Справа № 274/2427/14-ц
Провадження № 2/0274/1242/14
РІШЕННЯ

Іменем України

02.09.2014
м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної
І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника органу опіки та
піклування - Паламарчука Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 з
участю органу опіки та піклування -
виконкому Бердичівської міської ради
про усунення перешкод щодо участі у
вихованні та вільному спілкуванні з
дитиною, визначення способу та участі у
спілкуванні та вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що він та
ОСОБА_5 є батьками неповнолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюб між ними
розірвано, дитину залишено проживати з
відповідачкою. У нього з відповідачкою
виник спір щодо його участі у вихованні
сина. Відповідачкою створювалися
штучні перешкоди цьому. Рішенням
засідання комісії з питань захисту
прав дитини при виконкомі
Бердичівської міської ради від 26.03.2014р.
встановлено його спілкування з дитиною
у суботу з 12 год. до 19 год. та один з
будніх днів за погодженням з
відповідачкою. Всі його намагання з
моменту розлучення мирним шляхом
врегулювати даний спір призводять лише
до конфліктів, оскільки відповідачка
перешкоджає йому зустрічатися з сином.
Весь цей час він намагався налагодити
нормальний зв'язок із дитиною, приймати
участь у його вихованні, утриманні,
розвитку його здібностей та
забезпечувати його всім необхідним для
нормального розвитку та становлення.
Після чисельних марних спроб вирішити
дане питання мирним шляхом, шляхом
переговорів, взаємних поступок з метою
недопущення страждань, та негативного
впливу на дитину, він вимушений
звернутися до суду із даною позовною
заявою для можливості зобов'язати
відповідачку не перешкоджати йому
брати участь у вихованні та вільному
спілкуванні з сином.

Крім того, син досяг шкільного віку і
йому необхідно більше часу проводити з
ним та займатись його як фізичним, так
і духовним вихованням, що є підставою
для збільшення кількості та тривалості
часу спілкування з сином, а також
надати йому можливість відвідувати
разом з ним культурні дитячі заклади,
парк, цирк та інші місця.

Посилаючись на положення ст. ст. 139, 141,
142, 157, 159 СК України позивач просить
зобов'язати ОСОБА_5 не йому чинити
перешкоди у спілкуванні його з сином
ОСОБА_6 та участі в його вихованні,
шляхом визначення систематичних
побачень між ним та сином : три рази на
тиждень у вільний від роботи час, два
рази у будній день, забираючи зі школи
щосереди і до 19.00 год. та щоп'ятниці
забираючи зі школи і до 20.00 год.
вихідного дня суботи за місцем його
проживання, без присутності ОСОБА_5, за
попереднім повідомленням її про це з
його боку. А також в період літніх
канікул з червня по серпень кожного
року дозволити забирати сина ОСОБА_6 на
14 діб підряд для спільного відпочинку,
за попереднім повідомленням ОСОБА_5 про
це з його боку.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав, з підстав, вказаних у
позовній заяві. Додатково пояснив, що
одразу після розлучення позивачка
почала чинити перешкоди участі його у
спілкування з сином. Після
попереднього слухання він місяць
дитини не бачив. Відповідачка цьому
перешкоджала. Він може місяць дитини
не бачити, а потім вона може дати на
кілька днів. Він підходив до під'їзду
будинку, де проживає відповідачка з
сином, телефонує до неї, але вона не
відповідає на дзвінки. З часу, коли
опікунська рада встановила часи
побачень з дитиною, він постійно
телефонував у п'ятницю, щоб домовитися
про те, щоб забрати дитину.
Відповідачка кілька разів відмовляла,
мотивуючи то тим, що то у мами день
народження, то вона їде з сином у
Житомир, що ще якісь причини. З 24 червня
по 26 липня взагалі дитини не бачив. При
цьому, що телефонував відповідачці
двічі на тиждень. Ці обставини можуть
підтвердити свідки. Стан дитини
запущений. Після того, як забирає
дитину вони дві години приводять сина в
порядок: обрізають нігті, чистять вуха.
Він хоче водити дитину на секцію. Як син
був у них з кілька днів, він водив його
разом з дочкою дружини до репетитора з
математики. Коли буде забирати сина,
він буде відводити його не секцію,
потім робити з ним уроки. У нього
ненормований робочий час.
Відповідачка не дає дозвіл взяти
дитину з собою на відпочинок. По місцю
його проживання є речі дитини. Які там є
речі може повідомити його дружина. Є
речі гігієни, іграшки, нарукавники.
Всі речі, які потрібно для сина, він
купить. Він сплачує один раз у три
місяці 1200 гривень аліментів. Купував
дитині куртку за 800 гривень. Давав кошти
на купівлю речей до школи, коли син йшов
у перший клас. Він перебуває у шлюбі,
проживає у двокімнатній квартирі, яка
належить його дружині. Коли забирає
сина, він у більшій мірі спілкується з
сином по місцю проживання його сім'ї.
Вони також всією сім'єю відвідують
заклади культури та відпочинку. Дитина
хоче з ним спілкуватися. Коли син з ним
він, не хоче повертатися до матері.
Бажає, щоб син залишався у нього на
ночівлю з тим, щоб вкладати його спати.

Відповідачка у судовому засіданні
позов визнала частково. Вона не
заперечила проти побачень батька
дитини з сином у середу та п'ятницю
після шкоди та до 19-00 години. А також
через одну суботу місяця з 12 до 19-00 -20-00
год., оскільки у неї вихідні лише субота
та неділя, а у позивача ненормований
робочий час. Та з тим, щоб вона також
мала можливість у вихідні дні з дитиною
відвідати заклади культури та
відпочинку з сином. Вона проти того, щоб
дитина знаходилася в іншій сім'ї з
ночівлею, оскільки дружина позивача
має дочку, а квартира в якій проживає
позивач з його дружиною двокімнатна.
Таким чином різнополі діти будуть
знаходитися в одній кімнаті. Зазначила
також, що позивач лише після
досягнення дитиною шестирічного
віку, почав виконувати свої
батьківські обов'язки, мотивуючи це
тим, що дитина не буде пам'ятати. Вона з 4
річного віку сина виховувала одна. Син
проживає з нею в трикімнатній квартирі.
У сина окрема облаштована кімната. Син
відвідує додаткові заняття з
англійської мови. Вона не зверталася ні
до вихователів у садочку, ні до
вчителів у школі з проханням не
відпускати сина з батьком. Вона
позивачеві ніяких перешкод участі у
вихованні сина не чинила. Давала дитину
інколи навіть з ночівлею. Ще на
засіданні опікунської ради у березні
2014 року позивач казав, що влаштує
дитину до спортивної секції, однак до
цього часу нічого цього не зробив.
Аліменти позивач платить один раз на
три місяці. Позивач займається
виготовленням меблів. При цьому вона
за свої кошти виготовила дитині меблі у
кімнату. У лютому цього року стався
випадок, коли співмешканка відповідача
без її згоди, без будь-яких медичних
показників, дала сину таблетки.
Відповідачка заперечила проти
відпочинку з дитиною протягом 2 тижнів
влітку, оскільки побоюється за безпеку
дитини, вона не повіряє позивачеві.
Вона не проти, щоб відповідач приходив
по місцю її проживання і вкладав дитину
спати, якщо він цього бажає.

Представник органу опіки та піклування
виконкому Бердичівської міської ради
Паламарчук Ю.Ю. підтримав висновок
органу опіки та піклування.

Дослідивши докази, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5
є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.7-8).
Шлюб між сторонами розірвано рішенням
Бердичівського міськрайсуду від 22
вересня 2011 року. Малолітнього ОСОБА_6
залишено проживати з матір'ю ( а.с.6-7, 51).

Свідок ОСОБА_9, товариш позивача і
колишній сусід відповідачки у судовому
засіданні показав, що він був
присутній, коли ОСОБА_1 телефонував до
ОСОБА_5, з тим, щоб домовитися забрати
сина. ОСОБА_5 не відповідала на дзвінок.
Був випадок, коли приїжджав з ОСОБА_1
додому до ОСОБА_5 забирати дитину, а
вона кричала і дитину не давала.
Дитина добре ставиться до батька.

Свідок ОСОБА_5, дружина позивача
пояснила, що відповідачка дає дитину не
регулярно. Дає тоді, коли її влаштовує.
Протягом майже всього літа ОСОБА_5 сина
не давала батьку. Аліменти вони
платять регулярно, речі дитині купують
по мірі необхідності. ОСОБА_6 добре
проводить час з її дочкою. ОСОБА_6 хоче
спілкуватися з батьком. Він любить бути
у них дома. Коли ОСОБА_1 забирає ОСОБА_6,
вони намагаються влаштувати йому
свято: їздили у розважальний центр, на
природу.

Свідок ОСОБА_5, колега та сусідка
відповідачки пояснила, що з моменту
розлучення батько бере дитину
регулярно. Бачила як він прогулювався з
сином по вулиці. Дитина доглянута та
охайна. У липні ОСОБА_5 з сином
відпочивала на морі в Болгарії.

Свідок ОСОБА_12, мати позивача пояснила,
що ОСОБА_6 любить батька. Коли її син
забирає ОСОБА_6, він завжди намагається
влаштувати дитині свято. Олена дає
дозвіл спілкуватися з ОСОБА_6 його
батьку не регулярно. А після того як
ОСОБА_1 одружився, ОСОБА_5 перестала
давати йому дитину.

Свідок ОСОБА_14, мати відповідачки
пояснила, що внук проживає з її дочкою.
Він окрему кімнату. Після розлучення
дочка з її допомогою виховували ОСОБА_6.
Позивач не з'являвся у школі. В
основному за цей час увагу дитині
приділяв дідусь, батько ОСОБА_15,
забирав з гуртка. Її дочка не чинить
перешкод у спілкування ОСОБА_1 із
сином.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про
права дитини, дитина, яка не проживає з
одним чи обома батьками, має право
підтримувати на регулярній основі
особисті і прямі контакти з обома
батьками, за винятком випадків, коли це
суперечить інтересам дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що
батьки зобов'язані виховувати дитину в
дусі поваги до прав та свобод інших
людей, любові до своєї сім'ї та родини,
свого народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Батьки
зобов'язані поважати дитину. Передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до положень ст.. 158 СК
України за заявою матері, батька дитини
орган опіки та піклування визначає
способи участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Відповідно до рішення комісії з питань
захисту прав дитини при виконкомі
Бердичівської міської ради від 26.03.2014
року ОСОБА_1 було визначено дні
побачень з 12 до 19 години та в один з
будніх днів за попереднім погодженням
з матір'ю дитини ( а.с. 9).

Представник органу опіки та піклування
Паламарчук Ю.Ю. на запитання суду
наполягав, що дане протокольне рішення
є по своїй суті рішенням органу опіки
та піклування про визначення способу
участі батька в участі у вихованні
сина. Сторони будь-яких заперечень
щодо форми рішення не висловили.

Частинами 1 та 2 ст. 159 СК України
передбачено, якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Праву на спілкування з дитиною та
участі у її вихованні того з батьків,
хто проживає окремо від дитини,
кореспондує обов`язок того, з ким
проживає дитина, не чинити перешкод у
здійсненні свого права одним з батьків
іншим.

Згідно із п.2 ч.2 ст.18 СК України
способами захисту сімейних прав та
інтересів є, зокрема, примусове
виконання добровільно невиконаного
обов'язку.

Зважаючи, що рішення комісії з питань
захисту прав дитини при виконкомі
Бердичівському міської ради № 7 від
26.03.2014 року були встановлені дні
побачень ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6, а
показами свідків ОСОБА_16, ОСОБА_5,
ОСОБА_12 підтверджується, що мати дитини
ухилялася від виконання рішення
органу опіки та піклування, мали місце
випадки того, що вона не давала дитину
щосуботи для побачень з батьком, суд
вважає, що остання чинить перешкоди
позивачу у спілкуванні з сином та у
його вихованні. А тому порушене право
позивача підлягає захисту.

Слід зобов'язати відповідачку не
чинити перешкоди ОСОБА_1 у прийнятті
участі у вихованні та вільному
спілкуванні з сином.

Щодо позову в частині встановлення
способу участі батька у вихованні сина
суд зазначає таке.

Одним із принципових положень,
закріплених в Декларації прав дитини,
проголошеної Генеральною Асамблеєю
ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна
зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.ст.3, 18 Конвенції про
права дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Частини 1,2 ст.15 Закону України "Про
охорону дитинства" передбачають, що
дитина, яка проживає окремо від одного
з батьків, має право на підтримання з
ним регулярних особистих стосунків і
прямих контактів. Батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її
вихованні, мають право спілкуватися з
нею, якщо судом визнано, що таке
спілкування не перешкоджатиме її
нормальному вихованню.

Відповідно до ч.2 ст. 159 ЦПК України під
час вирішення спору щодо участі одного
з батьків у вихованні дитини береться
до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення, в
тому числі стан психічного здоров'я
одного з батьків, зловживання ним
алкогольними напоями або наркотичними
засобами.

Позивач просить встановити наступні
способи його участі у вихованні та
вільному спілкуванні з сином:
побачення з сином три рази на тиждень у
вільний від роботи час, два рази у
будній день, забираючи зі школи
щосереди і до 19.00 год. та щоп'ятниці
забираючи зі школи і до 20.00 год.
вихідного дня суботи за місцем його
проживання, без присутності ОСОБА_5, за
попереднім повідомленням її про це з
його боку, також в період літніх
канікул з червня по серпень кожного
року дозволити забирати сина ОСОБА_6 на
14 діб підряд для спільного відпочинку,
за попереднім повідомленням ОСОБА_5 про
це з його боку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не
перебуває на обліку у нарколога та
психіатра (а.с. 38,39).

Позивач без реєстрації проживає разом
з дружиною ОСОБА_5 та дитиною дружини
ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1.

По місцю зареєстрованого місця
проживання позивача, дільничний
інспектор міліції охарактеризував
ОСОБА_1 позитивно ( а.с. 37).

Позивач зареєстрований як приватний
підприємець ( а.с. 40). Вид його
діяльності - виготовлення меблів ( а.с.
37).

ОСОБА_1 за березень, квітень та травень
2014 сплатив на утримання сина 1200
аліментів ( а.с. 36). Як пояснив позивач
він сплачує аліменти у розмірі 30 %
прожиткового мінімуму для дитини один
раз у три місяці. Ця обставина не
заперечена відповідачкою.

Дитина прихильна до батька бажає
проводити з ним час. Ця обставина
визнана сторонами та підтверджена
показаннями свідків.

За проханням сторін, зважаючи на вік
дитини, з тим, щоб не допустити
негативного впливу на психіку дитини,
судом не з'ясовувалася думка дитини
щодо вирішення даного спору, як того
вимагає ст. 171 СК України.

Відповідачка, частково визнаючи позов,
заперечила проти ночівлі сина по місцю
проживання батька та проти спільного
відпочинку з сином влітку протягом
двох тижнів. Також просила врахувати,
що вона працює на державній службі. Має
вихідні дні суботу та неділю. А тому,
щоб і їй мати можливість провести
вихідні з сином просила визначити дні
побачень батька з дитиною через одну
суботу.

Орган опіки та піклування у своєму
висновку вважає за необхідне
встановити спілкування батька з
дитиною щосуботи з 12 до 19 години ти в
один з будніх днів за погодженням з
матір'ю дитини ( а.с. 24-25).

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, вважає за можливе
встановити наступний порядок участі
батька у вихованні сина. Періодичні
побачення з сином: щосереди та
щоп'ятниці після занять у школі та до
19-00 години. При цьому суд враховує
прихильність дитини до батька,
погоджену позицію сторін з цього
приводу та бажання позивача
виконувати у повному обсязі свої
батьківські обов'язки, водити сина на
секції, робити з ним уроки. Суд вітає
таке бажання батька, з огляду на те, що
до цього часу він не відвідував сина у
садочку та не цікавився навчанням сина
в школі, що вбачається з досліджених
письмових доказів: характеристики зі
шкоди та довідки з дитячого
навчального закладу свідка ( а.с. 56, 58).

Оскільки позивач являється приватним
підприємцем, та у судовому засіданні
підтвердив, що графік його роботи не
нормований, а у відповідачки вихідні
дні: субота та неділя, що не заперечено
позивачем, суд враховує побажання
матері дитини щодо побачень сина з
батьком через одну суботу та визначає в
цій частині періодичні побачення
батька з сином кожну другу та четверту
суботу місяця з 10 до 20 години по місцю
проживання ОСОБА_1 або у закладах
культури чи відпочинку, по бажанню, без
присутності ОСОБА_5

Суд погоджується з висновком органу
опіки та піклування та позицією матері
дитини та відмовляє у наданні права
батькові залишати сина по місцю свого
проживання на ночівлю, виходячи з
такого.

Як зазначалося вище, статтею 150 СК
України передбачено, що батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини.

У судовому засіданні вбачалися дещо
напружені відносини між батьками
дитини. Зі сторони позивача та його
дружини, свідка ОСОБА_5, лунали
непідтверджені звинувачення в адресу
матері дитини про неналежне виховання,
догляд за дитиною, недотримання
гігієни, „запущеності" дитини.

Вищезазначені обставини, на
переконання суду, ставлять під сумнів
факт виховання позивачем своєї дитини
у дусі любові та поваги до своєї матері

Як вбачається з амбулаторної картки
ОСОБА_6, оглянутої у судовому, дитина
здорова. Протягом 2014 року звернень до
лікаря з приводу хвороби дитини не
було. З характеристик зі школи
вбачається, що ОСОБА_6 завжди охайний,
забезпечений усім необхідним. Дитина
має достатній фізичний та розумовий
розвиток. Вихованням дитини займається
мати ( а.с. 56).

Крім того, з акту обстеження умов
проживання від 01.09.2014 оку, вбачається,
що квартира у якій проживає без
реєстрації позивач з дружиною має дві
кімнатні. В сім'ї ж виховується
семирічна дочка дружини позивача. У
дитячій кімнаті є двоярусне ліжко,
окремі місця для підготовки домашніх
завдань. Комісія надала висновок про
наявність матеріально-побутових умов
для тимчасового перебування дитини.

Відповідачка заперечила проти того,
щоб різнополі діти перебували вночі в
одній кімнаті.

З огляду на вищевказані обставини, на
заперечення матері дитини щодо ночівлі
сина, суд не вбачає за можливе
дозволити позивачеві залишати сина на
ночівлю.

При цьому суд звертає увагу, що
вказаний порядок участі батька у
вихованні сина може бути з часом
змінений після того, як відпадуть
обставини, зазначені вище. Позивач не
буде позбавлений можливості
звернутися з відповідним позовом до
суду про зміну часу його побачень з
сином.

В частині позову що спільного
відпочинку з сином у період літніх
канікул протягом двох тижнів, суд
зазначає таке.

Відповідачка, не визнаючи позов в цій
частині, пояснила, що побоюється за
безпеку дитини, оскільки в сім'ї
позивача виховується ще одна дитина і
важко буде вслідкувати за двома дітьми,
у разі відпочинку біля води. При цьому
вказані побоювання відповідачки не
підтверджені належними та допустити
доказами.

Діючи в інтересах дитини, зважаючи на
вік дитини, прихильність дитини до
батька, суд вважає за можливе дозволити
спільний відпочинок дитини з батьком
протягом двох тижнів підряд у період
літніх канікул за попереднім
погодженням з матір'ю часу такого
відпочинку.

При цьому суд враховує, що з часу
ухвалення даного рішення і до
наступного літа має пройти вісім
місяців. У разі, якщо за цей період
позивачем будуть допущені які-небудь
дії, що підтвердять вищевказані
побоювання відповідачки, чи виникнуть
інші обставини, що будуть свідчити про
неможливість спільного відпочинку
ОСОБА_6 з батьком, позивачка не буде
позбавлена можливості звернутися до
суду з відповідним позовом про зміну
часу спілкування батька з сином.

Суд вважає, що саме такий спосіб участі
батька у вихованні та спілкуванні з
дитиною відповідатиме можливості
дитини в повній мірі сприйняти
спілкування з батьком та надасть
можливість батькові піклуватись про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Зобов'язати ОСОБА_5 не перешкоджати
ОСОБА_1 приймати участь у вихованні та
вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6.

Встановити ОСОБА_1 наступний час для
спілкування з сином ОСОБА_6: щосереди
та щоп'ятниці, в період часу після
закінчення занять у школі та до 19-00
години; кожної другої суботи
місяця з 10 до 20 години та протягом двох
тижнів підряд у період літніх канікул
щороку з метою оздоровлення дитини за
попереднім погодженням з матір'ю
дитини часу відпочинку.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії даного
рішення.

Суддя -