА_3 в рахунок
погашення заборгованості за вказаним
договором отримав від ОСОБА_1 13.05.2009
року - 120,00 доларів США, 24.06.2009 року - 120,00
доларів США, 15.08.2009 року - 240,00 доларів
США. За місяць до закінчення дії
договору позики, тобто 16.03.2010 року
ОСОБА_2 в рахунок погашення
заборгованості продано за 200000,00 грн.
належну на праві власності ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1 за укладеним між нею
та ОСОБА_2 договором комісії від 13.04.2009
року. На зворотному аркуші справи № 26
міститься копія повідомлення,
адресована ОСОБА_4, з якого вбачається,
що 20.08.2010 року ОСОБА_4 отримав цінний
лист з повідомленням, в якому міститься
звіт комісіонера щодо продажу
зазначеної квартири, (а. с. 26). Із
матеріалів справи не вбачається, що
ОСОБА_1 було відомо про те, що з 16.03.2010
року у неї існував борг перед ОСОБА_2, а
не ОСОБА_3, тому 28.10.2010 року ОСОБА_1
сплатила ОСОБА_3 повністю залишок
заборгованості за договором позики в
розмірі 4000,00 доларів США.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_1 підтвердив, що
ОСОБА_1 не отримувала ані від ОСОБА_3,
ані від ОСОБА_2 будь - яких повідомлень
щодо існування боргу; що дійсно 28.10.2010
року ОСОБА_1 повністю сплатила борг, що
підтверджено розписками і
достовірність цих розписок не
спростовано.

Оскільки ОСОБА_1 заборгованість за
договором позики позичальнику
сплатила повністю, належних доказів
того, що ОСОБА_1 було відомо про те, що
вона мала заборгованість з 16.03.2010 року
перед ОСОБА_2, а не ОСОБА_3 матеріали
справи не містять, судова колегія
вважає, що підстав для стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми
заборгованості в розмірі 3960,00 доларів
США, що еквівалентно 31587,73 грн., суми
зменшеної неустойки і взагалі
неустойки за період з 19.09.2009 року по
16.03.2010 року не вбачається.

Із вказаного договору вбачається, що
погашення заборгованості
здійснювалося щомісячними платежами
не пізніше 13 числа кожного місяця в
розмірі 120,00 доларів США. Останній
платіж ОСОБА_1 здійснила 15.08.2009 року, а
28.10.2010 року погасила залишок
заборгованості.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Оскільки ОСОБА_1 розрахувалася з
позичальником, зобов'язання припинено,
тому підстав для стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі
3960,00 доларів США не вбачається.

Не погоджується судова колегія і з
висновком суду щодо стягнення з ОСОБА_1
суми неустойки з 19.09.2009 року по 16.03.2010
року з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено представником ОСОБА_1 в суді
першої інстанції, є підставою для
відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК
України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна давність встановлюється
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК
України).

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи
строк позовної давності для стягнення
неустойки розпочався з 19.09.2009 року,
проте ОСОБА_2 звернувся до суду тільки у
березні 2013 року, тобто з пропуском
річного строку, що є підставою
враховуючи заяву представника ОСОБА_1
для відмови в задоволенні позову в цій
частині.

Що стосується стягнення 3% річних та
індексу інфляції судова колегія
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
позика надавалася відповідачам в
іноземній валюті - в доларах США,
заборгованість погашалася щомісячно в
цій самій валюті.

Із змісту статті 552, частини другої
статті 625 ЦК України вбачається, що
інфляційне нарахування на суму боргу
за порушення боржником грошового
зобов'язання та три проценти річних від
простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові та
нараховується за порушення грошового
зобов'язання, вираженого в
національній, а не іноземній валюті.
Крім того, ОСОБА_1 виконала
зобов'язання, тому підстав для
нарахування 3% та індексу інфляції
взагалі не має.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції на зазначене та вимоги
закону уваги не звернув та
неправомірно стягнув з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 суму боргу, суму
неустойки та 3% річних.

Разом з тим судова колегія
погоджується з висновком суду щодо
стягнення 1500,00 грн. комісійної
винагороди, пов'язаної з продажем
належної ОСОБА_1 на праві власності
квартири за договором комісії від
13.04.2009 року, укладеним між ними (а. с. 20),
оскільки пунктом 6 договору комісії
передбачено, що комітент зобов'язаний
за здійснення послуг виплатити
комісіонеру вищевказану суму. Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2
здійснив продаж належної ОСОБА_1
однокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Договір є чинним, а комісійну
винагороду не сплачено.

Що стосується судових витрат, судова
колегія вважає, що оскільки позов
ОСОБА_2 задоволено частково в сумі 1500,00
грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1
розмір судових витрат повинен
складати, виходячи з вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, Закону України «Про судовий
збір» від 08.07.2011 року із змінами та
доповненнями 229, 40 грн., тому рішення в
частині стягнення судових витрат також
підлягає зменшенню.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.3.ч.1.ст. 307, п.1 ч.1
ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 19 березня 2014 року -
змінити, зменшивши розмір стягнутої з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
заборгованості з 141548,74 грн. до 1500,00 грн.
та судові витрати з 378,51 грн. до 229,40 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: