КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА МАКІЇВКИ
Справа № 268/1346/14-ц
Провадження № 6/268/103/14
У х в а л а

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2014 року
м.
Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуючої судді
Шуляк Л.В.

при
секретарі
Стонога О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в м. Макіївка подання державного
виконавця Кіровського відділу
державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції про встановлення тимчасового
обмеження боржника - фізичної особи у
праві виїзду за межі України,
заінтересовані особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

25 квітня 2014 року державний
виконавець Кіровського відділу
державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції Литвиненко О.А. звернулася до
суду з поданням, погодженим з
начальником відділу, про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України громадянина України
ОСОБА_1, мотивуючи тим, що боржник
ухиляється від виконання зобов*язань,
покладених на нього судовим рішенням.

Кіровський відділ державної
виконавчої служби Макіївського
міського управління юстиції у
Донецькій області ( далі - Кіровський
ВДВС) був належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи. В
тексті подання викладено заяву про
можливість розгляду подання за
відсутності державного виконавця.

Зі змісту подання убачається, що в
провадженні Кіровського ВДВС
перебуває виконавче провадження з
примусового виконанням виконавчого
листа № 2/268/154/13, виданого 22 березня 2013
року Кіровським районним судом м.
Макіївки Донецької області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошових коштів за договором позики
від 1 жовтня 2010 року: основний борг в
сумі 9000 грн.; три проценти річних від
простроченої суми - 124 грн. 27 коп., а
усього у загальному розмірі - 9124 грн. 27
коп. У порядку ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження" державним
виконавцем проведені виконавчі дії,
однак ОСОБА_1 не вчиняє ніяких дій щодо
виконання судового рішення та станом
на 24 квітня 2014 року заборгованість не
сплачено. На неодноразові виклики до
відділу ДВС не з*являється,
попередження та зобов*язання бути
присутнім вдома для проведення опису
майна для його подальшої реалізації
ігнорує. Неодноразові виходи за
адресою місця розташування нерухомого
майна, яке на праві спільної часткової
власності належить боржнику ОСОБА_1
виявились безрезультатними, оскільки
вхідні двері будинку ніхто не відчиняв.

Посилаючись на положення ст. 11 Закону
України „Про виконавче провадження", п.
5 ч.1 ст. 6 Закону України „Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України", державний
виконавець просить встановити для
ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України.

Правилами ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
визначено, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Приписами пункту 5 частини 1 статті ст. 6
Закону України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" визначено,
що підставою для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон є ухилення громадянина від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням - до виконання
зобов'язань. Частиною 2 цієї
статті передбачено, що громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, передбачених
пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

З представлених державною виконавчою
службою матеріалів убачається, що
рішенням Кіровського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 22
березня 2013 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
стягнуто на користь ОСОБА_2 грошові
кошти за договором позики від 1 жовтня
2010 року: основний борг в сумі 9000 грн.;
три проценти річних від простроченої
суми - 124 грн. 27 коп., а усього у
загальному розмірі - 9124 грн. 27 коп.

Рішення місцевого суду набрало
законної сили та в установленому
законом порядку судом було звернуто до
виконання, 27 травня 2013 року позивачу
був виданий виконавчий лист №2/268/154/13.

На підставі зазначеного судового
рішення постановою державного
виконавця Кіровського відділу
державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції Литвиненко О.А. від 06 червня 2013
відкрито виконавче провадження. Копії
постанови у встановленому законом
порядку надіслані сторонам.

З огляду на наведене судом встановлено,
що ОСОБА_1 має невиконані грошові
зобов'язання, покладені на нього
рішенням суду.

Згідно до положень частин 1 і 2 статті 11
закону «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчинити виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

За даними виконавчого провадження
місцем мешкання боржника ОСОБА_1 є
адреса: АДРЕСА_1. Саме за цією адресою
державним виконавцем Кіровського ВДВС
ММУЮ ОСОБА_1 надсилалась: 06 червня 2013
року - копія постанови про відкриття
виконавчого провадження; зобов'язання
від 15 листопада; повістки від 06 червня,
02 жовтня та 20 листопада 2013 року. За цією
ж адресою постановами від 21 червня 2013
року та 27 березня 2014 року здійснювався
привід боржника через органи
внутрішніх справ.

В матеріалах виконавчого провадження
відсутні дані про отримання боржником
вищеназваного процесуального
документа, викликів та попередження.

Разом з тим згідно відомостей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в Донецькій області
ОСОБА_1 з 13 серпня 2010 року у місті
Макіївка зареєстрованим не значиться,
останній вибув в Харцизський район.

Згідно письмових пояснень матері
боржника - ОСОБА_4 від 02 липня 2013 року її
син ОСОБА_1 протягом чотирьох років за
адресою: АДРЕСА_1 не проживає, місце
його знаходження, перебування та
проживання їй не відоме.

Таким чином, судом встановлено, що
вжитими державним виконавцем заходами
встановити місце проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника ОСОБА_1 не видалось можливим.

Статтею 40 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, у
разі відсутності відомостей про
місце проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, а також дитини за виконавчими
документами про відібрання дитини
державний виконавець звертається до
суду з поданням про винесення ухвали
про розшук боржника або дитини.

