Дунаєвецький районний суд
Хмельницької області
Справа № 674/827/14-ц
Провадження № 2/674/392/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді
Артемчук В. М.

при секретарі
Мудрицькій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дунаївці ,в прядку ст.197
ЦПК України, цивільну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю

«Н - ТРАНС « м.Київ

до

ОСОБА_1

про відшкодування шкоди в порядку
регресу

(ціна позову 19983,12 грн.)

В С
Т А Н О В И В :

10 червня 2014 року позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Н - ТРАНС»
м.Київ звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в
порядку регресу в розмірі 19983,12 грн.,
посилаючись на те, що в період з 07.07.2010
року по 08.02.2011 року відповідач працював
в ТОВ «Н-ТРАНС» на посаді водія -
експедитора і наказом № НТ/К -145 від
08.02.2011 року звільнений з роботи.

24.01.2011 року відповідач, керуючи
транспортним засобом «Вольво FM 4Х2 «
держ.номер НОМЕР_4 з напівпричепом д.н.
НОМЕР_1 на автомобільній дорозі Київ -
Чоп здійснив зіткнення із автомобілем
Мерседес - Бенц, GL 550, д.н. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2

Постановою Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 28.03.2011
року відповідача, за наслідками ДТП від
24.01.2011 року, визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 122-4 КУпАП та
накладено стягнення у вигляді штрафу.

17.05.2012 року рішенням Сколівського
районного суду Львівської області, яке
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 29.11.2012 року залишено без
змін, стягнуто з позивача на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну
наслідками ДТП від 24.01.2011 року в розмірі
19983,12 грн.

Позивачем, в рамках відкритого
виконавчого провадження, перераховано
ОСОБА_2 за заподіяні збитки кошти в
розмірі 19983,12 грн., що підтверджується
платіжним дорученням від 13.01.2014 року.

15.03.2014 року відповідачу направлено
регресну вимогу про добровільне
відшкодування збитків, однак вимога
залишилася відповідачем без відповіді
та задоволення, а тому відповідно до
вимог ст.1191 ЦК України звернулися до
суду про стягнення з відповідача
вищезазначеної суми збитків в порядку
регресу та стягнення на їх користь
судових витрат .

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак надав суду
заяву, в якій просить позов
задовольнити в повному обсязі і справу
розглядати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не зявився, однак надіслав суду
заперечення на позов, в яких позов не
визнає і задоволенні позовних вимог
просить відмовити та справу розглядати
без його участі.

Судом встановлено, що 24.01.2011 року на
автомобільній дорозі Київ - Чоп сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу "Вольво FM 4Х2"
держ.номер НОМЕР_4 з напівпричепом д.н.
НОМЕР_1, який належить позивачу і яким
керував ОСОБА_1 та автомобіля Мерседес -
Бенц,GL 550, д.н. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_2

Постановою Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 28.03.2011
року відповідача, за наслідками ДТП від
24.01.2011 року було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 122-4
КУпАП та накладено стягнення у вигляді
штрафу.

На час скоєння ДТП, ОСОБА_1 працював
водієм-експедитором в ТОВ «Н-ТРАНС»
м.Київ і наказом № НТ/К - 145 від 08.02.2011
року звільнений з роботи.

Автомобіль, яким керував відповідач
,належить на праві власності ТОВ «
Н-ТРАНС» м.Київ.

Між позивачем та відповідачем укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність від
01.01.2011 року, що підтверджується доданою
копією договору.

17.05.2012 року рішенням Сколівського
районного суду Львівської області, яке
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 29.11.2012 року залишено без
змін, стягнуто з позивача на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну
наслідками ДТП від 24.01.2011 року в розмірі
19983,12 грн. та 263 грн. судового збору та 120
грн. витрат на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи.

30 квітня 2013 року відділом ДВС
Печерського РУЮ м.Києва було відкрито
виконавче провадження про стягнення з
позивача 19983,12 грн. на рахунок ОСОБА_2 та
позивачем на рахунок ОСОБА_2
перераховано кошти в загальному
розмірі 19983,12 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №19 від 13.01.2014
року.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотньої вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Встановлено, що відповідач працював
водієм-експедитором та з ним було
укладено договір про повну матеріальну
відповідальність.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України та
Постанови Державного Комітету Ради
Міністрів СРСР по праці і соціальним
питанням № 447/24 від 28 грудня 1977 року
«Про затвердження переліку посад і
робіт, які заміщаються або виконуються
робітниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей,
які були передані їм для збереження,
обробки, продажу (відпуску),
перевезення або застосування в процесі
виробництва, а також типового договору
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність» - посада водія не
входить до переліку осіб з якими
укладається договір про повну
матеріальну відповідальність як по
посаді так і по виконуваній роботі.

Відповідач вчинив адміністративне
правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством.

Згідно з вимогами ст. 132 КЗпП України, за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку. Матеріальна
відповідальність понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної
відповідальності зазначені в ст.134
КЗпП України.

Матеріальна відповідальність понад
середньомісячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у ст. 134 КЗпП України,
відповідно до якої, працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли шкоди
завдано діями працівника, який був у
нетверезому стані; шкоди завдано не при
виконанні трудових обов'язків та інше.

Однак, зазначена норма не передбачає
випадку покладення повної
матеріальної відповідальності в разі
скоєння адміністративного
правопорушення.

Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснює експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або інших підстав. Не
вважається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе
відповідальність за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела.

Трудові правовідносини, які склалися
між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою
відповідальністю « Н - ТРАНС « м.Київ не
є цивільно-правовими, а регулюються
КЗпП України і за встановлених
обставин відповідач повинен нести
матеріальну відповідальність в
порядку ст. 132 КЗпП України, в розмірі
прямої дійсної шкоди, але не більше
свого середньомісячного заробітку
розмір якого становить 1795,12 грн.,що
підтверджується довідкою позивача від
10.07.2014 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1
на користь ТОВ "Н - ТРАНС" м.Київ
відповідальність за заподіяну
дорожньо-транспортну пригоду в межах
середньомісячної заробітної плати у
розмірі 1795,12 грн.

Щодо страхового відшкодування
нанесеної шкоди відповідачем, то суду
не надано таких доказів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

При присудженні позивачу судових
витрат суд враховує пропорційність
задоволених вимог. Позов заявлено на
суму 19983,12 грн.., а задоволено на суму
1795,12 грн.., тобто на 8,98 % (1795,12 грн. х100:
19983,12 грн..). Позивачем при подачі позову
було сплачено судовий збір у сумі
243грн.60грн., а тому з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
судовий збір у сумі 21грн.88коп. (243,60грн.х
8,98% %:100).

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 179, 212-215,218 ЦПК
України, ст.1191 ЦК України, ст.ст. 130, 132,134
КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_3 )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Н-ТРАНС» м.Київ (
) відшкодування в порядку
регресу коштів в сумі 1795 грн. (одну
тисячу сімсот дев'яносто п'ять) грн. 12
коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_3 )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Н-ТРАНС» м.Київ (
) судовий збір у розмірі 21,88
грн..

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Дунаєвецький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча: /підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького райсуду
В. М. Артемчук