22-ц/775/1004/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Демочко Д.О.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів -
Гаврилової Г.Л., Попової С.А.,
при секретарі - Бєльченко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про припинення права
спільної часткової власності, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Першотравневого районного суду
Донецької області від 15 травня 2014 року,-
20 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 та просив:
припинити право спільної часткової
власності між ним і відповідачкою
шляхом виділу в натурі 26/200 частки бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: поверх Б1 - квартира №4, кімната
загальною площею 14,3 кв.м; квартира №5,
кімната загальною площею 14,2 кв.м;
квартира №6, кімната загальною площею
14,2 кв.м; квартира №7, кімната загальною
площею 14,1 кв.м; квартира №9, кімната
загальною площею 8,6 кв.м; квартира №10,
кімната №3 загальною площею 13,8 кв.м,
кімната № 5 загальною площею 6,8 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що рішенням
Першотравневого районного суду
Донецької області від 07.12.2011 року за ним
визнано право власності на 26/200 частки
бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» по
АДРЕСА_1, що зареєстровані за ОСОБА_3
Оскільки відповідачка відмовляється у
добровільному порядку провести поділ
будівлі, а він бажає виділу своєї
частки та не може зареєструвати своє
право власності на частку та
користуватися нею, тому просить
припинити право спільної часткової
власності на майно шляхом виділу в
натурі належної йому частки. Вважає
виділ в натурі можливим, оскільки
зазначені приміщення, які входять до
26/200 частин, мають окремий вихід, тому
співвласники не будуть мати залежності
Рішенням Першотравневого районного
суду Донецької області від 15 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_2 26/200 частин
бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», будівлі
літ. Б-1, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: квартира №4, кімната
загальною площею 14,3 кв.м; квартира №5,
кімната загальною площею 14,2 кв.м.;
квартира №6, кімната загальною площею
14,2 кв.м.; квартира №7, кімната загальною
площею 14,1 кв.м.; квартира №10, кімната №
3 загальною площею 13,8 кв.м.; квартира
№10, кімната № 5 загальною площею 6,8
кв.м.; квартира №9, кімната загальною
площею 8,6 кв.м, припинено право
приватної власності на це майно ОСОБА_3,
решту приміщень бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що складають 26/200
частини та перебували у спільній
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено у
власності ОСОБА_3 та припинено право
приватної власності на це майно ОСОБА_2

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідачка ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі просить рішення
скасувати та постановити ухвалу про
закриття провадження у справі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 в судове засідання повторно не
з'явилися, про причини неявки суду не
повідомили, ніяких заяв не подали, про
час та місце судового засідання були
повідомлені належним чином шляхом
направлення судового виклику замовною
кореспонденцією з повідомленням про
вручення та телефонограм,
зареєстрованих у встановленому
порядку в журналі телефонограм, витяг з
якого долучено до справи. Тому,
виходячи з положень ст.305 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку про
можливість розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачки ОСОБА_3, яка доводи
апеляційної скарги підтримала, просила
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та в задоволенні позову
відмовити, заперечення позивача
ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
зміни, перевіривши матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно положень ст.ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі права на володіння і
користування спільним майном, на
захист права спільної часткової
власності.

Відповідно до ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування належної йому частини
спільного майна в натурі.

Згідно положень ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі
частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив виділ,
право спільної часткової власності на
це майно припиняється. Така особа
набуває право власності на виділене
майно, і у випадку, встановленому
законом, таке право підлягає державній
реєстрації.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Першотравневого районного суду
Донецької області від 07.12.2011 року, яке
набрало законної сили, 26/100 бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
зареєстровані за ОСОБА_3, були визнані
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3; за позивачем ОСОБА_2
визнано право власності на 26/200 часток
вказаної бази відпочинку (а.с.4-10).

На громадський будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, Перштотравневим
БТІ позивачу видано технічний паспорт,
виготовлений станом на 15.09.2012 року з
планом, експлікацією приміщень та
характеристикою, без зазначення
власника у відповідній графі (а.с.11-15).

Згідно висновків судової
будівельно-технічної експертизи №2
виділ в натурі 26/200 частки
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, є можливим.
Запропоновано наступний варіант
виділу позивачу 26/200 частини будівлі
літ.Б-1 бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», а
саме: квартира №4, кімната, загальна
площа 14,3 кв.м; квартира №5, кімната,
загальна площа 14,2 кв.м.; квартира №6,
кімната, загальна площа 14,2 кв.м.;
квартира №7, кімната, загальна площа 14,1
кв.м.; квартира №10, кімната № 3, загальна
площа 13,8 кв.м.; квартира №10, кімната №5,
загальна площа 6,8 кв.м.; квартира №9,
кімната, загальна площа 8,6 кв.м. (а.с.68-73
Заключення експерта № 2 від 12.02.2014 року).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із спільного майна, та,
враховуючи те, що виділ в натурі
належної позивачу 26/200 частки із
спільної будівлі згідно висновку
будівельно-технічної експертизи є
можливим, суд дійшов до висновку про
обгрунтованість вимог позивача та
виділив йому в натурі 26/200 частин
будівлі літ.Б-1 за варіантом,
запропонованим експертом, припинивши
право спільної часткової власності
сторін на цю будівлю.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивачки
про те, що суд першої інстанції у
порушення ч.2 ст.205 ЦПК України
проігнорував наявність рішення
Першотравневого райсуду Донецької
області від 29.07.2013 року, винесеного
раніше за результатами розгляду справи
за аналогічним позовом ОСОБА_2 до неї
про виділ в натурі частини із майна, яке
є спільною частковою власністю, що
обраний спосіб захисту позивачем права
є неправильним, бо припинення права
спільної власності є наслідком поділу
майна, колегія суддів вважає
безпідставними.

Як вбачається зі справи, рішенням
Першотравневого районного суду
Донецької області від 29.07.2013 року було
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про виділ в натурі 26/200 часток
бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованої в АДРЕСА_1, а саме, в
будівлі літ.Б-1. Згідно змісту
мотивувальної частини цього рішення
підставою для відмови в позові є
ненадання позивачем доказів про те, що
26/200 частки складаються саме з тих
приміщень, які просив позивач виділити
йому і що такий варіант поділу є
можливим (а.с.29-33).

З позовної заяви ОСОБА_2 до
відповідачки про припинення права
спільної часткової власності шляхом
виділу частки в натурі від 20.09.2013 року
по справі, що переглядається,
вбачається, що предметом спору є цей же
об'єкт нерухомості та ці ж самі
приміщення, які були предметом спору по
справі за його позовом до відповідачки
про виділ в натурі частки із майна, що
перебуває у спільній частковій
власності, від 19.03.2013 року, яка уже
вирішена рішенням суду від 29.07.2013 року
(а.с.2-3,28,29-33).

Між тим, зі змісту вказаних позовних
заяв вбачається, що по справі, яка
переглядається апеляційним судом,
позивач обґрунтовує свої вимоги
посиланням на обставини відсутності
згоди відповідачки на виділ в натурі
належної позивачу частки, на
відсутність можливості зареєструвати
своє право власності на частку майна до
виділу в натурі, тобто, у даній справі
позов заявлено з інших підстав, ніж
позов, за результатами розгляду якого
раніше було вирішено справу.

Крім того, в позові від 19.03.2013 року
позивач заявляв вимоги про виділ в
натурі 26/200 частин із майна спільної
часткової власності, а по справі, яка
переглядається, крім вимог про виділ в
натурі частки із спільної власності
також заявлені вимоги про припинення
права спільної часткової власності на
майно, які раніше не заявлялися.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про
відсутність підстав для закриття
провадження у справі на підставі п.2 ч.1
ст.205 ЦПК України та правильно
розглянув справу по суті спору.

Як вбачається зі справи позивачем
вимоги про припинення права власності
заявлено одночасно з вимогами про
виділ частки із майна, що перебуває у
спільній частковій власності. Рішенням
Першотравневого районного суду від
07.12.2011 року, яке набрало законної сили,
визнано за сторонами 26/100 частин бази
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» спільною
сумісною власністю та визнано за
позивачем право власності на 26/200
частин цього майна. Тому відповідно до
ст.364 ЦК України позивач має право на
виділ належної йому частки в натурі і у
разі виділу цієї частки право спільної
часткової власності припиняється. З
урахуванням наведеного колегія суддів
вважає, що обраний позивачем спосіб
захисту цивільного права не суперечить
вимогам ст.16 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги позивачки
про те, що суд залишив поза увагою, що
майновий комплекс - база відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» є цілісним та крім неї
також належить ще третім особам: ОСОБА_4
згідно договору міни від 12.09.2006 року 28/100
часток, ОСОБА_5 згідно договору
купівлі-продажу від 24.10.2003 року 16/100
часток, ОСОБА_6 згідно договору
купівлі-продажу від 21.10.2003 року 9/100
часток, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 згідно
договору купівлі-продажу від 12.09.2006
року 5/100 часток, ОСОБА_7 згідно договору
міни від 07.04.2006 року 16/100 часток та
ОСОБА_3 згідно договору міни від 07.04.2006
року 26/100 часток, між всіма ними
досягнуто згоди щодо користування
спільним майном, тому поділ майна та
виділ часток можливий лише за участю
всіх співвласників, але треті особи
участі в судовому засіданні не
приймали, пояснень не давали, є
неспроможними.

