АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2445/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2,5 Манько М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Василенко Л. І. УХВАЛА
17 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВасиленко Л.
І.суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 30 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
в с т а н о в и л а :
05 травня 2014 р. ОСОБА_7 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_6 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
В обґрунтування заявлених вимог
вказав, що він, згідно договору купівлі
- продажу квартири від 29 квітня 2014 р.,
являється власником однокімнатної
квартири АДРЕСА_1. В зазначеній
квартирі проживає відповідачка. На
його вимоги, звільнити квартиру від
особистих речей та надати йому змогу
користуватись житлом, йому було
відмовлено. Спілкування з
відповідачкою не дало позитивних
результатів, тому він вимушений
звернутись до суду за захистом своїх
Враховуючи зазначене просив усунути
перешкоди в користуванні власністю,
постановивши рішення про виселення
ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1. Стягнути з
відповідача понесені судові витрати.
Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 30 липня 2014
р. позов задоволено повністю.

Усунуто перешкоди в користуванню
власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення з цієї квартири ОСОБА_6,
паспорт серії НОМЕР_3, виданий 30 липня
2002 р. Смілянським МВУМВС України в
Черкаській області, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІПН НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_7, ІПН НОМЕР_1, судовий
збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для прави, просить
рішення районного суду скасувати.

При цьому зазначила, що при винесенні
рішення судом першої інстанції не
враховано, що на розгляді цього ж суду
знаходиться позовна заява ОСОБА_9 до
первісного власника спірної квартири -
ОСОБА_10 про визнання договору дійсним
та визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 по якій судове
рішення не прийнято.

Також, безпідставно судом не враховано
те, що вона проживає в даній квартирі
більше 14 років і підтримує її в
належному стані.

На думку апелянта, не враховано і той
факт, що сам власник квартири ОСОБА_10
тяжко хворіє та просто не в змозі був
прибути до нотаріуса для видачі
доручення на ім'я ОСОБА_11, що ставить
під сумнів легітимність даного
доручення та сам договір купівлі -
продажу.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги та заперечення ОСОБА_7, вважає,
що апеляційні скарги підлягають до
відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_6 порушені права позивача щодо
користування його власністю, а саме
належною йому квартирою, тому
необхідно усунути дані перешкоди
шляхом її виселення з спірної
квартири.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом. Право власності є непорушним.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності

Судом установлено, що згідно з
договором купівлі - продажу квартири
від 29 квітня 2014 р., укладеним між
ОСОБА_10, від імені якого на підставі
довіреності діяла ОСОБА_11, та ОСОБА_7,
посвідченим приватним нотаріусом
Смілянського міського нотаріального
округу, витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, ОСОБА_7 є
власником однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 а. с. 4 - 8.

Права власника зокрема, квартири
визначені статтею 383 ЦК України та
статтею 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

В належній ОСОБА_7 квартирі проживає
відповідачка - ОСОБА_6, яка перешкоджає
позивачеві користуватися його
власністю.

Згідно до ксерокопії паспорта
громадянина України, ОСОБА_6 з 18.01.1994 р.
зареєстрована в АДРЕСА_2 а.с. 15.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, правомірно керуючись
вимогами ст. ст. 386, 391 ЦК України та ст.
ст. 150, 155 ЖК України, виходив з того, що
право позивача підлягає захисту шляхом
виселення відповідача з безпідставно
займаної нею квартири, оскільки
позивачем доведено порушення його
права на користування та розпорядження
своїм майном, а дії відповідача у
створенні таких перешкод є
незаконними.

З висновками суду першої інстанції
погоджується і судова колегія.

Безпідставним є посилання апелянта, як
на підставу скасування оскаржуваного
рішення, на те, що судом не враховано, що
вона проживає в спірній квартирі
більше 14 років, підтримує її в
належному стані, так як ОСОБА_6 не
надала суду належних та допустимих
доказів, які б вказували на наявність у
неї будь-якої правової підстави
правомірно користуватись спірним
житловим приміщенням в квартирі, що
належить позивачу на праві приватної
власності. Долучена до апеляційної
скарги розписка від 29.09.2011 р. про
отримання ОСОБА_10 1000 доларів США та 32000
грн. в якості завдатку від ОСОБА_12, без
зазначення на підтвердження якого саме
договору та на яких умовах він виданий,
не є правовою підставою набуття права
власності чи права користування
спірною квартирою. При цьому суд першої
інстанції встановив, що відповідачем,
відповідно до ч. 1 ст. 170 ЖК України, не
надано доказів укладання договору
найму з попереднім власником, за яким
би зберігалось за нею право
користування житловим приміщенням на
визначений договором строк.

Недоведеним на думку судової колегії є
і посилання апелянта на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права які полягають у
тому, що суд першої інстанції знаючи, що
в провадженні суду на розгляді
знаходиться справа за позовом ОСОБА_9
до власника спірної квартири - ОСОБА_10
про визнання договору дійсним та
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1 не об'єднав їх у одне
провадження.

Так, у відповідності до ст. 126 ЦПК
України суддя під час відкриття
провадження у справі, підготовки
справи до судового розгляду або суд під
час її розгляду мають право
постановити ухвалу про об'єднання в
одне провадження кількох однорідних
позовних вимог за позовами одного й
того самого позивача до одного й того
самого відповідача чи до різних
відповідачів або за позовами різних
позивачів до одного й того самого
відповідача.

Отже об'єднання позовів є правом, а не
обов'язком суду.

Крім того, сторони у даних спорах є
різними, так у позові про усунення
перешкод в користуванні власністю
позивач - ОСОБА_7, відповідач - ОСОБА_6, а
у позові про визнання договору дійсним
та визнання права власності на
квартиру, як зазначалось, позивач
ОСОБА_9, відповідач - ОСОБА_10

Таким чином, посилання апелянта в
апеляційній скарзі, на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, не знайшли свого
підтвердження при розгляді даної
справи, а судом повно та всебічно
перевірені надані сторонами докази,
дана їм належна оцінка у рішенні, які
належним чином мотивовані і за своїм
змістом та формою відповідають вимогам
матеріального та процесуального
закону, тому колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 30 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно
з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :