Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Куштана Б.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 08 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська інноваційна страхова
компанія «Інвестсервіс» про стягнення
нарахованої, але невиплаченої
заробітної плати, грошової компенсації
за невикористану відпустку та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Українська
інноваційна страхова компанія
«Інвестсервіс» (далі по тексту - ПрАТ
«Інвестсервіс») про стягнення
нарахованої, але невиплаченої
заробітної плати, грошової компенсації
за невикористану відпустку та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що
він перебував з відповідачем в
трудових відносинах, які припинилися
30.11.2011 року. Відповідач після
звільнення не провів повного
розрахунку з ним не виплативши йому
7473,73 грн. заробітної плати та
компенсації за невикористану
відпустку.

Дані обставини встановлені рішенням
Воловецького районного суду від 30.07.2010
року та рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 29.10.2010 року,
яким стягнуто з відповідача на його
користь 25 000 грн. заробітної плати та 16
000 грн. компенсації за невикористану
відпустку.

За таких обставин просив суд, на
підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України
стягнути з відповідача 25 000 грн.
заробітної плати, 16 000 грн. компенсації
за невикористану відпустку, середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні за період з грудня 2011 року
по день ухвалення судом рішення та 4000
грн. витрат на правову допомогу.

В подальшому позивач уточнив позовні
вимоги та остаточно просив суд
стягнути з відповідача 21 191,09 грн.
заробітної плати, 16 000 грн. компенсації
за невикористану відпустку, середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні за період з грудня 2011 року
по жовтень 2013 року в розмірі 94 248,71 грн.
та 4000 грн. витрат на правову допомогу

Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 08 листопада 2013
року, даний позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 21 191,09 грн. належної йому
заробітної плати та 1125 грн. витрат на
правову допомогу.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному
порядку.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 06.03.2014 року
дану апеляційну скаргу відхилено та
залишено без змін заочне рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
08 листопада 2013 року.

Однак ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23.07.2014 року
скасовано ухвалу апеляційного суду від
06.03.2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
компенсації за невикористану
відпустку, а справу в цій частині
передано на новий судовий розгляду до
суду апеляційної інстанції.

Таким чином предметом даного
апеляційного оскарження є апеляційна
скарга ОСОБА_2 на заочне рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
08.11.2013 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
компенсації за невикористану
відпустку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
змінити рішення суду першої інстанції
та задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. Зокрема зазначає,
оскільки відповідач не виплатив всіх
належних сум позивачу при звільненні,
то останній не пропустив строк для
звернення до суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційних скарг, вважає що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував із
ПрАТ «Іневстсервіс» у трудових
відносинах, які припинилися 30.11.2011 року
на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.6 на
звороті).

Відповідно до довідки відповідача
заборгованість по заробітній платі
перед позивачем становить 25 000 грн., а
розмір компенсації за невикористану
відпустку - 16 000 грн. (а.с.7).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Про нараховані суми, належні
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
компенсації за невикористану
відпустку, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущено
тримісячний строк для звернення до
суду.

Однак з даними висновками суду першої
інстанції не може погодитись колегія
суддів виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.12.1999 року №13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

В рішенні від 22.02.2012 року по справі
№4-рп/2012 Конституційний Суд України
дійшов висновку, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку встановлено тримісячний
строк, перебіг якого розпочинається з
дня, коли звільнений працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
те, що власник або уповноважений ним
орган, з вини якого сталася затримка
виплати всіх належних при звільненні
сум, фактично розрахувався з ним.

Таким чином, оскільки в даному випадку
відповідач фактично не виплатив
позивачу нараховану заробітну плату,
то строк для звернення до суду із
вимогами про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та компенсації за
невикористану відпустку.

Тобто з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню
компенсація за невикористану
відпустку в розмірі 16 000 грн. та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
грудня 2011 року по жовтень 2013 року
(відповідно до прохальної частини
уточненої позовної заяви).

Разом з тим колегія суддів не може
погодитись з розміром середнього
заробітку вирахуваного позивачем
зважаючи на наступне.

Порядок розрахунку середнього
заробітку регулюється Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.1995
року №100 (далі по тексту - Постанова КМ.

Відповідно до п.2 Постанови КМ в даному
випадку середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час. Якщо
протягом останніх двох календарних
місяців працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Якщо і протягом цих місяців
працівник не відпрацював жодного
робочого дня, середня заробітна плата
обчислюється відповідно до останнього
абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно п.5 Постанови КМ нарахування
виплат у всіх випадках збереження
середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної (годинної) заробітної
плати.

Пунктом 7 Постанови КМ передбачено, що
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що такий здійснено шляхом
множення середньомісячної заробітної
плати на кількість місяців затримки у
виплаті, що не відповідає приписам
Постанови КМ, а відтак колегія суддів
вважає за необхідне здійснити
розрахунок середнього заробітку
відповідно до приписів трудового
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи
заробітна плата ОСОБА_2 за останні два
повні місяці роботи (серпень, вересень
2011 року) становила 8195,55 грн. (3292,83 + 4902,72 =
8195,55), а кількість робочих днів за два
дані місяці становить 44. Таким чином
середньоденна заробітна плата ОСОБА_2
за два останні повні місяці роботи
становить 186,26 грн. (8195,55/44 = 186,26).

Кількість робочих днів за весь період
становить відповідно: за грудень 2011
року - 22 дні, за 2012 рік - 251 день, з 01.01.2013
року по 31.10.2013 року - 208 днів. Загальна
кількість робочих днів за весь період
становить 481 день (22 + 251 +208 = 481).

Таким чином середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
становитиме 89 591,06 грн.(186,26 грн./день * 481
день = 89 591,06 грн.).

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що заочне
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 08.11.2013 року, відповідно до п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.116, 117 КЗпП України,
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 338 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 08 листопада 2013
року в частині вирішення позовних
вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та компенсації за
невикористану відпустку - змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська інноваційна
страхова компанія «Інвестсервіс» на
користь ОСОБА_2 компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 16 000
(шістнадцять тисяч) гривень та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 89 591
(вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот
дев'яносто одна) гривня 06 (шість)
копійок.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді