Справа № 226/2119/14-ц
Справа № 2/226/869/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2014 року Димитровський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В., Наддал Г.М.

за участю представника позивача
Базелюк Т.В.,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Димитров
Донецької області справу за позовом
Обласного комунального підприємства
"Донецьктеплокомуненерго" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Обласне комунальне
підприємство
"Донецьктеплокомуненерго" звернувся до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
теплопостачання в обґрунтування якого
вказав, що відповідачі зареєстровані
та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 та
відкрито особовий рахунок НОМЕР_2, що
відповідає вищевказаній квартирі та
відповідно до якого нараховується
плата за послуги з теплопостачання.
Опалювальна площа зазначеної квартири
складає 41,70 м2. Оскільки квартира
боржників знаходиться у
багатоквартирному будинку, який
приєднано до системи централізованого
теплопостачання, тому вони є
споживачами позивача. З урахуванням
ст.ст.11 ЦК України, між позивачем та
відповідачами встановилися фактичні
договірні відносини з приводу надання
теплової енергії на підставі
відкритого особового рахунку. У період
з 01.10.2007р. до 01.05.2014р. відповідачі не в
повному обсязі сплатили за теплову
енергію у зв'язку з чим по особовому
рахунку рахується заборгованість
перед позивачем у розмірі 5771,90 грн.
Тобто грошове зобов'язання
відповідачів перед позивачем станом на
01.04.2014р. не виконане на порушення
ст.ст.506, 525, 526 ЦК України. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення
платежу, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом. Отже, відповідачі
зобов'язані сплатити гроші за спожиту
теплову енергію, 3% річних та інфляційні
збитки. Таким чином, позивач має право
вимагати від відповідачів оплату
вказаної заборгованості у розмірі 6314,66
грн., з яких: сума боргу за опалення за
період з 01.10.2007р. до 01.05.2014р. у розмірі
5771,90 грн.; інфляційні збитки за період з
21.11.2010р.-20.04.2014р. у розмірі 237,61 грн.; 3%
річних за період з 21.11.2010р.-20.04.2014р. у
розмірі 305,15 грн. Також зазначає, що в
порядку наказного провадження позивач
звертався до Димитровського міського
суду з вимогами про стягнення боргу з
теплопостачання з боржників ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ОКП
"Донецьктеплокомуненерго". Судовим
наказом № 2н-226/232/2014 від 26.05.2014р. сума
боргу за період з 01.10.2007р. до 01.05.2014р. у
розмірі 5771,90 грн.; інфляційні збитки за
період з 21.11.2010р.-20.04.2014р. у розмірі 237,61
грн.; 3% річних за період з
21.11.2010р.-20.04.2014р. у розмірі 305,15 грн. та
судові витрати були стягнуті. Але не
погодившись з цим, ОСОБА_2 звернулася до
суду із заявою про скасування
зазначеного судового наказу. Ухвалою
Димитровського міського суду
Донецької області від 16.07.2014р. судовий
наказ було скасовано. У зв'язку з цим
позивач просить стягнути солідарно з
відповідачів на свою користь
заборгованість за теплопостачання у
розмірі 6314,66 грн., з яких: сума боргу за
опалення за період з 01.10.2007р. до 01.05.2014р.
у розмірі 5771,90 грн.; інфляційні збитки
за період з 21.11.2010р.-20.04.2014р. у розмірі
237,61 грн.; 3% річних за період з
21.11.2010р.-20.04.2014р. у розмірі 305,15 грн.

Представник позивача надала суду
письмові пояснення, які підтримала
судовому засіданні, де вказала що, як
зазначено в позовній заяві, Обласне
комунальне підприємство
«Донецьктеплокомуненерго» є
теплопостачальним підприємством.
Метою діяльності підприємства є
виробництво теплової енергії,
транспортування її магістральними та
місцевими (розподільчими) тепловими
мережами та постачання теплової
енергії у вигляді пари та гарячої води
споживачам у порядку, встановленому
законодавством (в редакції змін до
статуту від 10.09.2012р.).

На підприємстві позивача відкрито
особовий рахунок НОМЕР_2, який
відповідає квартирі за адресою:
АДРЕСА_1. Особовий рахунок
відкривається на наймача чи власника
або уповноваженого власника квартири
(за наявності декількох її
співвласників) для здійснення платежів
за житлово-комунальні послуги та
відповідно до якого нараховується
плата за опалення. Оскільки
відповідачі у спірний період
зареєстровані та мешкають у
вищевказаній квартирі, тому на них
покладається солідарний обов'язок по
оплаті за теплову енергію за спірний
період. Таким чином, між позивачем та
відповідачами існують фактичні
договірні відносини на підставі
відкритого особового рахунку та ст.11 ЦК
України. Згідно зазначеної статті,
зобов'язання виникають не лише з
підстав, передбачених законодавством
(зокрема угод), а також з дій осіб, що
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Отже, обов'язком
відповідачів є своєчасна оплата за
теплову енергію та дотримання вимог
житлового та містобудівного
законодавства.

27.11.2007р. відповідач самовільно
відключила прилади опалення в квартирі
від системи централізованого
теплопостачання, що підтверджується
актом обстеження квартири, за підписом
та печаткою КП «Служба єдиного
замовника». До вищевказаного акту
відповідачу видано попередження про
відновлення приладів опалення в
квартирі в строк не пізніше 01.02.2008р. У
зазначений строк відповідачем роботи
не виконано.

18.11.2008р. фахівцями КП «Служба єдиного
замовника» повторно обстежено
квартиру відповідача та видано акт, в
якому зазначено про відсутність
приладів опалення в квартирі із-за
самовільного відключення їх
споживачем та видано попередження про
відновлення внутрішньоквартирної
системи опалення в строк до 18.01.2009р.

На підставі вищевказаних актів
відповідачам не нараховувалось за
опалення з 27.11.2007р. по 01.10.2010р.

Приймаючи до уваги, що відповідачу було
надано достатньо часу для відновлення
приладів опалення в квартирі, які він
самовільно демонтував, то починаючи з
жовтня 2010р (з початку опалювального
періоду) по особовому рахунку НОМЕР_2
нараховується за теплову енергію,
оскільки самовільне відключення
приладів опалення не може бути
підставою для звільнення споживача від
оплати за надану теплову енергію.

Відповідно до п.п.24, 25 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (далі -
Правила), споживач може відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживача від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

На даний час нормативним документом, що
регулює питання відключення мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води в
багатоповерхових житлових будинках є
наказ Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 22.11.2005р. №4 «Про
затвердження Порядку відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 09.12.2005р.
за №1478/11758, із змінами і доповненнями,
внесеними наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 06.11.2007р. за
№169, зареєстровані в Міністерстві
юстиції України 28.11.2007р. №1320/14587 (набув
чинності з 09.12.2007р).

Відключення споживача від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання проводиться у разі:
згоди всіх власників житлового
будинку; технічної можливості
влаштування індивідуального опалення;
якщо проект індивідуального
(автономного) теплопостачання
відповідає вимогам чинних нормативних
документів; затвердженою органом
місцевого самоврядування в
установленому порядку оптимізованої
схеми перспективного розвитку систем
теплопостачання населеного пункту.

Отже, споживачі можуть відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води,
однак технічна можливість відключення
повинна бути передбачена затвердженою
органом місцевого самоврядування
схемою теплопостачання, за умови
забезпечення безперебійної роботи
інженерного обладнання будинку та
вжиття заходів щодо дотримання в
суміжних приміщеннях вимог
будівельних норм та правил з питань
опалення, вентиляції та ін., на що
вказує п.26 Правил надання послуг з
централізованого опалення №630, тобто,
технічна можливість відключення
повинна бути перш за все передбачена
органами місцевого самоврядування. На
даний час Димитровською міською радою
не затверджено оптимизованої схеми
теплопостачання.

Отже, відповідно до положень п.п.24, 25, 26
Правил та пункту 1.44 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, споживачі мають право
відмовитися від послуг опалення, але з
обов'язковим дотриманням відповідного
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства,
тому самовільне відключення від мереж
централізованого опалення
забороняється, бо це погіршує умови
експлуатації внутрішньобудинкової
системи і мешкання всіх або окремих
громадян у житловому будинку.

Тобто, законодавством врегульовані
спірні правовідносини таким чином, що
дозволяється відключати вказані
мережі теплопостачання лише цілим
будинкам, а можливість відключення
окремої квартири (приміщення)
виключена.

Таким чином, Правила не суперечать
актам законодавства вищої юридичної
сили, зокрема ст.24 Закону України «Про
теплопостачання», а деталізують і
конкретизують положення даної статті,
розкриваючи зміст технічних умов, за
яких споживач теплової енергії має
право на вибір одного або декількох
джерел теплової енергії чи
теплопостачання.

Отже, діюче законодавство не дозволяє
відключення окремих приміщень
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання будинку, а можливо
лише повністю будинком за умови
дотримання всіх вимог, визначених
Порядком.

Також зазначає, що будинок є єдиною
інженерною системою, право власності, а
відповідно і відповідальність за його
належний технічний стан, несуть
солідарно всі мешканці будинку. До
інженерного обладнання в будинку
належать інженерні комунікації та
технічні пристрої, які забезпечують
санітарно-гігієнічні умови та безпечну
експлуатацію квартир (загальні
будинкові мережі тепло-, водо-, газо-,
електропостачання, бойлерні та
елеваторні вузли, обладнання
протипожежної безпеки, вентиляційні
канали та канали для димовидалення,
ліфти, центральні розподільчі щити
електропостачання, а також елементи
благоустрою прибудинкової території).

Переобладнання системи опалення
призводить до розбалансування
внутрішньобудинкової системи
опалення, яка належить до інженерної
системи будинку як цілісного майнового
комплексу. Згідно вимог відповідних
будівельних норм при проектуванні
будинку, в якому передбачається
централізоване теплопостачання, всі
стояки та внутрішні розподільчі
мережі опалення гідравлічно ув'язані
для забезпечення стабільної роботи
внутрішньобудинкової системи загалом.
Будь-яке втручання в неї шляхом зміни
гідравлічного опору (від'єднання від
системи централізованого опалення)
погіршує роботу системи в цілому, чим
погіршує умови проживання та порушує
права інших мешканців житлового
будинку, що неприпустимо за ЦК України
та суперечить ст.41 Конституції України,
відповідно до якої використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства. Права власника
квартири на інженерні системи будівлі
визначаються ЦК України. Відповідно до
ч.2 ст.382 ЦК України, власники квартир у
дво- або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир. Тобто,
співвласники зазначеного майна несуть
відповідальність за своїми
обов'язками щодо ощадливого та
сумлінного використання вказаних
об'єктів.

Крім того, п.4 ст.319 ЦК України,
передбачено, що власність зобов'язує,
орієнтуючи власників на те, що кожен з
них не лише має суб'єктивні права, але й
несе відповідальність перед громадою
та суспільством за належне
використання цих прав. Відповідно до п.5
зазначеної статті, власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам та свободам громадян.
Статтею 383 ЦК України також зазначено,
що власник житла повинен
використовувати належне йому майно
(квартиру, будинок) за цільовим
призначенням, тобто для проживання,
забезпечувати його схоронність,
утримувати у належному санітарному та
технічному стані, утримуватись від
руйнування або псування, підвищувати
благоустрій житла та ін. Ремонт та інші
зміни власник має право проводити, якщо
вони не призведуть до порушень або
обмежень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог та правил експлуатації будинку.

Саме з цих причин, щоб не допустити
відключення квартири від
централізованого опалення без
дотримання схеми теплопостачання
будинку, самовільне відключення від
мереж централізованого опалення
забороняється та зазначено п.25 Правил
№630.

Отже, відключення споживачів від
мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється в
порядку, що затверджується органом
виконавчої влади з питань житлово-
комунального господарства.

Відповідачем до підприємства
позивача не надано акту про
відключення квартири від мереж
централізованого опалення, складеного
відповідно до вимог Закону та який
затверджується відповідною комісією,
що являється єдиною підставою для
зняття з обліку та припинення
відповідних нарахувань.

Разом з цим, згідно ст.20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
споживач зобов'язаний: за власний
рахунок ремонтувати та міняти
санітарно-технічні прилади і пристрої,
обладнання, що вийшли з ладу з його
вини; дотримуватися вимог житлового та
містобудівного законодавства щодо
здійснення ремонту чи реконструкції
приміщень або їх частин, не допускати
порушення законних прав та інтересів
інших учасників відносин у сфері
житлово-комунальних послуг; своєчасно
проводити підготовку житлового
будинку, помешкання (в якому він
проживає або належить йому на праві
власності) та його технічного
обладнання до експлуатації в
осінньо-зимовий період.

Згідно ст.322 ЦК України, власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом. Тобто,
відповідач зобов'язаний підтримувати
систему централізованого опалення в
квартирі у належному стані, проте, вона
не виконала цих обов'язків.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», споживач
має право викликати представника
виконавця для складення та підписання
акта-претензії споживача, в якому
зазначаються строки, види, показники
порушень тощо. Акт-претензія подається
виконавцю, який протягом трьох робочих
днів вирішує питання про перерахунок
платежів або видає споживачеві
письмову відмову в задоволенні його
претензії.

Відповідач зверталася до позивача щодо
припинення нарахувань у зв'язку з
відключенням приладів опалення в його
квартирі з 2008р., однак претензії, з
якими відповідач зверталася до
позивача, залишено без задоволення,
оскільки самовільне відключення
квартир від мереж централізованого
опалення є порушенням вимог п.30 ч.3
«Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення» та п.3 ст.20 закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», а посилання відповідача на
вимоги нормативно-правових актів щодо
ненадання послуг з централізованого
опалення є некоректним, оскільки
позивач зі своєї сторони надав
зазначену послугу у житловий будинок, а
відповідач своїми противоправними
діями, шляхом внесення змін до
інженерних мереж будинку, унеможливив
надання виконавцем послуг з
теплопостачання та їх отримання. Таким
чином, самовільне відключення
радіаторів в квартирі споживача не є
підставою для звільнення, або
зменшення плати за теплову енергію.

Оскільки позивач надає послугу
відповідачу з теплопостачання (без
укладання письмово договору), а
відповідач відключився від
централізованого опалення без
дотримання встановленого порядку, то
вважаю нарахування за опалення
правомірними.

Вважає за необхідне пояснити, що
відносини між теплопостачальним
підприємством та споживачем, який
отримує послуги з централізованого
опалення регулюються: Цивільним
кодексом України, Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» №1875-IV від
24.06.2004р. із змінами та доповненнями,
Законом України «Про теплопостачання»
№2633-IV від 02.06.2005р. із змінами та
доповненнями, Правилами користування
тепловою енергією, затвердженими
постановою КМУ №1198 від 03.10.2007р. та
«Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення», затверджених
постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (надалі
Правила №630).

Відповідно до п.2 зазначених Правил №630,
опалювальною площею квартири є
загальна площа квартири без урахування
площі лоджій, балконів, терас.

Згідно п.18 Правил…, розрахунковим
періодом для оплати послуг є
календарний місяць. Плата за послуги
вноситься не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим. Відповідно до
вимог п.20 Правил №630, плата за надані
послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів обліку
теплової енергії або затверджених
нормативів (норм споживання) на
підставі платіжного документа
(розрахункової книжки, платіжної
квитанції тощо).

У житловому будинку АДРЕСА_1 у січні 2010
року встановлено прилад обліку
теплової енергії, тому в спірний період
по особовому рахунку НОМЕР_2 плата за
спожиту теплову енергію нараховується
відповідно показів лічильнику
теплової енергії та опалювальної площі
квартири.

Відповідно до ст.162 ЖК України та п.7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків, затверджених
постановою КМУ від 24.01.2006р. за №45,
власник квартири зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені законом або
договором за затвердженими в
установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст.28 Закону України «Про
місцеве самоврядування», ст.7 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та ст.20 Закону України «Про
теплопостачання», тарифи на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування. Рішенням виконавчого
комітету Димитровської міської ради
від 20.08.2008р. №511, затверджено та введено
в дію тариф на послуги з
теплопостачання для населення в
розмірі 8,42 грн. з ПДВ за 1 м2
опалювальної площі та 309,59 грн. з ПДВ за 1
Гкал, затверджений тариф діяв до
15.04.2011р. З метою забезпечення єдиного
для всіх регіонів підходу до
формування тарифів у сфері
житлово-комунальних послуг, постановою
КМУ від 01.06.2011р. затверджено Порядок
формування тарифів на теплову енергію,
її виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води. Цей
порядок визначає механізм формування
тарифів та застосовується під час
установлення Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
та органами місцевого самоврядування
(уповноважені органи) тарифів на
теплову енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води для суб'єктів
природних монополій.

Відповідно до Законів України «Про
електроенергетику», «Про Національну
комісію регулювання ринку комунальних
послуг України», Національна комісія
регулювання електроенергетики України
постановою від 14.12.2010р. за №1838
затвердила Обласному комунальному
підприємству
«Донецьктеплокомуненерго» тариф на
теплову енергію для населення на рівні
283,79 грн. без ПДВ та 340,55 грн. (з ПДВ) за 1
Гкал.

Отже, в спірний період відповідачу по
даній справі нараховано до сплати за
теплову енергію відповідно до діючих
норм і тарифів та у позивача не має
підстав для звільнення від оплати
зазначеної послуги.

Щодо відсутності письмового договору
про надання послуг між позивачем та
відповідачами, що виключають їх
обов'язок сплачувати ці послуги, вважає
такі доводи необґрунтованими, оскільки
відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що не передбачені цими актами, але
за аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Мешкаючи в
багатоповерховому будинку, в який
позивач надає теплову енергію,
користуючись цими послугами на протязі
тривалого часу та частково сплачуючи в
спірному періоді, відповідачі своїми
діями підтвердили наявність між нею та
позивачем фактичних договірних
відносин, внаслідок яких у
відповідачів виникли щомісячні
обов'язки по сплаті послуг з
теплопостачання.

Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» дійсно
передбачено укладання між споживачем
та відповідачем письмового договору на
надання житлово-комунальних послуг на
основі типового договору.
Постановою КМУ від 12.07.2005р. №630
затверджено типовий договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.
Проте відповідно до ст.215 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не є наслідком його
недійсності, крім випадків,
встановлених законом. Отже, ні ЦК
України, ні ЖК України, ні Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги» такі випадки не передбачені, а
тому відсутність письмового договору
між позивачем та відповідачем не
позбавляє відповідача обов'язку
сплати за опалення її квартири.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності,
а замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за оплату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. Зобов'язання боржника
сплатити певну грошову суму на користь
кредитора відповідно до
цивільно-правового договору або інших
підстав, визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення в
якому замовник зобов'язаний оплатити
надану послугу в грошах, а виконавець
має право вимоги від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.
Виходячи з юридичної природи
правовідносин як грошових зобов'язань,
на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК
України як окремий вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.

Комунальні платежі, до яких
належить послуга з теплопостачання, є
щомісячними нарахуваннями, а тому
розрахунок індексу інфляції та 3%
річних повинен здійснюватися на суму
кожного щомісячного платежу за
кількість днів прострочення,
починаючи, відповідно до п.18 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної і
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою КМУ від 21
07.2005р. № 630, а саме з 21 числа, що настає за
розрахунковим.

Отже, сплативши частково суми коштів за
опалення на користь позивача,
відповідачі своїми діями фактично
визнали свій обов'язок щодо оплати
зазначеної послуги.

Про зобов'язання власника житлового
приміщення сплачувати
житлово-комунальні послуги визначено
ст.162 ЖК України.

Крім того, відповідно до ст. 161 ЖК
України, наймач (власник) вправі
вселити в займане ним жиле приміщення у
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, свою дружину, дітей батьків,
а також інших осіб. Особи, що вселилися
в жиле приміщення відповідно до цієї
статті як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користуватися приміщенням,
якщо при їх вселенні між цими особами,
наймодавцем, наймачем та членами його
сім'ї, які проживають разом з ним, не
було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.ст.156, 160 ЖК України,
члени сім'ї наймача, які проживають з
ним, у будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 в спірний
період зареєстрований в квартирі
АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою
про реєстрацію громадян, тому на
відповідачів покладається солідарний
обов'язок по оплаті за теплову енергію
за період від 01.10.2007р. до 01.05.2014р.

В спірний період відповідачами не
сплачено за теплову енергію у зв'язку з
чим перед позивачем виникла
заборгованість в сумі 5771,90грн., що є
порушенням діючих норм.

Згідно ст.191 ЖК України, житлові спори
вирішуються відповідно до закону.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст.15 ЦПК України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

За нормами ЦПК України, передбачено
спеціальний порядок звернення до суду
про стягнення боргу за комунальні
послуги.

Житлово-комунальне підприємство має
право звернутися до суду з позовними
заявами про стягнення боргу за
житлово-комунальні послуги лише після
відмови, або скасуванні судового
наказу до певних боржників.

Так, в порядку наказного провадження
позивач звернувся до Димитровського
міського суду з вимогами про стягнення
боргу за теплову енергію за період з
01.10.2007р. до 01.05.2014р. з відповідачів на
користь ОКП
«Донецьктеплокомуненерго».

26.05.2014 року Димитровським міським судом
Донецької області ухвалено судовий
наказ №2н-226/232/2014 про стягнення з
боржників заборгованості за теплову
енергію в сумі 5771,90 грн., 3% річних в сумі
305,15 грн., інфляційних в сумі 237,61 грн. та
судового збору в сумі 121,80 грн. на
користь ОКП
«Донецьктеплокомуненерго». Але, не
погодившись з судовим рішенням,
відповідач звернулася до суду із
заявою про скасування вищевказаного
судового наказу.

Ухвалою Димитровського міського суду
від 16.07.2014р. по справі №2с-226/12/2014 судовий
наказ №2н-226/232/2014 від 26.05.2014р. було
скасовано.

Отримавши ухвалу суду про скасування
судового наказу, позивач звернувся до
суду з позовною заявою про стягнення з
відповідачів боргу за опалення.

Враховуючи зазначене, розрахунок щодо
стягнення боргу з теплопостачання, 3%
річних та інфляційних позивачем
виконано відповідно до вимог
законодавства та вважає, що заявлені
вимоги підлягають задоволенню.

Отже, просить дати належну оцінку
доказам по даній справі та винести
справедливе рішення.

Крім цього, представник позивача
пояснила, що у тексті позовної заяви є
описка щодо номеру особового рахунку,
правильним треба вважати НОМЕР_2, а не
НОМЕР_3, що підтверджується матеріалами
справи. Відповідачі не зверталися до
них з укладення договору з
теплопостачання.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений відповідно до ЦПК
України.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила суду, що
позов не визнає, ОСОБА_2 - це її
попереднє прізвище. З 2004р. вона
зверталася до всіх інстанцій,
результату ніякого. Почали робити
ремонти у будинку з 2007р. На підставі
цього вона має право відмовитися від
поставщика, що вона й зробила -
від'єднала прилади опалення, стояки
ізолювала. Користується
електроенергією. Теплотраса
знаходиться у плачевному стані, вона її
зняла на мобільний телефон. Ніяких
договорів з позивачем вона не
підписувала та не бачила. Поставщик
грубо порушував свої обов'язки. Вважає
претензії позивача безпідставними.
Вона не зверталася до Міжвідомчої
комісії щодо відключення будинку від
централізованого опалення, на
загальних зборах будинку це питання не
розглядалося. Припис КП «СЄЗ» вона не
виконала, тому що не довіряє
тепломережі. До суду вона не зверталася
з приводу зобов'язати виконати
ремонтні робити в будинку системи
опалення. Вона не зверталася за
укладенням договору до відповідача,
оскільки від'єдналася від опалення.
Вона отримує єдину розрахункову
квитанцію і там є нарахування боргу на
за теплову енергію.

Судом встановлено, що відповідачі з
01.04.2009р. зареєстровані та мешкають у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Позивачем
відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 на
загальну площу 41,70 м2 (а.с.5-8).

Ухвалою Димитровського міського суду
Донецької області від 16.07.2014р.,
скасовано судовий наказ, виданий
Димитровським міським судом Донецької
області 26.05.2014р. у справі № 2-н/226/232/2014
про стягнення з відповідачів на
користь Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго" боргу за
опалення за період з 01.10.2007р. до 01.05.2014р.
у розмірі 5771,90 грн.; інфляційні збитки у
розмірі 237,61 грн.; 3% річних у розмірі 305,15
грн. та судового збору (а.с.4).

Згідно Акту КП «СЄЗ» від 18.11.2008р., у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні
прилади центрального опалення, стояки
проходять транзитом, прилади опалення
самовільно зняті мешканцями (а.с.9).

Згідно Акту ОСББ «Молодіжний-37»
м.Димитров від 01.10.2013р., у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 відсутні радіатори
центрального опалення, стояки
проходять транзитом, джерело опалення -
камін, дата відключення - 2007р., дозволу
немає (а.с.10).

Згідно Акту ОСББ «Молодіжний-37»
м.Димитров від 02.09.2014р., у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 відсутні радіатори
центрального опалення, стояки
ізольовані, проходять транзитом,
джерело опалення - камін електричний,
дата відключення - 2007р., дозволу немає
(а.с.19).

До позивача від відповідача ОСОБА_2
27.11.2007р. надійшла заява про відмову від
центрального опалення внаслідок
неякісного опалення (а.с.24).

Згідно Акту КП «СЄЗ» від 27.11.2007р., у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні
прилади центрального опалення,
самовільно зняті мешканцями (а.с.44).

Відповідачу ОСОБА_2 від КП «СЄЗ» надано
попередження по проведенню робіт з
поновлення внутріквартирної системи
центрального опалення до 01.02.2008р. (а.с.45).

Згідно Акту перевірки системи
центрального опалення позивача від
28.11.2007р., у квартирі за адресою: АДРЕСА_1
відсутні прилади опалення (а.с.47).

Відповідачу ОСОБА_2 від КП «СЄЗ» надано
попередження по проведенню робіт з
поновлення внутріквартирної системи
центрального опалення до 18.01.2009р. (а.с.49).

Позивачем згідно відповідних актів та
рішень виконкому Димитровської
міської ради у спірний період
надавалася теплова енергія до будинку
АДРЕСА_1 (а.с.50-73).

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача ОСОБА_2 та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно за ст.19 Закону України «Про
теплопостачання», споживачі теплової
енергії повинні щомісячно здійснювати
оплату теплопостачальній організації
за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст.156 ЖК України, Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених ПКМУ від 08.12.1992р.
в редакції ПКМУ від 24.01.2006р. № 45, власник
квартири зобов'язаний оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до Правил надання
населенню послуг по централізованому
опаленню, постачанню холодної і
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою КМУ від
21.07.2005р. № 630, якими передбачені
розрахунки для встановлення оплати
послуг, плата за надання цих послуг
повинна надаватися не пізніше 20 числа
місяця, наступного за звітним.

Згідно за ст.162 ЖК України, ст.ст.525, 526 ЦК
України плата за комунальні послуги у
квартирі, яка належить громадянину,
стягується по затвердженим в
установленому порядку тарифам, тобто
споживачі зобов'язані своєчасно
вносити плату за комунальні послуги і
нести майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
договору надання послуг, одностороння
відмова від їх виконання не
допускається.

