У Х В А Л А

12 вересня 2014 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судці Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву про припинення дії
обмеження у праві виїзду за кордон у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2014 року до суду надійшла заява
ОСОБА_2 про скасування обмеження у його
праві виїзду за кордон, яке було
застосоване до нього ухвалою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 27.04.2010р. на підставі подання
державного виконавця Солом'янського
районного управління юстиції в м.
Києві.

Свою заяву ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що
виконавче провадження, в межах якого
державним виконавцем було внесене
подання про обмеження його у праві
виїзду, на сьогодні не є актуальним,
виконавчий лист повернуто Стягувачу,
виконавче провадження закрите.

Таким чином, враховуючи відсутність
відкритого виконавчого провадження,
посилаючись на норми ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження»
Заявник вважає, що підстав для
збереження обмеження його у праві
виїзду за кордон немає.

Заявник у судове засідання не з'явився,
проте його неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд встановив наступне.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 11 вересня 2009 року був
задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення компенсації за спричинену
матеріальну та моральну шкоду в
загальному розмірі 20480,21 гривень.

На підставі зазначеного рішення 02.03.2010
року був виданий виконавчий лист №
2-3820/09, і Відділом державної виконавчої
служби Солом'янського РУЮ у місті Києві
11 березня 2010 року було відкрито
виконавче провадження ВП №17919224.

Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 17.04.2010р. було задоволено
подання державного виконавця про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за кордон до повного виконання
ним зобов'язань згідно з рішенням суду
від 11.09.2009р. (а.с. 69)

Постановою старшого державного
виконавця ДВС від 28.04.2014 року на
підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчий
лист № 2-3820/09 був повернутий стягувачу.
При цьому обмеження у праві виїзду
ОСОБА_2 за межі України не було
скасоване.

У відповідності до ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження» лише у
разі закінчення виконавчого
провадження та повернення виконавчого
документа до суду скасовуються вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення. Інших
підстав для скасування заходів
примусового виконання рішень законом
прямо не передбачено.

Разом з тим, зі змісту постанови
державного виконавця від 28.04.2014р. про
повернення виконавчого документу
стягувачу вбачається, що вона винесена
у зв'язку з відсутністю у боржника
майна, на яке може бути звернуто
стягнення, а здійснені державним
виконавцем відповідно до цього Закону
заходи щодо розшуку такого майна
виявилися безрезультатним.

В той же час, застосування до боржника
обмеження у праві виїзду за кордон
згідно з чинним законодавством
допускається лише у випадку ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, що означає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків.

Таким чином, збереження визначеного
ухвалою суду від 27.04.2010р. обмеження у
праві виїзду за кордон ОСОБА_2 не
відповідає умовам, за яких згідно з
законодавством воно може бути
застосоване до боржника, оскільки
рішення суду, як встановлено державним
виконавцем, не було виконане не з
суб'єктивних причин (ухилення
боржника), а з об'єктивних причин -
відсутність майна у боржника,
достатнього для задоволення вимог
стягувача.

Крім того, станом на день подання заяви
про скасування обмеження у праві
ОСОБА_2 виїзду за межі України від
08.08.2014р. відсутнє відкрите виконавче
провадження, порушене на підставі
виконавчого листа №2-3820/09 від 02.03.2010р.

Також, з огляду на те, що законом
передбачений 5-денний термін
оскарження ухвали суду про обмеження у
праві виїзду за кордон, Заявник ОСОБА_2
у зв'язку з пропуском ним такого строку
позбавлений передбаченого законом
порядку оскаржити таку ухвалу від
27.04.2010р.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція суддів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Суд виходить з того, що права ОСОБА_2 на
виїзд за кордон станом на день подання
заяви від 08.08.2014р. обмежуються
безпідставно.

При цьому в даному випадку іншого
порядку їх захисту від триваючого
порушення, аніж звернення до суду із
заявою про припинення такого порушення
чинним законодавством не передбачено.

У відповідності до ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права (1966р.)
передбачено, що кожному, хто законно
перебуває на території будь-якої
держави, належить, у межах цієї
території, право на вільне пересування
і свобода вибору місця проживання.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згадані вище права не можуть бути
об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які
передбачені законом, які є необхідними
для охорони державної безпеки,
громадського порядку, здоров'я чи
моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Беручи до уваги викладені обставини,
враховуючи недопустимість відмови у
захисті порушених прав особи лише з
підстав відсутності передбаченого
законом механізму такого захисту, суд
приходить до висновку про можливість
задоволення заяви ОСОБА_2

Керуючись ст.124 Конституції України,
ст.377-1 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження
громадянина України ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, у праві
виїзду за кордон, встановлене ухвалою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 27.04.2010р. в справі №6-188/10, із
вилученням Адміністрацією Державної
прикордонної служби України
інформації про зазначену особу із
відповідної бази даних.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: