Справа № 344/5991/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1854/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Горблянського
Я.Д.

суддів: Пнівчук О.В.,
Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

з участю: представників
відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання
особистою приватною власністю майна,
набутого за час окремого проживання
подружжя та придбаного після
фактичного припинення шлюбних
відносин, - за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 01 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2013 року ОСОБА_5 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання
особистою приватною власністю
квартири, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 та автомобіль марки « Volkswagen
Golf»,2004 р.в., р.н.з. НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що рішенням
Городенківського районного суду від
28.01.2009 року розірвано шлюб між
сторонами, проте фактично шлюбні
відносини між ними припинені з 2004 року.
Враховуючи норму сімейного права щодо
визначення особистою приватною
власністю дружини майна набутого за
час окремого проживання подружжя,
позивач вважав, що квартира та
автомобіль, придбані за її власні кошти
під час окремого проживання з
відповідачем у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин, належать
їй.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 01.07.2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
вважаючи його незаконним ОСОБА_5 подала
апеляційну скаргу.

Вказує, що суд ухвалюючи рішення не
об'єктивно поставився до її вимог, не
прийняв до уваги представлені докази
та не надав їм належної оцінки.

Вказує, що починаючи з 2004 року шлюбні
відносини між сторонами фактично
припинені, останні проживали окремо та
не вели спільного господарства.

Позивачем 26.06.2006 року укладено договір
на дольову участь у будівництві 3-ьох
кімнатної квартири , загальна вартість
якої склала 214928 грн., які були сплачені
03.07.2006 року. Частину коштів позивачем
було накопичено особисто за час роботи
за кордоном, а частину вона позичила, що
підтверджується борговою розпискою
від 01.07.2006 року. Автомобіль теж був
куплений позивачем за рахунок власних
коштів на підставі біржової угоди.

В обґрунтування вимог посилається на
п.3 ч.1 ст. 57 СК України про те, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є зокрема майно, набуте нею,
ним за час шлюбу але за кошти, які
належали їй, йому особисто, та на ч.6
цієї статті відповідно до якої суд може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним
за час їхнього окремого проживання у
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин.

Вважає, що суд не застосував необхідну
норму законодавства, через що порушено
принцип верховенства права. Суд
неповно з'ясував обставини справи та
його висновки не відповідають дійсним
обставинам справи, що свідчить про
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
невірного вирішення спору.

За наведених доводів просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
відповідача, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оспорюване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що спірне
майно придбане позивачем під час
перебування її з ОСОБА_2 у
зареєстрованому шлюбі, належними та
допустимими доказами не доведено
обставин для визнання права особистою
приватною власністю автомобіля та
квартири, в тому числі не доведено факт
окремого проживання сторін з 2004 року
саме у зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, так
як за вірного встановлення обставин
справи вони відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач та відповідач перебували у
шлюбі з 24.04.1993 року по 28.01.2009 року, до
часу його розірвання в судовому
порядку.

26.06.2006 року ОСОБА_5 уклала договір з ПП
«Агроресурс» на дольову участь у
будівництві трьохкімнатної квартири
загальною площею 85,12 кв.м. в м. Івано -
Франківську в межах вулиць Короля
Данила - Пилипа Орлика - Бельведерської.
З копії квитанції вбачається, що
позивачем 03.07.2006 року проведена оплата
вартості квартири в сумі 214923 грн., а
24.03.2009 року позивач оформила свідоцтво
про право власності на цю квартиру з
визначеною адресою АДРЕСА_1.

На підставі біржової угоди від 19.07.2008
року ОСОБА_5 придбала автомобіль марки
« Volkswagen Golf»,2004 р.в., р.н.з. НОМЕР_1.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про
визнання права власності на зазначена
майно, позивач посилалась на те, що воно
придбане за її власні кошти за час
окремого проживання з відповідачем.

Згідно ч. 6 ст. 57 СК України суд може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним
за час їхнього окремого проживання у
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин.

Таке ж роз'яснення, наводиться у п. 30
Постанови Пленуму Верховного Суду № 11
від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», що коли, подружжя фактично
припинило шлюбні відносини, суд
відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка, майно набуте кожним
з них за цей період та за вказаних
обставин, і провести поділ тільки того
майна, що було їхньою спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Оскільки, позивачем не доведено того,
що шлюбні відносини припинились між
нею і відповідачем до розірвання шлюбу,
тому суд першої інстанції, вірно
прийшов до висновку про те, що спірні
автомобіль та квартира не підлягає
виключенню із загальної маси спільного
сумісного майна подружжя.

Наполягання ОСОБА_5 на тому, що шлюб
припинено з 2004 року на увагу не
заслуговують і не створюють правових
наслідків для вирішення майнового
питання, оскільки нею не представлено
належних та допустимих доказів
окремого проживання та фактичного
припинення шлюбних відносин з
відповідачем. Подана копія позовної
заяви про розірвання шлюбу та рішення
Городенківського районного суду від
28.01.2009 року таким слугувати не можуть.

Крім того в суді першої інстанції на
підставі письмових доказів та показань
свідків встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 був вписаний у свідоцтво про
реєстрацію спірного транспортного
засобу за письмовою заявою ОСОБА_5,
сторони спільно здійснювали покупку
автомобіля в Києві, а свідки
підтвердили, що квартира куплена за
спільні кошти і відповідач брав участь
у здійсненні ремонтних робіт.

Достовірних та безспірних доказів, які
б підтверджували факт придбання
позивачем спірної квартири за рахунок
коштів, переданих за договором позики
від ОСОБА_8, чи за рахунок інших власних
коштів, суду надано не було.

Зважаючи на вищенаведене, рішення
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не
спростовують його законності і
обґрунтованості.

Тому підстав для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення колегія суддів не
вбачає.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 01 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М.
Соколовський