Між сторонами існують фактичні
договірні відносини з надання і
отримання послуг у вигляді теплової
енергії на підставі відкритого
особового рахунку НОМЕР_2 на квартиру
за адресою: АДРЕСА_1.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов
згідно зі ст.525 ЦК України не
допускається, одностороння відмова від
зобов'язання не звільняє винну сторону
від відповідальності за порушення
зобов'язання, тому позивач мав право на
стягнення заборгованості, яка виникла
за надану відповідачу теплову енергію.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
відповідач в односторонньому порядку
порушила умови договору, який фактично
з нею був укладений згідно відкритого
особового рахунку відповідно до якого,
їй надавалася послуга з надання
теплової енергії.

Відповідно до п.25 Правил надання
населенню послуг по централізованому
опаленню, постачанню холодної і
гарячої води і водовідведення,
затвердженого постановою КМУ від
21.07.2005р. № 630, відключення споживачів
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач самовільно відключилася
від мереж централізованого опалення,
жодних документів щодо правомірності
цього, суду не надано і у зв'язку з цим
заперечення відповідача як підставу
для не нарахування плати за надану
теплову енергію, не ґрунтуються на
Законі.

Крім того, закріплена в п.10 ч.3 ст.20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», правова норма щодо
відповідальності боржника за
несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України.
Інфляційне нарахування на суму боргу
за порушення боржником грошового
зобов'язання, вираженого в
національній валюті та трьох відсотків
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних витрат
кредитора від знецінення грошових
коштів у наслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
ці кошти нараховуються незалежно від
сплати ним неустойки (пені) за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних
відносин, але у разі існування
прострочення виконання грошового
зобов'язання зі сплати отриманих
житлово-комунальних послуг
покладається на боржника
відповідальність, передбачена ч.2 ст.625
ЦК України. Крім того, застосування
положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних
правовідносин також кореспондується
із закріпленими в п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України
нормами, відповідно до яких однією з
вимог, за якими може бути видано
судовий наказ, є вимога про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих на суму
заборгованості (постанова ВСУ від
30.10.2013р. № 6-59цс13).

Згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст.355 цього Кодексу.

У зв'язку з викладеним, суд вважає
правомірним стягнення з відповідача 3%
річних та інфляційних збитків за
прострочення сплати грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.156, 160 ЖК України,
члени сім'ї наймача, які проживають з
ним, у будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Таким чином суд вважає, що з обох
відповідачів підлягає стягненню в
солідарному порядку заборгованість за
теплову енергію, 3% річних та інфляційні
збитки.

На підставі ст.ст.156, 160, 162 ЖК України,
ст.ст.11, 322, 525, 526, 625 ЦК України, ст.19
Закону України «Про теплопостачання»,
ст.ст.18, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», п.п.18, 25
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
21.07.2005 року № 630, Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою КМУ від
08.12.1992р., Порядку відключення окремих
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 22.11.2005р. №4, керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
теплопостачання задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго"
заборгованість за теплопостачання за
період з 01.10.2007 року до 01.05.2014 року в сумі
5771 (п'ять тисяч сімсот сімдесят одну),90
грн., 3% річних за період 21.11.2010р.-20.04.2014р.
у сумі 305 (триста п'ять),15 грн.,
інфляційних збитків за період
21.11.2010р.-20.04.2014р. у сумі 237 (двісті
тридцять сім),61 грн., разом 6314 (шість
тисяч триста чотирнадцять),66 грн.,
перерахувавши цю суму на розрахунковий
рахунок № 23 у філії ДОУ ВАТ
«Ощадбанк», МФО 335106, ЄДРПОУ отримувача
03337119, призначення платежу: за теплову
енергію та штрафи м.Димитров.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Обласного комунального
підприємства
"Донецьктеплокомуненерго" судовий збір
у розмірі 243,60 грн., перерахувавши цю
суму на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1
у філії ДОД АТ «Райффайзен банк Аваль»,
МФО 380805, отримувач - ВП «ВО ОКП «ДТКЕ
«Димитровтепломережа», ЄДРПОУ
отримувача 38311229, призначення платежу -
судові витрати м.Димитров.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя