Справа № 639/3526/14-ц
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

в складі: головуючого судді
- Труханович В.В.,

за участю секретаря
- Малойван Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про
захист прав споживача та відшкодування
неустойки, збитків та моральної шкоди,
завданої наданням неякісних послуг,
суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Жовтневого
районного суду м. Харкова з позовом до
фізичної-особи підприємця ОСОБА_2, в
якому просила стягнути з відповідача
на свою користь передплату за
договором у розмірі 5 240,00 грн.,
неустойку за несвоєчасне виконання
робіт по договору у розмірі 274 052,00 грн.,
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 5 000 грн.

25 червня 2014 року позивач уточнила
позовні вимоги та просила суд стягнути
з відповідача на свою користь
передплату за договором у розмірі 5 240,00
грн., неустойку за несвоєчасне
виконання робіт по договору у розмірі
606 792,00 грн., відшкодування моральної
шкоди у розмірі 150 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що 06.06.2011
року між нею та ФОП ОСОБА_2 було
укладено договір про надання послуг зі
створення веб-сайту.

Відповідно до умов договору позивачем
було сплачено 5 240,00 грн. в якості
передплати за надані послуги.

Позивач вказує, що відповідачем було
порушено зобов'язання взяті на себе за
договором, оскільки сайт станом на
25.06.2014 року не створений та не
функціонує належним чином.

ОСОБА_1 направляла на адресу
відповідача відповідні претензії щодо
повернення суми передплати, які не були
виконані.

На думку позивача, у зв'язку з
порушенням умов договору, відповідач
має сплатити неустойку у розмірі 606 792,00
грн.

Крім того, на думку позивача, діями
ОСОБА_2 їй завдано моральну шкоду, яка
виявляється у погіршенні стану її
здоров'я через постійне напруження та
стресовий стан.

Крім того, позивач зазначає, що до
спірних правовідносин мають
застосовуватися положення Закону
України «Про захист прав споживачів»,
оскільки позивач мала намір отримати
послугу для особистих потреб.

Враховуючи викладене, позивач і була
змушена звернутися до суду з даним
позовом.

Представник позивача, ОСОБА_3, який діє
на підставі довіреності від 12.02.2013 року,
в судове засідання не з'явився, надав
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності та за відсутності
позивача. Проти винесення заочного
рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
судового засідання повідомлена
належним чином, причина неявки суду не
відома. Клопотання про відкладення
справи до суду не надходили. У зв'язку з
цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та
ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим
провести заочний розгляд справи, проти
чого не заперечував і представник
позивача по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що уточнений представником
позивача позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступних обставин.

В судовому засіданні було встановлено,
що 06.06.2011 року між ОСОБА_1 (замовник) та
ФОП ОСОБА_2 (виконавець) було укладено
договір №06/06/2011 про надання послуг. (а.с.
5-8)

Відповідно до умов укладеного
договору, замовник поручає, а
виконавець приймає на себе
зобов'язання виконати роботи зі
створення веб-сайту, а замовник
зобов'язується прийняти та сплатити
вартість виконаних робіт на умовах,
визначених договором. Перелік робіт та
вимоги до них визначені Технічними
умовами, які є додатком №1 до договору.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 4.1 договору, вартість
робіт становить 4 800 грн.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
виконавець починає виконання робіт
після 50% передплати вартості послуги,
пунктом 4.2 договору визначено порядок
сплати вартості робіт.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Так, 22.06.2011 року позивачем було сплачено
1680 грн. в якості оплати послуг за
створення веб-сайту, 25.07.2011 року було
сплачено 1200 грн., 22.08.2011 року - 1040 грн., та
01.09.2011 року - 1320 грн. Загалом було
сплачено 5 240 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору, строк
виконання робіт становить 15 робочих
днів.

Відповідно до ст. 905 ЦК України, строк
договору про надання послуг
встановлюється за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Позивач вказує, що до теперішнього часу
веб-сайт не створений та не функціонує
належним чином. Відповідачем було
порушено п. 2.5, 3.1.4, 5.2 договору, та п. 3.2.2,
3.2.3, 3.4.2, 3.5.2, 4.5, 4.6, 4.10 Технічного
завдання, яке є додатком до договору.

Так, 09 лютого 2011 року позивач ОСОБА_1
направила на адресу ФОП ОСОБА_2
претензію, в якій вказала, що вона
зобов'язання виконала, сплативши суму
за договором, а відповідач порушує
умови договору, та не виконує взяті на
себе зобов'язання. У зв'язку з цим,
ОСОБА_1 просила відповідача протягом
трьох днів повернути кошти у розмірі 5240
грн., сплачені за договором.

Згідно ч.1 ст. 906 ЦК України, збитки,
завдані замовнику невиконанням або
неналежним виконанням договору про
надання послуг за плату, підлягають
відшкодуванню виконавцем, у разі
наявності його вини, у повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором.
Виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач на
претензію жодним чином не
відреагувала, кошти не повернула,
ОСОБА_1 і звернулась до суду з позовом
про захист прав споживачів.

Суд зазначає, що правовідносини, які
виникли між сторонами регулюються
також і Законом України «Про захист
прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на: 1) захист своїх прав
державою; 2) належну якість продукції та
обслуговування; 3) безпеку продукції; 4)
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця);
5) відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону; 6) звернення до
суду та інших уповноважених державних
органів за захистом порушених прав; 7)
об'єднання в громадські організації
споживачів (об'єднання споживачів).

Згідно ч.1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав
споживачів», споживач має право
відмовитися від договору про виконання
робіт (надання послуг) і вимагати
відшкодування збитків, якщо виконавець
своєчасно не приступив до виконання
зобов'язань за договором або виконує
роботу так повільно, що закінчити її у
визначений строк стає неможливим.

Суд враховує, що відповідач, як
виконавець, який порушив договір про
надання послуг при здійсненні ним
підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Так, враховуючи положення ст. 906 ЦК
України та ст. 10 ЗУ «Про захист прав
споживачів», суд приходить до висновку,
що відповідачем було порушено взяті на
себе зобов'язання за договором про
надання послуг, у зв'язку з чим, кошти у
сумі 5240,00 грн., сплачені позивачем за
договором про надання послуг,
підлягають стягненню з ФОП ОСОБА_2

Позивач також просила суд стягнути з
відповідача неустойки, передбачену п.
6.2 договору, у сумі 606 792,00 грн.

Відповідно до п. 6.2 договору про надання
послуг, у разі прострочення виконавцем
строку виконання робіт за договором,
виконавець сплачує на користь
замовника неустойку у розмірі 10% від
вартості сплачених та невиконаних
робіт за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розглядаючи даний позов, суд виходить з
положень ст.10,60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК
України, позивачем не доведено які саме
роботи були сплачені та не були
виконанні. Дані обставини також
неможливо встановити і з матеріалів
справи, що є обов'язковою умовою для
застосування неустойки.

Отже, в даному випадку вимоги позивача
щодо стягнення неустойки задоволенню
не підлягають.

Крім того, позивач просила суд стягнути
на її користь 150 000 грн. в якості
відшкодування моральної шкоди, яка
виявляється у погіршенні стану її
здоров'я через постійне напруження та
стресовий стан.

Частиною 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав
споживачів», передбачено, що при
задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна
шкода полягає, зокрема, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Згідно п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» №4 від
31.01.1995 р. під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Пунктом 4 вказаної постанови визначено,
що у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» №4 від 31.01.1995 р. відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення
спору.

Відтак, враховуючи порушення умов
договору про надання послуг зі сторони
відповідача, відсутність будь-якої
реакції ФОП ОСОБА_2 на претензію
позивача, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яку
суд оцінює у розмірі 1000 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що
позовна заява підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Так, з відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір,
встановлений ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209-210, 212-215, 224-226
Цивільного процесуального кодексу
України, ст. 23, 549, 901, 903, 905, 906, 1167 ЦК
України, ст. 1, 4, 10 Закону України «Про
захист прав споживачів», п. 3, 4, 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної-особи
підприємця ОСОБА_2 про захист прав
споживача та відшкодування неустойки,
збитків та моральної шкоди, завданої
наданням неякісних послуг -
задовольнити частково.

Стягнути з фізичної-особи підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти,
сплачені за договором про надання
послуг, у розмірі 5240,00 грн. (п'ять тисяч
двісті сорок гривень).

Стягнути з фізичної-особи підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування
моральної шкоди у розмірі 1000 грн. (одна
тисяча гривень).

В задоволенні іншої частини позову -
відмовити.

Стягнути з фізичної-особи підприємця
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір
у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три
гривні 60 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому Цивільно-процесуальним
законодавством.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В. В. Труханович