Натомість, на порушення вимог ст. 40 ЗУ
«Про виконавче провадження» державний
виконавець з 02 липня 2013 року з поданням
про винесення ухвали про розшук
боржника фізичної особи ОСОБА_1 до суду
не звертався.

При цьому державним виконавцем, якому з
02 липня 2013 року (дати письмового
пояснення матері боржника) було
достовірно відомо про не проживання
боржника за адресою: АДРЕСА_1, повістки
на ім*я боржника ОСОБА_1 від 02 жовтня та
20 листопада 2013 року, зобов*язання від 15
листопада 2013 року надсилались саме за
цією адресою і за цією ж адресою
постановою 27 березня 2014 року ОСОБА_1
було піддано приводу через органи
внутрішніх справ.

Загальний порядок звернення стягнення
на майно боржника визначений в главі 4
Закону України «Про виконавче
провадження».

За приписами частин 1, 2, 5, та 6 статті 52
цього Закону звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній
валюті, інші цінності, у тому числі
кошти на рахунках і вкладах боржника
у банках та інших фінансових установах,
на рахунки в цінних паперах у
депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів
та інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача,
стягнення звертається також на належне
боржнику інше майно, за винятком майна,
на яке згідно із законом не може
бути накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не
зупиняє звернення стягнення на кошти
боржника. Боржник має право
запропонувати ті види майна чи
предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Статтею 57 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника,
що знаходяться на рахунках і вкладах чи
на зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

На порушення вимог Закону України «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем з часу відкриття
виконавчого провадження - 06 червня 2013
року не вжито заходів щодо:
встановлення наявності або
відсутності у боржника ОСОБА_1 коштів
гривнях та іноземній валюті, інших
цінностей, у тому числі коштів на
рахунках і вкладах боржника у банках
та інших фінансових установах, на
рахунках в цінних паперах у
депозитарних установах; наявності
належних боржнику на праві приватної
власності транспортних засобів
(відповідні запити в матеріалах
виконавчого провадження відсутні).

Постановою від 03 лютого 2014 року
державним виконавцем Литвиненко О.А.
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_1, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1, в межах
суми звернення та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику. Постанова
зареєстрована в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна.

З часу відкриття виконавчого
провадження - 06 червня 2013 року по час
надходження подання до суду державним
виконавцем наявність у вищеназваному
будинку належного на праві приватної
власності особисто ОСОБА_1 майна, на яке
за законом можливо звернути стягнення
не перевірено.

02 жовтня, 20 та 25 листопада 2013 року
складені акти державного виконавця про
те, що при виході за адресою місця
мешкання боржника: АДРЕСА_1
встановлено, що (далі мовою оригіналу):
«двері ніхто не відчинив. Залишено
виклик у ворота». При цьому державному
виконавцю було достовірно відомо, що у
даному будинку ОСОБА_1 протягом
чотирьох років не проживає.

Крім того, посилання державного
виконавця у поданні на те, що боржнику
залишався виклик державного виконавця,
письмовими доказами не підтверджено,
спосіб передачі такого зобов'язання
для боржника зовсім не було вказано.
Відомостей про те, що таке зобов'язання
було отримано боржником суду не було
надано, і такі відомості відсутні у
матеріалах виконавчого провадження.

В ході примусового виконання державним
виконавцем було встановлено, що ОСОБА_1
на підставі свідоцтва без номера від 03
червня 2003 року, виданого комісією по
приватизації житлового фонду
орендного підприємства Макіївського
металургійного комбінату, на праві
спільної часткової власності з ОСОБА_5
та ОСОБА_6 ( батьки боржника) належить
житловий будинок АДРЕСА_1 - по 1/3 частині
кожному.

Однак, на порушення вимог частини 6
статті 52 Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
стягнення на належну ОСОБА_1 частку
вищеназваного нерухомого майна не
звернуто.

За правилами статей 10 і 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відсутність боржника за місцем
належного йому на праві спільної
часткової приватної власності при
відвідуванні цього домоволодіння
державним виконавцем у визначені ним
самим дату і час не може, на думку суду,
розглядатися як факт перешкоджання
боржником, не повідомленого в
установленому порядку про вчинення
виконавчої дії, законним вимогам
службової особи органу державної
виконавчої служби.

Таким чином, в представлених суду
матеріалах справи та виконавчого
провадження, відсутні об*єктивні
докази щодо здійснення державним
виконавцем усіх дій по примусовому
виконанню судового рішення.

Слід зазначити, що суду не представлені
і відсутні в матеріалах виконавчого
провадження дані ідентифікуючи особу
ОСОБА_1 (ксерокопія паспорту,
ідентифікаційний номер, форми Н-1). В
резолютивній частині подання
державним виконавцем ці дані не
вказані, як і не зазначено дати його
народження, місця реєстрації або
проживання.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що звернення Кіровського
відділу державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції до суду з поданням про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1
є безпідставним.

На підставі вищевикладеного, керуючись
п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", статтями 217,
209, 210, 377-1 Цивільного процесуального
кодексу України, ст. 33 Конституції
України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання Кіровського
відділу державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
громадянина України ОСОБА_1, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається
Апеляційному суду Донецької області
через Кіровський районний суд м.
Макіївки протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
Л.В. Шуляк