Справа № 755/9519/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарях -
Філімоновій Ю.О., Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини, -

В С Т А Н
О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: визначити
їй додатковий шестимісячний строк для
подачі заяви про прийняття спадщини
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, її матері
ОСОБА_3

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що її матір'ю ОСОБА_3 29
липня 1999 року було складено заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
десятої Київської нотаріальної
контори Юрко Л.О., яким вона
розпорядилася на випадок її смерті
належну їй на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1 заповісти
їй та ОСОБА_2 в рівних частинах кожному.
Її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона
пропустила встановлений законом строк
для подання заяви про прийняття
спадщини через збіг важких життєвих
обставин. Так, на момент відкриття
спадщини в неї не було змоги
підтвердити свою особистість у
державного нотаріуса у зв'язку із
втратою паспорту. Відновити паспорт
вона не мала змоги через відсутність
постійного місця проживання, а також
інших документів, що могли підтвердити
її особистість. Такі обставини
підтверджуються постановою про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 22 березня 2011 року, яка була
винесена за результатами розгляду її
заяви про втрату паспорта. Так, паспорт
було відновлено лише 10 квітня 2012 року,
тобто вже після пропущення
шестимісячного строку для прийняття
спадщини. Крім того, 08 листопада 2011 року
її поклали у міську клінічну лікарню
швидкої медичної допомоги у м. Київ по
вул. Братиславська, 3, де 15 листопада 2011
року за результатами рентгенівського
заключення у неї виявили перелом шийки
стегна, після чого їй зробили важку
операцію. Після операції вона не
пересувається самостійно. Таким чином,
нею було пропущено строк встановлений
ст. 1270 Цивільного кодексу для прийняття
спадщини через тяжкий збіг обставин,
які не дали змогу їй вчасно подати
заяву про прийняття спадщини до
нотаріуса. 03 вересня 2013 року вона
звернулася до десятої Державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. За результатами
розгляду її заяви про прийняття
спадщини їй було відмовлено у
прийнятті вказаної заяви на підставі
ст. 1270 Цивільного кодексу України.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві, письмових
поясненнях (а.с.94-96), просив позов
задовольнити. Додатково пояснив, що
позивач мала подати заяву про
прийняття спадщини після смерті її
матері до 15 червня 2011 року, однак не
мала можливості цього зробити,
оскільки втратила паспорт та не мала
місця реєстрації. Також, позивач
перенесла операцію, та не має
можливості самостійно пересуватися.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав, пояснив суду, що на
момент його звернення до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, він та нотаріус намагалися
знайти позивача через міліцію, але її
так і не знайшли. Позивач вела та веде
аморальний спосіб життя, зловживає
алкогольними напоями. Також зазначив,
що позивач знала про смерть матері,
була присутня на похоронах.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_6, в судовому засіданні позов не
визнав, з підстав викладених у
запереченнях проти позову (а.с.47-50),
просив відмовити у його задоволенні.
Додатково пояснив суду, що відповідач
дізнався про існування заповіту лише
після смерті матері. Зазначив, що
позивачу було відомо про смерть матері
та про відкриття спадщини. Крім того,
позивач мала можливість звернутися до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини і за відсутності паспорту. При
цьому, їй би було роз'яснено про
необхідність відновлення паспорту та
порядок вчинення таких дій. Однак,
позивач свідомо не подала заяву та не
намагалася відновити свої документи.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідка, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1,
батьками якої були записані ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 (а.с.33).

Згідно свідоцтва про шлюб, 29 серпня 1980
року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено
шлюб, прізвище дружини після укладення
шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_2, батьками
якого записані ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.75
об.).

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.12).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного
кодексу України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

За час свого життя, ОСОБА_3 на випадок
своєї смерті склала 29 липня 1999 року
заповіт, згідно якого зробила таке
розпорядження: належну їй на праві
особистої власності квартиру АДРЕСА_1
заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
частках кожному (а.с.13).

Вказана квартира належала померлій на
підставі договору купівлі-продажу
укладеного 09 лютого 1998 року між ОСОБА_10
та ОСОБА_3 (а.с.54).

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу
України, право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного
кодексу України, для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

20 січня 2011 року відповідач звернувся до
Десятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.71).

03 вересня 2013 року позивач звернулася до
Десятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.87).

Відповідно до відповіді Десятої
Київської державної нотаріальної
контори від 03 вересня 2013 року № 4101/02-14,
ОСОБА_1 було роз'яснено норми ч. 1, 3 ст. 1272
ЦК України, повідомлено, що вона
вважається такою, що не прийняла
спадщину, оскільки пропустила строк
для її прийняття та було запропоновано
звернутися до суду (а.с.16).

Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу
України, за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважних причин, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи
питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку
для прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що
поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними,
істотними труднощами для спадкоємця на
вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272
ЦК України можуть бути застосовані,
якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для
подання такої заяви; 2) ці обставини
визнані судом поважними.

Обґрунтовуючи поважність причин
пропущення встановленого строку для
подання заяви про прийняття спадщини
сторона позивача посилалася на той
факт, що позивач не мала можливості
підтвердити свою особистість, оскільки
не мала на момент відкриття спадщини та
на протязі шестимісячного строку для
її прийняття паспорту та місця
реєстрації, а також проходила
лікування, що перешкоджало їй подати
відповідну заяву до нотаріальної
контори.

Так, згідно виписки із медичної карти
амбулаторного стаціонарного хворого
№29346, виданої Київською міською
клінічною лікарнею швидкої медичної
допомоги, ОСОБА_1 перебувала на
стаціонарному лікуванні з 08 листопада
2011 року по 22 листопада 2011 року з
діагнозом закритий перелом правого
стегна кістки зі зміщенням уламків
(а.с.11).

Згідно посвідчення про взяття на облік,
виданого Філією Центру обліку
бездомних громадян, ОСОБА_1 перебувала
на обліку бездомних осіб як особа, яка
не має постійного місця проживання, і
місце перебування якої може бути
зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2,
Центр обліку бездомних осіб в період
часу з 06 лютого 2012 року по 06 серпня 2012
року та з 10 квітня 2012 року по 10 жовтня 2012
року (а.с.8, 9).

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_1,
позивачем було отримано паспорт
громадянина України 03 квітня 2012 року,
виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України
в м. Києві (а.с.7). Зареєстрованим місцем
проживання позивача є: АДРЕСА_2, при
цьому реєстрація датована з 19 липня 2013
року по 19 січня 2014 року (а.с.7 об.).

Будучи допитаною в судовому засіданні
свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що є
дружною відповідача. Зазначила, що
позивачу було відомо про смерть її
матері та встановлений шестимісячний
строк для прийняття спадщини та
подання відповідної заяви до
нотаріальної контори, разом з тим
позивач продовжувала вести аморальний
спосіб життя.

З наведеного вбачається, що позивач, як
спадкоємець майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, у відповідності до
вимог ст. 1270 Цивільного кодексу
України, повинна була звернутися з
заявою про прийняття спадщини в строк
до 15 червня 2011 року. В той же час, такі
дії в строк до 15 червня 2011 року,
позивачем вчинені не були.

Суд критично відноситься до тверджень
представника позивача, про перебування
позивача на стаціонарному лікуванні та
неможливістю в подальшому самостійно
пересуватись, оскільки належних та
допустимих доказів такого
хворобливого стану позивача, до
матеріалів позовної заяви додано не
було. Суд також не приймає до уваги, як
доказ поважності причин пропущення
шестимісячного строку для подання
заяви про прийняття спадщини,
перебування позивача на стаціонарному
лікуванні в Київській міській
клінічній лікарні швидкої медичної
допомоги у період часу з 08 листопада 2011
року по 22 листопада 2011 року, оскільки
станом на час госпіталізації позивача
до вказаної лікарні, строк для подання
заяви про прийняття спадщин сплинув.

Відсутність у позивача паспорту
громадянина України, як причина
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини, не може
розцінюватися судом, як поважна
причина неподання даної заяви,
оскільки відсутність паспорту
громадянина України не є обов'язковою
умовою для звернення із такою заявою,
нотаріусом з цих підстав у прийнятті
заяви відмовлено не було, і позивач
мала можливість звернутися із
відповідною заявою, наприклад, поштою,
повідомивши про свій намір щодо
прийняття спадщини. Також, визначаючи
причиною пропуску строку на подання
заяви втрату паспорту, позивач,
одержавши останній 03 квітня 2012 року, до
нотаріальної контори звернулася лише 03
вересня 2013 року, при цьому, жодних
причин такого тривалого не звернення
до нотаріуса суду стороною позивача
наведено не було, як і не було зазначено
причини не звернення до суду в період
часу з моменту отримання відповідного
листа від нотаріуса (03 вересня 2013 року)
до 06 квітня 2014 року.

Крім того, судом вважається за
необхідне зазначити, що Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою в період часу з 20 січня 2011 року
були здійснені відповідні запити до
адресно-довідкового бюро Головного
управління МВС України в м. Києві щодо
реєстрації та мешкання ОСОБА_1 в м.
Києві для встановлення кола
спадкоємців, отже, здійснювалися
відповідні заходи для встановлення
місця перебування позивача.

Таким чином, жодних доказів про
наявність причин, пов'язаних з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для подання заяви до
нотаріальної контори у шестимісячний
строк з боку позивача надано не було.

У відповідності до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладене, судом не
вбачається підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1223, 1270, 1272 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 208, 209,
212-215, 218, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: