АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/658/13-ц
Провадження № 22-ц/792/848/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів:
Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при
секретарі: Сацюк Г.О.

за участю: представника
позивача за первісним позовом
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1, представника відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів та
визнання права власності.

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4
про поділ майна. В обґрунтування якого
зазначала, що перебуває з відповідачем
у шлюбі з 13.08.1989 року, за період якого
ними було спільно придбано майно:
приміщення електрозварювального цеху,
площею 56 кв.м., розташованого у АДРЕСА_1;
10/100 часток нежитлового приміщення,
площею 54,8 кв.м., розташованого у
АДРЕСА_1, автомобілі: «HYUNDAI SANTA Fe», д/н
НОМЕР_13, ВАЗ-2105, д/н НОМЕР_7, ІЖ, д/н
НОМЕР_12. Враховуючи, що і приміщення і
автомобілі використовуються
відповідачем для здійснення ним
підприємницької діяльності, позивач
просила суд виділити в натурі
відповідачу вищевказане майно, а на її
користь стягнути половину вартості
вказаного майна в сумі 151 700 грн.

Після неодноразового уточнення
позовних вимог позивач просила
виділити ОСОБА_4 автомобіль марки «HYUNDAI
SANTA Fe», д/н НОМЕР_13 вартістю 126863 грн.;
автомобіль марки ВАЗ-2105, д/н НОМЕР_7
вартість 12 679 грн., автомобіль марки ІЖ
2717, д/н НОМЕР_12 вартістю 16 887 грн.;
приміщення електрозварювального цеху,
площею 56,0 кв.м., розташованого у
АДРЕСА_1, вартістю 68 781 грн., частку (10/100)
нежитлового приміщення площею 54,8 кв.м.,
розташованого у АДРЕСА_1, вартістю 89 050
грн., 7/1000 частин нежитлового приміщення
за адресою АДРЕСА_2, вартістю 29 194 грн.,
та стягнути з відповідача на її користь
компенсацію вартості ? спільного майна
подружжя в сумі 171 727 грн., стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати по справі.

У червні 2013 року ОСОБА_4
звернувся до суду з зустрічним позовом
до ОСОБА_3 про стягнення коштів,
мотивуючи тим, що за час шлюбу з ОСОБА_3
остання отримала за період з 2010 по 2012
роки доходи від підприємницької
діяльності на суму 483 645 грн., які
позивач вважає спільно набутим майном
подружжя, яке підлягає розподілу, а
тому просив стягнути на його користь ??
частину спільно нажитого майна у
вигляді коштів в сумі 241 822 грн. 50 к.

В ході розгляду справи ОСОБА_4
збільшив позовні вимоги та просив
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь ?
спільно нажитого майна у вигляді
коштів на суму 241 822,50 грн. та визнати за
ним право власності на 1/8 частину
квартири АДРЕСА_3.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3
право власності на: приміщення
електрозварювального цеху, площею 56
кв.м., розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загальною вартістю 68 781 грн.;
частку (10/100) нежитлового приміщення,
площею 54,8 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 89 050 грн.;
автомобіль марки ВАЗ-2105, державний
номер НОМЕР_7, вартістю 12 679 грн. Визнано
за ОСОБА_4 право власності на:
автомобіль марки «HYUNDAI SANTA Fe» державний
номер НОМЕР_13, вартістю 126 863 грн.;
автомобіль марки ІЖ, державний номер
НОМЕР_9, вартістю 16 887 грн.; 7/1000 частин
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, вартістю 29 194 грн. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію
вартості спільного майна в сумі 1217 грн.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 795
грн 13 к. судових витрат. Позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів та
визнання права власності задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/8 квартири АДРЕСА_3. В
задоволенні решти вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 .
1434 грн. 11 к. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції, просить його змінити та
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь ??
спільно нажитого майна у вигляді
коштів на суму 241 822,50 грн. та визнати
спільною сумісною власність в рівних
частках по ? кожному спірне майно.
Вказує, що позивач за зустрічним
позовом надав, як доказ існування
коштів сумі 483 645 грн., декларації про
доходи з відміткою ДПІ приватного
підприємця ОСОБА_3 Достовірність даних
у податкових деклараціях визнано у
суді представником ОСОБА_3, самі
декларації судом досліджені, а тому
відмова у позовних вимогах у цій
частині є незаконною. Крім того,
вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 щодо
розподілу спільного мана подружжя, суд
вийшов за межі позовних вимог, оскільки
на власний розсуд вирішив саме такий
порядок розподілу майна в натурі., Тому
оскаржуване рішення суду у цій частині
винесене в порушення вимог ст. 213 ЦПК
України, а також судом не дотримано
вимог ст. 214 ЦПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції в частині присудження
автомобіля марки ВАЗ-2105, д.н. НОМЕР_7, та
в частині задоволення зустрічного
позову, ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу. Вважає оскаржуване рішення
незаконним, оскільки суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи та
порушив норми матеріального та
процесуального права. На думку
апелянта, судом не було враховано
постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007
року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя» та
помилково не застосовано до даних
правовідносин ч.1 ст. 57 СК України.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом -
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_3
підтримав, апеляційну скаргу ОСОБА_4
просив відхилити.

