Номер провадження 2/754/2755/14
Справа №754/3207/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12.09.2014 року Деснянський районний
суд м.Києва в складі:

головуючого -
судді Смирнової Є.П.,

при секретарі
Кузьменко А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві

справу за позовом

ОСОБА_1
до

ОСОБА_2, -

про
стягнення заборгованості по аліментах

та
пені за порушення строків

виплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

25.02.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просить стягнути з відповідача на її
користь борг по аліментах в сумі 57.181
грн. 15 коп.,

неустойку (пеню) у розмірі 661.965 грн. 80
коп. та 700 грн. за надання юридичної
допомоги, всього - 718.898 грн. 44 коп.

При цьому позивачка вказує на те,
що рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 17.05.2007 року з ОСОБА_2 на
її користь стягнуто аліменти на
утримання їх сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку (доходу) відповідача,
щомісячно, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення сином
повноліття.

На підставі рішення суду було видано
виконавчий лист № 2-1164 від 29.05.2007 року,
на підставі якого державним виконавцем
з ОСОБА_2 стягувалися аліменти. Разом з
тим, відповідач несвоєчасно, дуже рідко
і незначними сумами сплачував аліменти
на утримання сина, не приймав мір по
своєму працевлаштуванню та до
належного виконання обов»язків по
сплаті аліментів.

Як зазначає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 їх
сину ОСОБА_3 виповнилося 18 років, а
заборгованість по аліментах є дуже
значною, оскільки триває з березня 2008
року та відповідно до даних ВДВС
Дніпровського РУЮ м.Києва складає 57.181
грн. 15 коп.

Як вказує позивачка, всі ці роки вона
одна утримувала сина, вони мали
матеріальні проблеми, в той час як
відповідач не приймав жодних мір як для
виплати аліментів, так і погашення
заборгованості. Саме з цих підстав вона
бажає стягнути з відповідача всю
належну суму заборгованості та пені,
яка передбачена положеннями ст. 196
Сімейного Кодексу України.

Посилаючись на викладені обставини,
ОСОБА_1 просить задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі.

Під час розгляду справи в суді
позивачка неодноразово уточнювала
свої вимоги (а.с.61-65,89-93).

В останній заяві про уточнення
позовних вимог від 23.06.2014 року ОСОБА_1
просить с тягнути з відповідача ОСОБА_2
борг по аліментах в сумі 6.583 грн. 81 коп.,
пеню за період з 15.03.2008 року по 24.02.2014
року в розмірі 111.325 грн. 25 коп. та
витрати за надання юридичної допомоги
в сумі 700 грн., всього - 118.609 грн. 06 коп.
(а.с.89-93).

В судовому засіданні ОСОБА_1
уточнені позовні вимоги від 23.06.2014 року
підтримала та просить стягнути з
відповідача 118.609 грн. 06 коп.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_5 позовні вимоги
визнали частково.

При цьому в наданих письмових
запереченнях від 04.04.2014 року відповідач
зазначив, що дійсно, згідно рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 17.05.2007 року він зобов»язаний
сплачувати аліменти в розмірі ? частини
всіх видів заробітку, щомісячно, але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Відповідно до довідки-розрахунку
заборгованості по аліментах від 14.03.2008
року, заборгованість по аліментах
станом на 14.03.2008 року - відсутня. При
цьому відповідно до ст. 74 Закону
України «Про виконавче провадження»
заборгованість нараховувалась згідно
середньомісячної заробітної плати
одного штатного працівника, наданої
Головним управлінням статистики у
м.Києві. Натомість, весь період, за який
розраховано заборгованість, і по
теперішній час він працює в
Гаражно-автомобільному кооперативі
«Райдужний-1», де отримує заробітну
плату. Це є основним і єдиним місцем
його роботи та отримання доходу. Згідно
довідки з місця роботи його дохід є
нижчим за встановлений прожитковий
мінімум за відповідний періоді є
недостатнім, навіть, для задоволення
його життєвих потреб. У зв»язку з цим
він був вимушений сплачувати аліменти
нерегулярно та, іноді, за рахунок свого
батька.

На думку відповідача, враховуючи його
низький заробіток, заборгованість по
аліментах має нараховуватись
відповідно до рішення суду в розмірі не
нижче 30% від прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що
враховуючи економічну ситуацію в
державі та зріст безробіття, він не
може знайти роботи, яка би оплачувалась
вище. Посилаючись на викладені
обставини, відповідач вважає, що його
вини в недотриманні періодичності
платежів по аліментах не має, а відтак,
не має підстав і для стягнення з нього
неустойки (а.с.25-29).

В своїх додаткових запереченнях від
23.06.2014 року відповідач ОСОБА_2 зазначає,
що вважав врегульованими їх
взаємовідносини з позивачкою щодо
утримання сина, а тому не піклувався
про те, щоб мати відповідний документ
на кожний платіж та матеріальну
допомогу сину. Ніяких претензій щодо
утримання сина позивачка до нього не
висувала, і тому він вважав, що остання
на аліменти не подавала. Про те, що у
державного виконавця на виконанні
знаходиться виконавчий лист про
стягнення з нього аліментів, йому не
було нічого відомо, ніякої поштової
кореспонденції з приводу цього він не
отримував.

Крім того, ОСОБА_2 просить врахувати, що
в періоди з 22.06.2009 р. по 25.07.2009 р. (34 дні), а
також з 10.09.2013 р. по 19.10.2013 р. (40 днів) він
перебував на лікуванні, а хвороба є
тією обставиною, яка виключає
наявність вини, тому неустойка за цей
період не нараховується.

В наданих відповідачем запереченнях
здійснено розрахунок пені, яка на думку
останнього за період з 15.03.2008 року по
20.02.2014 року складає 114.999 грн. 61 коп.
(а.с.82-87).

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 просить врахувати, що
заборгованість відповідача по
аліментах за вищезазначений період є
невеликою, відповідно до розрахунку
ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва від
04.06.2014 року складає 6.583 грн. 81 коп. ОСОБА_5
вважає, що вказана заборгованість
утворилась не тільки з вини
відповідача, а з незалежних від нього
обставин.

Як зазначає ОСОБА_5, на
відповідачеві лежить обов»язок по
сплаті заборгованості по аліментах,
який він при певних умовах виконає,
який виник не з його вини, тому
відповідач не може нести
відповідальність у вигляді неустойки
по заборгованості по аліментах у
зазначеному позивачкою розмірі. Крім
того, ОСОБА_5 просить врахувати
матеріальний та сімейний стан
відповідача, а також те, що на його у
триманні перебуває малолітня дитина
він іншого шлюбу.

Посилаючись на викладені
обставини, представник відповідача -
ОСОБА_5 просить вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково та зменшити
розмір пені, що стягується з
відповідача на користь позивачки.

Заслухавши пояснення позивачки
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_5, допитавши в
якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від спільного життя вони мають сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

За рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 17.05.2007 року з
відповідача на користь позивачки
ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання
сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 13.02.2007
року до повноліття дитини (а.с.6).

Як вказує позивачка ОСОБА_1,
відповідач, знаючи, що з нього
стягуються аліменти на сина ОСОБА_3 за
рішенням суду, навмисно
працевлаштувався на роботу до батька,
де його заробітна плата є незначною, не
більше 1500 грн.

Відповідно до даних ВДВС
Дніпровського РУЮ м.Києва від 04.06.2014
року заборгованість відповідача по
аліментах триває з 15.03.2008 року і
становить 6.583 грн. 81 коп., але останні
платіж від 26.03.2014 року на суму 2500 грн.
був створений формально, оскільки син
ОСОБА_3 цю суму не отримував.

Позивачка вважає, що вказана
заборгованість по аліментах виникла з
вини відповідача, тому просить
стягнути з нього пеню за прострочення
сплати аліментів за період з 15.03.2008 року
по 24.02.2014 року в розмірі 111.325 грн. 25 коп.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_5 вважають, що
заборгованість по аліментах виникла не
тільки з вини відповідача, а за певних
вищезазначених ними обставин.

Аналізуючи пояснення сторін,
допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 196
Сімейного Кодексу України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Судом встановлено, що за рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 17.05.2007 року з ОСОБА_2 на користь
позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 13.02.2007
року і до повноліття дитини.

На підставі зазначеного рішення суду
29.05.2007 року був виданий виконавчий лист
№ 2-1164/1 та направлений на виконання за
місцем проживання відповідача - у ВДВС
Деснянського РУЮ м.Києва.

19.06.2007 року державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ м.Києва ОСОБА_7 було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, яка листом №
153/5 направлена як стягувачці, так і
боржнику (а.с.94,95).

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження ВДВС Дніпровського РУЮ
м.Києва № 1606, початого, 16.04.2008 року,
державний виконавець ВДВС
Деснянського РУЮ м.Києва Татунець С.Б.
14.03.2008 року винесла постанову про
закриття виконавчого провадження у
зв»язку з місцям роботи боржника у
Дніпровському районі м.Києва -
Гаражно-автомобільному кооперативі
«Райдужний-1» за адресою: м.Київ,
пр.Ватутіна,2, та направила виконавчий
лист для виконання по територіальності
у ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва.

Довідку з місця роботи та свій
заробіток від 05.03.2008 року за № 159/08 до
ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва надав
боржник ОСОБА_2, в довідці зазначені
телефон та адреса ГАК «Райдужний-1» -
м.Київ, пр.Ватутіна,2.

Вказані обставини свідчать про
обізнаність відповідача про наявність
рішення суду та примусового стягнення
з нього аліментів за цім рішенням.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
з часу звернення позивачки ОСОБА_1 до
суду з позовом про стягнення аліментів
на утримання сина ОСОБА_3 у травні 2007
року відповідач знав, що з нього
стягуються аліменти на дитину та
виникла заборгованість, однак,
відповідних дій щодо її погашення за
період з березня 2008 року по 01.05.2013 року
не здійснював.

В той же час суду не надано доказів
того, що виконавчий документ
направлявся виконавчою службою за
місцем роботи боржника та державним
виконавцем було здійснено вихід за
адресою підприємства з метою
проведення перевірки бухгалтерії щодо
правильності нарахування та
перерахування аліментів із заробітку
боржника.

Навпаки, як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження № 23931487,
державний виконавець ВДВС
Дніпровського РУЮ м.Києва Янковська
У.В. 26.06.2013 року винесла постанову про
закінчення виконавчого провадження у
зв»язку з повідомленням ГАК
«Райдужний-1» про звільнення боржника
ОСОБА_2 з роботи, хоча у провадженні
таке повідомлення відсутнє.

Натомість, є в наявності довідка ГАК
«Райдужний-1» від 25.03.2014 року за № 21/14
про роботу відповідача ОСОБА_2 у
вказаному кооперативі з 01.01.2008 року по
теперішній час.

Суд також враховує, що бездіяльність
виконавчої служби та розрахунок
заборгованості, визначений ВДВС
Дніпровського РУЮ м.Києва станом на
01.05.2013 року в сумі 6.583 грн. 81 коп., ні
позивачкою, ні відповідачем, у
встановленому порядку не
оскаржувалися.

Крім того, ОСОБА_2 та його
представником не надано доказів того,
що у зв»язку зі станом здоров»я чи
іншими обставинами відповідач не міг і
не може працювати та отримувати гідну
заробітну плату, щоби мати можливість
утримувати його 2-х неповнолітніх
дітей.

Враховуючи викладені обставини, суд
прийшов до висновку, що в наявності
заборгованості, яка виникла за період з
березня 2008 року по 01.05.2013 року,
вбачається вина не тільки відповідача
ОСОБА_2, а вина й інших осіб, зокрема,
державного виконавця ВДВС
Дніпровського району м.Києва, який,
направивши виконавчий лист на
виконання за місцем роботи боржника, не
здійснив вихід за адресою підприємства
з метою проведення перевірки
бухгалтерії щодо правильності
нарахування та перерахування
аліментів із заробітку боржника, а
також самої позивачки, яка не виявила
інтересу щодо відсутності сплати
аліментів протягом тривалого часу.

Таким чином, судом встановлені інші,
незалежні від відповідача обставини,
які стали причиною виникнення
заборгованості відповідача по
аліментах за вказаний період, а саме:
бездіяльність державних виконавців у
зазначений період,
безвідповідальність відповідача щодо
сплати аліментів та його тривала
хвороба у 2009,2013 роках, відсутність
інтересу з боку стягувачки (позивачки у
справі) щодо несплати аліментів
протягом тривалого часу.

Враховуючи викладені обставини, суд
дійшов до висновку, що відповідно до
вимог ч.1 ст.196 СК України є підстави для
стягнення з відповідача неустойки
(пені) за вказаний позивачкою період.
При цьому суд вважає, що вищезазначені
обставини є такими, що мають істотне
значення для вирішення питання щодо
розміру неустойки, яка стягується з
відповідача.

Так, відповідно до вимог ст. 196
Сімейного Кодексу України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Як вбачається з вимог ОСОБА_1, виходячи
з розміру щомісячних нарахованих
державним виконавцем аліментів за
період з березня 2008 року по 01.05.2013 року
в сумі 6.583 грн. 81 коп. та вимог ч.1 ст. 196 СК
України позивачка просить стягнути з
ОСОБА_2 неустойку за вказаний період в
розмірі 111.325 грн. 25 коп. (а.с.66-68, 89-93).

В той же час суд враховує
сімейний стан боржника по аліментах,
який, крім сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має
ще неповнолітнього сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, від шлюбу з ОСОБА_6, якого
також зобов»язаний утримувати до його
повноліття.

Суд також враховує стан здоров»я
відповідача, який згідно лікарняних
листків у 2009, 2013 роках тривалий час
хворів та був непрацездатним (а.с. 75-78).

При таких обставинах суд вважає
можливим зменшити розмір неустойки та
стягнути її з відповідача в розмірі
40.000 грн.

Оскільки суд частково задовольняє
позовні вимоги, то згідно ст.88 ЦПК
України стягує з відповідача на
користь ОСОБА_1 витрати за надання
юридичної допомоги в сумі 700 грн. та
судовій збір на користь держави в сумі
472 грн. 84 коп.

Керуючись ст.ст.4,10,57-60,88,213-214,218 ЦПК
України, ст.ст.194,196 Сімейного Кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість по аліментах в
сумі 6.583 грн. 81 коп., пеню за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 40.000 грн., а також витрати за
надання юридичної допомоги в сумі 700
грн., всього - 47.283 грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 472 грн. 84
коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Деснянський районний суд м.Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Є.П. Смирнова