Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/8782/13-ц
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів: Шевчук А.М.,
Заполовського В.Й.

з участю секретаря

судового засідання
Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ВАТ «Вібросепаратор» про стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Вібросепаратор»

на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 14 січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача на свою користь 7121,78 грн.
заборгованості по заробітній платі,
середній заробіток за час затримки
розрахунку, та 10 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що
згідно наказу №а/58-к від 25 червня 2007
року він був прийнятий на роботу
шліфувальником 5-го розряду в
інструментальний цех ВАТ
«Вібросепаратор». Крім того згідно
наказу №8-к від 16 лютого 2011 року
працював за сумісництвом на ДП
«ВС-Партнер» ВАТ «Вібросепаратор».

За угодою сторін на підставі п.1 ст.36
КЗпП України наказом №4-к від 14 березня
2012 року він був звільнений з роботи.

Проте при звільненні з ним остаточний
розрахунок по заробітній платі не був
проведений і відповідно до довідки №552
від 14 серпня 2013 року заборгованість по
заробітній платі складала 7121,78 грн.

Оскільки відповідач не провів повний
розрахунок при звільненні ОСОБА_2
заподіяно моральні страждання. Зокрема
він постійно перебував у знервованому
стані з приводу відсутності засобів до
існування та був позбавлений
нормального життєвого спілкування з
оточуючими.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 14 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Вібросепаратор» на
користь ОСОБА_2 16705,78 грн.
заборгованості по заробітній платі, 8584
грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, 1000
грн. моральної шкоди та 243,60 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Вібросепаратор» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судове рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
без повного та всебічного з'ясування
всіх обставин справи.

Зокрема, суд першої інстанції не
прийняв до уваги те, що в порушення
вимог ч.6 ст. 119 ЦПК України в
додатках до позовної заяви, які були
надіслані відповідачу, відсутні копії
ухвали про відмову у прийнятті заяви
про видачу судового наказу або ухвали
про скасування судового наказу, що в
свою чергу означає, що позивач не
звертався до суду в порядку наказного
провадження із заявою про видачу
судового наказу, а отже у відповідності
до ч.3 ст. 118 ЦПК України позовна заява з
вимогою про стягнення заборгованості
по заробітній платі не може бути
подана.

Крім того, Корольовський районний суд
м. Житомира при вирішенні справи
застосував мінімальну зарплату при
обрахунку середнього заробітку, не
врахувавши положення постанови КМУ №100
від 08 лютого 1995 року «Про затвердження
порядку обчислення середньої
заробітної плати» згідно якої, остання
обчислюється не виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати, а
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи.

Також суд першої інстанції не врахував
того, що позивачем не надано жодних
допустимих доказів про існування
моральних страждань, позбавлення
нормального життєвого спілкування з
близькими та інших фактів.

Ним не доведено, що саме діями
відповідача спричинені йому моральні
страждання.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції 14
березня 2012 року наказом №4-к ОСОБА_2 був
звільнений з посади шліфувальника
інструментальної дільниці згідно
п.1ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

З довідки ПАТ «Вібросепаратор» за №552
від 14 серпня 2013 року вбачається, що
заборгованість по заробітній платі
ОСОБА_2 становить 7121,78 грн.(а.с.4).

Тому суд першої інстанції правильно
вважав, що відповідачем порушено ст. 116
КЗпП України та задовольнив у цій
частині позов.

Разом з тим суд необґрунтовано стягнув
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 16705,78 грн., оскільки розмір
невиплаченої заробітної плати
позивачу становить 7121 грн. 78 коп. Відтак
колегія суддів змінює судове рішення
та зменшує розмір стягнутої заробітної
плати до 7121,78 грн.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Пленум Верховного Суду України в п. 20
постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснив, що суд установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі,
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при не проведенні його до розгляду
справи по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 та
стягуючи середній заробіток суд першої
інстанції не з'ясував, чи працював
позивач у день звільнення, а якщо не
працював то чи звертався він до
підприємства з вимогою про виплату
йому всіх належних сум наступного дня.
Тому колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що спору між сторонами,
щодо розміру не виплаченої заробітної
плати не має.

Згідно витребуваного табелю обліку
робочого часу ПАТ «Вибросепаратор» за
березень місяць 2012 року вбачається, що
ОСОБА_2 в день звільнення, а саме 14
березня 2012 року не працював. Його
робочими днями були 1,2,3,5,6,7,12, та 13
березня 2012 року тобто 8 робочих
дні, що зазначені у цьому табелі та 5
вихідних дні (а.с.79).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з наведених норм
процесуального права ОСОБА_2 не надав
суду належних доказів того, що він
пред'являв вимогу відповідачу про
проведення з ним розрахунку. Посилання
його на те, що він неодноразово
звертався до керівника ПАТ
«Вибросепаратор» по виплату
заробітної плати належними та
допустимими доказами не
підтверджуються.

Відтак колегія суддів вважає, що вимога
ОСОБА_2 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є необґрунтованою. Тому
рішення районного суду в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції необґрунтовано
стягнув моральну шкоду на користь
позивача, є безпідставні, оскільки саме
не виплатою заробітної плати протягом
двох років після звільнення ОСОБА_2
заподіяна моральна шкода. Відтак суд
першої інстанції правильно вважав, що
діями відповідача спричинена моральна
шкода позивачу та визначив її розмір в
1000 грн.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Вібросепаратор» задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 14 січня 2014 року, в
частині стягнення заробітної плати
змінити.

Зменшити розмір стягнутої з Публічного
акціонерного товариства
«Вібросепаратор» на користь ОСОБА_2
заборгованості по заробітній платі з
16705,78 грн. до 7121,78 грн.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 14 січня 2014 року, в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні скасувати та ухвалити
нове рішення

Відмовити ОСОБА_2 у задоволення позову
до Публічного акціонерного товариства
«Вібросепаратор» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за
безпідставністю.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: