АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5305/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипченко Д. М. Доповідач -
Петренко І.О. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Відюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 25 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та
просив ухвалити рішення, яким стягнути
з відповідача на його користь 108 000 грн.
та судові витрати.

В позовній заяві позивач посилається
на те, що 20 березня 2012 року він позичив
відповідачу ОСОБА_2 108 000 грн. На
підтвердження укладеного договору
позики ОСОБА_2 видав позивачу розписку
на 108 000 грн. від 20 березня 2012 року.
Зазначена обставина підтверджуються
наявною у позивача, складеною та
власноручно підписаною відповідачем
розпискою. За сімейними обставинами у
позивача виникла потреба в грошових
коштах, проте, відповідач ухиляється
від спілкування з ним щодо повернення
позиченої грошової суми, тому, 05 грудня
2013 року, згідно положень абзацу 2
частини 1 статті 1049 ЦК України,
позивачем, на ім'я відповідача,
рекомендованим повідомленням через
«Укрпошту», направлено листа з
письмовою вимогою повернути йому
позичену грошову суму.

Зазначена обставина підтверджується
копією листа - вимоги, квитанцією про
сплату поштових послуг від 05 грудня 2013
року, рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення, з
відміткою про вручення особисто
відповідачеві зазначеного листа
-вимоги, 06 грудня 2013 року.

До теперішнього часу відповідач борг
не повернув. На прохання позивача про
добровільне повернення боргу
відповідач не відповідає і не реагує.
Гроші повернути відмовляється. У
зв'язку з тим, що відповідач не бажає
врегулювати спір мирним шляхом позивач
змушений звернутися до суду. Для
позивача ця сума є значною, і
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань, ставить його вкрай тяжке
матеріальне становище.

Рішенням Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 25 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем

В силу ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Положенням ч.1 ст. 1050 ЦК України
передбачено, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як встановлено судом, 20 березня 2012 року
позивач надав у борг відповідачу гроші
в сумі 108 000 грн., про що відповідач
написав боргову розписку. Факт
отримання грошей у борг
підтверджується виданою відповідачем
у справі, ОСОБА_2, розпискою.

05 грудня 2013 року ОСОБА_3 направив на
адресу відповідача рекомендованим
листом вимогу про досудове
врегулювання питання щодо повернення
боргу, яку він отримав 06 грудня 2013 року
(а.с. 9).

Однак, вимога не була задоволена
відповідачем.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на те, що грошові кошти від позивача
він не отримував, договору позики не
укладав та не підписував його є
необґрунтованими, оскільки
спростовується змістом розписки, в
якій відповідач стверджував, що
отримав від позивача грошові кошти в
сумі 108 000 грн. згідно договору займу від
19 березня 2012 року (а.с.7).

Доводи апелянта про те , що надана суду
розписка являється лише проектом
можливої угоди про борг відповідача
перед позивачем нічим не підтверджені ,
як і намір сторін про укладання якогось
окремо договору від 19 березня 2012 року ,
окрім самої розписки про борг.

Посилання в апеляційній скарзі на те ,
що наявність боргу не може бути
підтверджена свідками і являється не
належним доказом не відповідають
обставинам справи , оскільки наявність
боргу було підтверджено самою
розпискою , в якій зазначено на те , що
гроші були передані в присутності
свідків.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав до задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України ,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 25 квітня
2014 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів шляхом подання до цього
суду касаційної скарги.

Головуючого судді
- Петренко І.О.

суддів -
Котушенко С.П.

- Романюк М.М.