Як вбачається зі справи, ухвалою
Першотравневого районного суду від
17.12.2013 року до участі у справі були
залучені інші співвласники бази
відпочинку ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у якості третіх осіб (а.с.50).
Судом їм неодноразово направлялись
судові повістки про виклик в судове
засідання (а.с.51,58-61,78-81,84-85,87-88,91-92,96-98).
Однак, треті особи своїми
процесуальними правами розпорядилися
на свій власний розсуд, в судове
засідання не прибули, про причини
неявки суду не повідомили та ніяких
письмових пояснень чи заперечень на
позов не подали. Тому, розглядаючи
справу у відсутності третіх осіб, суд
першої інстанції не допустив порушення
їх прав.

Крім того, з технічного паспорту на
спірне майно, схематичного плану та
договору міни, висновку
будівельно-технічної експертизи
(а.с.11-15,105,68-73,153) вбачається, що спірне
приміщення літ.Б-1, яке було придбане
відповідачкою за нотаріально
посвідченим договором міни від 07.04.2006
року в цілому разом з ? частиною щитової
літ.И-1, ? частини навісу літ.К-1, є
відокремленою будівлею, кожна квартира
має окремий вхід. Вимог щодо поділу в
натурі ? щитової літ.И-1 та ? частини
навісу літ.К-1 позивач не заявляв і ці
приміщення не були предметом розгляду
в суді, але це не може бути підставою
для скасування рішення суду та відмови
в задоволенні позову.

Ні суду першої інстанції, ні
апеляційному суду не надано жодних
доказів, які б свідчили про те, що дане
приміщення, окрім сторін по справі,
належить будь-яким іншим особам і що
оскаржуваним рішенням порушено права
третіх осіб, які рішення суду не
оскаржили.

Та обставина, що позивач на підставі
рішення суду від 07.12.2011 року не
зареєстрував своє право власності на
26/200 часток спірного приміщення літ.Б-1
позбавляє його права розпорядитися
своїм майном, але не виключає його
право для звернення до суду з позовом
за захистом права власності.

Посилання відповідачки в апеляційній
скарзі на те, що позивач не звертався до
неї з пропозицією провести поділ майна
в натурі у добровільному порядку, також
є безпідставними, оскільки, як
вбачається з наданого позивачем
апеляційному суду листа, позивач 01.11.2012
року на адресу відповідачки замовною
кореспонденцією з повідомленням про
вручення та описом вкладення направляв
пропозицію вирішити питання про поділ
в натурі спільного майна, що
підтверджує його доводи про
недосягнення з відповідачкою згоди
щодо володіння і користування спірним
приміщенням та свідчить про виникнення
спору, який підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Посилання відповідачки на те, що
будівельно-технічна експертиза
проводилась за її відсутності, не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду, оскільки, як вбачається
зі справи, змісту судової
будівельно-технічної експертизи
експерт повідомляв сторони про
проведення обстеження спірної будівлі,
провів огляд приміщення у присутності
позивача, висновки зробив з
урахуванням стану будівлі та технічної
документації на неї, жодних зауважень
щодо висновків експертизи
відповідачка не навела ні в
апеляційній скарзі, ні в судовому
засіданні апеляційного суду. Також не
навела ніяких обставин, які б свідчили
про порушення її права власності на
спірне майно обраним варіантом поділу
в натурі належної сторонам у рівних
частках будівлі літ.Б-1.

Ніяких нових обставин та нових доказів,
які не були предметом дослідження в
суді першої інстанції та спростовували
б правильність висновків суду першої
інстанції відповідачка, апелянтом не
наведено та не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правильно
розглянув справу та обґрунтовано у
відповідності з обставинами справи і
вимогами матеріального права дійшов до
висновку про задоволення позову. При
цьому порушень норм процесуального
права, які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовними для
скасування рішення суду, судом не
допущено.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та в межах
доводів апеляційного оскарження на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
відсутність апеляційних підстав для
скасування рішення суду, у зв'язку з чим
рішення суду підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду Донецької області від 15 травня 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Попова С.А.

Гаврилова Г.Л.