Справа №1304/4788/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року Галицький районний
суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької
Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи Фридрака В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третьої особи -
органу опіки та піклування Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просить постановити рішення,
яким зобов'язати відповідачів усунути
та не чинити перешкод у користуванні
квартирою, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів
надати позивачу ключі від вхідних
дверей до квартири та вселити її та
малолітню доньку у вказану вище
квартиру; судові витрати покласти на
відповідачів.

В обґрунтування позову покликається на
те, що 27.11.2001 р. між нею та відповідачем
ОСОБА_6 було укладено шлюб, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_9.
Після реєстрації шлюбу вони сім'єю
проживали за адресою: АДРЕСА_3 у
квартирі, яка належала їй та
відповідачу ОСОБА_6 на праві спільної
сумісної власності, оскільки була
придбана ними за час спільного
подружнього проживання. У жовтні 2010
року відповідач ОСОБА_6, який зловживав
наркотичними засобами, під впливом
матері подарував дану квартиру ОСОБА_5
В той же час, ОСОБА_5 надала згоду на її
проживання і реєстрацію разом з
дитиною у належній їй квартирі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де
вона з дочкою була зареєстрована та
частково проживала з 05.10.2010 р. Згодом у
неї з чоловіком через його пристрасть
до наркотичних засобів почалися
постійні сварки та конфлікти. ОСОБА_5,
незважаючи на пристрасть сина до
психотропних речовин, почала у всьому
звинувачувати її, погрожувати
виселенням, залякувала, що позбавить її
материнських прав. Останніх декілька
місяців вона з донькою проживала в
квартирі по АДРЕСА_3, оскільки квартиру
на АДРЕСА_1 ОСОБА_5 вирішила здавати в
оренду, відповідно вони були
позбавлені туди доступу. На початку
травня 2012 року відповідачі змінили
замки на вхідних дверях у квартирі на
АДРЕСА_3, мотивуючи це тим, що тепер
квартиру на АДРЕСА_3 будуть здавати в
оренду,а в квартирі на АДРЕСА_1 буде
проживати відповідач ОСОБА_7 зі своєю
співмешканкою. На час звернення до суду
вона з донькою залишилися на вулиці,
оскільки іншого житла у них немає, а
відповідачі незважаючи на реєстрацію в
квартирі, а відповідно на право
проживання в ній, доступу туди їй та
доньці не дають.

Позивач та представник позивача позов
підтримали в повному обсязі з підстав,
викладених у фабулі позову.

Відповідач та представник відповідача
ОСОБА_2 в судовому засіданні проти
позову заперечили з підстав,
викладених у письмових запереченнях
(а.с. 40-42).

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
Фридрак В.Б. в судовому засіданні 01.07.2014
року позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідачів усунути та
не чинити малолітній дочці позивачки
перешкод в користуванні квартирою, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
підтримав, в решті позовних вимог
поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно зі ст.317 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 319 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Статтею 383 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ст. 651 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що
ніхто не може бути виселений із
займаного житлового приміщення або
обмежений у праві користування ним
інакше, як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Судом встановлено, що 27.11.2001р. між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був зареєстрований
шлюб відділом РАГС Залізничного РУЮ
м.Львова, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1.

14.04.2002р. від шлюбу народилася дочка -
ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом
про народження серія НОМЕР_2.

13.11.2010р. квартира на АДРЕСА_3 згідно з
договором дарування була подарована
відповідачем ОСОБА_6 відповідачу
ОСОБА_5

07.09.2012р.рішенням Галицького районного
суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6
розірвано.

Згідно з Витягом про державну
реєстрацію № 8256229 від 06.09.2005 р. кв.
АДРЕСА_1 належить в цілому на праві
приватної власності ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 26.08.2005
pоку. Квартира складається із однієї
житлової кімнати площею 31.4 кв.м., кухні,
вбиральні (у спільному користуванні),
загальною площею 39.65 кв.м.

У квартирі АДРЕСА_1, власником якої є
ОСОБА_5, з 05.10.2010 р. згідно з довідкою №
1995 від 20.07.2012 р. зареєстровані: ОСОБА_9. -
внучка, ОСОБА_7 - син та ОСОБА_4 -
невістка.

ОСОБА_6 з 02.08.2011 р. є інвалідом Збройних
Сил України відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших осіб».

16.08.2012 року складено комісійний акт про
те, що ОСОБА_4 з дня реєстрації і по
даний час не проживає у квартирі
АДРЕСА_1.

Позивач відповідно до договору найму
жилого приміщення від 01.07.2012 р. орендує
разом з братом квартиру АДРЕСА_4

Листом № 67/13332 Галицького районного
відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській
області від 01.10.2012р. відповідачів
повідомлено про те, що відносно ОСОБА_4
складено протокол офіційного
застереження про недопустимість
антигромадської поведінки.

З матеріалів справи вбачається (а.с.74),
що відповідач ОСОБА_5 у 24 січня 2014 року
нотаріально посвідчила заповіт, згідно
з яким квартиру АДРЕСА_1 заповіла на
користь внучки ОСОБА_9

Станом на березень 2014 року в квартирі
АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_5, з
05.10.2010 р. згідно з довідкою № 3469 від
26.03.2014 р. зареєстровані: ОСОБА_9. - внучка,
ОСОБА_7 - син, ОСОБА_4 - колишня невістка
та з 11.02.2014 р. - ОСОБА_8 - невістка. Отже, на
час розгляду справи в квартирі
зареєстровано 5 осіб старше 10 років,
котрі не є однією сім'єю.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача про те, що у неї з колишнім
чоловіком ОСОБА_6 через його пристрасть
до наркотичних засобів почалися
постійні сварки, оскільки докази
такого суду не надані та доказового
значення для встановлення обставин
даного спору дані твердження не мають.

Аналогічними, не підтвердженими
жодними належними й допустимими
доказами є й твердження позивача про
те, що відповідач ОСОБА_5 погрожувала їй
виселенням, залякувала, що позбавить її
материнських прав, відповідачі
обмежили її разом з донькою у праві
доступу в квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
змінили замки, викинули її речі з
квартири, оскільки такі спростовуються
поясненнями відповідачів, визнанням
позивачем того факту, що її донька від
спільного з відповідачем ОСОБА_6 шлюбу
часто перебуває у даній квартирі, та
іншими доказами по справі.

Не можуть бути взяті судом до уваги і
твердження позивача як доказ її права
на задоволення позовних вимог щодо
зобов'язання відповідачів усунути та
не чинити їй та її малолітній дочці
перешкод в користуванні квартирою, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
зобов'язання відповідачів надати
позивачу ключі від вхідних дверей до
квартири і вселити позивача та її
малолітню дочку у вказану вище
квартиру, оскільки нею та її колишнім
чоловіком квартира на АДРЕСА_3 згідно з
договором дарування від 13.11.2010 р. була
подарована відповідачу ОСОБА_5
Вищевказаний договір ніким не
оспорений, є дійсним на час розгляду
спору в суді, та позивачем була
складена нотаріально посвідчена заява
на вчинення такого правочину.

Як на підставу позовних вимог, позивач
ОСОБА_4 у своїй позовній заяві
покликається на те, що в кв. АДРЕСА_1
вона частково проживала, однак такі
судом не беруться до уваги, оскільки
остання у своїх поясненнях плуталася
та не могла точно вказати з якого і по
який час проживала у спірній квартирі.
Крім своїх усних пояснень, не надала
суду жодного доказу її виселення із
спірної квартири або чинення їй
перешкод в користуванні нею.

Разом з тим, суд не може не взяти до
уваги і той факт, що в однокімнатній
квартирі на час розгляду спору
зареєстровано 5 осіб старше 10 років,
котрі не є однією сім'єю. За таких
обставин вимога позивача ОСОБА_4 про
зобов'язання відповідачів надати
позивачу ключі від вхідних дверей до
квартири і вселити її в кв.АДРЕСА_1 не
може бути задоволена.

Окрім того, в судовому засіданні
достовірно встановлено, що відповідачі
не заперечують на вселенні малолітньої
ОСОБА_9 у квартиру АДРЕСА_1, не чинять
ОСОБА_9 жодних перешкод в користуванні
дано квартирою, а навпаки, турбуються
про неї, організовують її відпочинок,
навчання, лікування, проживання.

Таким чином, дослідивши всебічно,
повно, безпосередньо та об'єктивно
наявні у справі докази, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд
приходить до висновку, що в
задоволенні позову ОСОБА_4 слід
відмовити.

Керуючись ст.10,60,88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 383, 386, 651 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_4 -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом 10-ти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.М.Городецька