Дата документу 02.09.2014
Справа № 334/4316/14-ц
Провадження № 2/334/1939/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Вєтлугіній Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за договором позики, де зазначив, що 31
травня 2012 року вона уклала з ОСОБА_2
договір позики, відповідно до якого
передала відповідачу грошові кошти у
сумі 22 000 гривень з умовою їх повернення
до 08 червня 2012 року. Вищезазначений
Договір позики складено та посвідчено
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстровано в реєстрі за №696.
Після закінчення строку для повернення
боргу вона неодноразово зверталася до
боржника з вимогою про повернення
боргу, але він ігнорував її звернення.

Відповідно до ст.625 ЦК України, три
проценти річних від суми боргу за час
прострочення виконання зобов'язання
складають - 1 262,80 гри., сума боргу з
урахуванням індексу інфляції від
простроченої заборгованості становить
- 1 760,00 гри. Крім того моральну шкоду
позивака оцінює в розмірі 6 000 гри.

Оскільки до цього часу відповідач борг
не повернув, тому позивачка вимушена
звернутися до суду та просить стягнути
з відповідача на свою користь суму
заборгованості за договорами позики
від 31.05.2012 року у сумі 22 000 грн., 3% річних
від простроченої заборгованості у сумі
- 1 262,80 гри., грошові кошти з урахуванням
індексу інфляції від суми
заборгованості у розмірі - 1 760 гри.,
грошові кошти на відшкодування
моральної шкоди у сумі - 6 000, а також
понесені витрати по сплаті судового
збору в сумі 311 грн.

Представник позивачки в судовому
засіданні позов підтримав, просить
його задовольнити за мотивами,
вказаними в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав частково у частині стягнення
суми позики, в іншій частині просив суд
відмовити. Суду пояснив, що не мав
матеріальної змоги сплатити суму
позики, оскільки знаходився на
лікуванні.

Вислухавши пояснення представника
позивача та відповідача, розглянувши
матеріали справи, оцінивши та
дослідивши всі докази у сукупності, суд
прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 31 травня 2012 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір позики, відповідно до якого,
ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 позику грошові
кошти у сумі 22 000 грн., з умовою їх
повернення до 08 червня 2012 року.
Вищезазначений Договір позики
складено та посвідчено приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстровано в реєстрі за №696. (а.с.6)

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається. Зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона передає
у власність другій стороні грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором. Якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 ЦК
України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та
три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Інфляція - це покажчик характеристики
динаміки загального рівня цін на
товари та послуги, які купує населення
для невиробничого споживання, а ціни в
Україні встановлені в національній
валюті - гривні, норма ст.625 ЦК України
щодо сплати боргу з урахуванням
встановленої інфляції поширюється
лише на випадки прострочення виконання
грошового зобов'язання, яке визначено
договором у гривні.

Оскільки відповідач не повернув вчасно
борг, та прострочив виконання, то три
проценти річних від суми боргу за весь
час прострочення виконання
зобов'язання за договором позики від
31.05.2012 р. складають - 1 262,80 грн.

З урахуванням встановленого індексу
інфляції, який ґрунтується на
інформації Державного комітету
статистики України, сума інфляційних
витрат за час прострочення виконання
зобов'язання за позикою від 31.05.2012 р.
складають - 1 760 грн.

Отже сума боргу ОСОБА_2 за договором
позики складає - 25 022,80 грн., із них сума
основного боргу 22 000 грн., сума 3-х
процентів річних 1 262,80 грн., та сума
інфляційних витрат - 1 760 грн.

Стаття 1051 ЦК України передбачає право
позичальника оспорити договір позики
на тій підставі, що грошові кошти або
речі насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Обов'язок довести зазначений факт
покладений на позичальника.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував факту одержання від
позикодавця суми позики. Крім того
іншого розрахунку названих сум
відповідачем суду не надано та не
спростовано розрахунок, наданий
позивачкою.

Згідно з ст..23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
права. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Розмір
морального відшкодування суд визначає
залежно від обсягу та характеру
моральних страждань позивача, при
цьому виходить з матеріального
становища винних осіб, а також із засад
розумності та справедливості.

Позовні вимоги про стягнення на
користь позивачки з відповідача
моральної шкоди у сумі 6 000 грн.
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не доведено завдання
моральної шкоди, та позовні вимоги не
ґрунтуються ні на умовах укладеного
між сторонами договору позики, ні на
вимогах законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню частково шляхом стягнення
з відповідача на користь позивачки за
договорами позики від 31.05.2012 р. грошові
кошти в сумі 25 022,80 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.
Тому з відповідача підлягають
стягненню на користь позивачки судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 250,23 грн., понесені нею при
поданні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 23, 59, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 525, 526, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
сумі 25 022 грн. 80 коп. (двадцять п'ять
тисяч двадцять дві гривні 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
сумі 250 грн. 23 коп. (двісті п'ятдесят
гривень 23 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Т.Є.Баруліна