Представник відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4
підтримав, апеляційну скаргу ОСОБА_3
просив залишити без задоволення.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про день, місце і час
слухання справи повідомлені належним
чином.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак дане рішення не відповідає
вказаним вимогам закону.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково первісний позов та визнаючи
за ОСОБА_3 право власності на
приміщення електрозварювального цеху,
10/100 частки нежитлового приміщення,
автомобіль ВАЗ 2105, а всього на суму 170510
грн., а за ОСОБА_4 - на автомобіль «HYUNDAI
SANTA Fe», автомобіль ІЖ, 7/1000 нежитлового
приміщення, а всього майна на суму 172994
грн., не в повній мірі з'ясував
обставини, якими обґрунтовувались
позовні вимоги та заперечення сторін,
неправильно витлумачив застосовані
положення ст. ст. 60, 71 СК України.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що з 13.08.1989 року сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано за рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від
28.02.2013 року, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу та
рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Встановлюючи право подружжя на
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
приміщення електрозварювального цеху,
площею 56 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 68 781 грн., 10/100
частки нежитлового приміщення
столярного цеху та прохідної, площею 54,8
кв.м. ,розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, вартістю 89 050 грн., 7/1000 частин
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, вартістю 29 194 грн., автомобіль
«HYUNDAI SANTA Fe» державний номер НОМЕР_13,
вартістю 126 863 грн., автомобіль марки ІЖ
2717, державний номер НОМЕР_12, вартістю 16
887 грн., автомобіль ВАЗ-2105, державний
номер НОМЕР_7, вартістю 12 679 грн., є
об'єктами спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 70 СК України
передбачено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

У відповідності до роз'яснень пп. 24,
30 постанови Пленуму Верховного Суду
України постанови від 21.122007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. У випадку,
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи використав
його на свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 57 СК
україни, майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Речі для професійних занять
присуджуються тому з подружжя, хто
використовував їх у своїй професійній
діяльності.

З врахуванням того, що ОСОБА_4 є
суб'єктом підприємницької діяльності,
використовує приміщення
електрозварювального цеху та 10/100
частки нежитлового приміщення
столярного цеху та прохідної по пров.
Козацький, 33/2 у м. Хмельницькому у своїй
підприємницькій діяльності під
магазин та складське приміщення, і дана
обставина визнавалась представником
позивача за первісним позовом, колегія
суддів вважає за можливе виділити
вказане майно у власність ОСОБА_4

А тому, виходячи з вищезазначених
положень норм чинного законодавства та
обставин справи, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
слід провести поділ майна наступним
чином: виділити ОСОБА_3 у власність:
автомобіль марки «HYUNDAI SANTA Fe» державний
номер НОМЕР_13, вартістю 126 863 грн.,
автомобіль марки ІЖ 2717, державний номер
НОМЕР_12, вартістю 16 887 грн., 7/1000 частин
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, вартістю 29 194 грн., всього на
загальну суму 172944 грн. В свою чергу,
ОСОБА_4 виділити у власність
автомобіль ВАЗ-2105, державний номер
НОМЕР_7, вартістю 12 679 грн., приміщення
електрозварювального цеху, площею 56
кв.м., розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, вартістю 68 781 грн., 10/100 частки
нежитлового приміщення столярного
цеху та прохідної, площею 54,8 кв.м.
,розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 89 050 грн., всього на суму 170510
грн.

Оскільки загальна вартість майна
подружжя становить 343454 грн., розмір
частки кожного з подружжя становить
171727 грн. А тому, з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 слід стягнути грошову
компенсацію вартості її частки в
розмірі 1217 грн. (171727 грн. - 170510 грн.).

Відповідно, рішення суду першої
інстанції в частині часткового
задоволення первісного позову ОСОБА_3
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині про
часткове задоволення позову.

Разом з тим, розподіл судових
витрат при частковому задоволенні
первісного позову, суд першої
інстанції вирішив у відповідності до
вимог ст. 88 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 щодо
стягнення з ОСОБА_3 га його користь ?
спільно нажитого майна подружжя у
вигляді коштів в сумі 241822 грн. 50 к., суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що ОСОБА_4 достовірних доказів
наявності коштів в сумі 483645 грн., як
спільного майна подружжя, на час
припинення шлюбних відносин не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

Безпідставним є посилання
апелянта ОСОБА_4 на податкову
декларацію платника єдиного податку
фізичної особи-підприємця - ОСОБА_3 за
2012 рік, податкову декларацію про
майновий стан і доходи за 2011 рік,
декларацію про доходи, одержані з 01.01.2010
року по 31.12.2010 рік, як на доказ існування
цих коштів. Оскільки дані документи не
є належними та допустимими доказами, в
розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, які
свідчать про наявність таких коштів, як
об'єкту спільного майна подружжя, на
час припинення шлюбних відносин
(станом на грудень 2012 року) (а.с. 67-78 т. 1).

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_4 також не містять посилань на
докази, які б спростовували висновки
суду першої інстанції в цій частині.

Задовольняючи частково
зустрічний позов щодо визнання за
ОСОБА_4 право власності на 1/8 частини
квартири АДРЕСА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що ? частини даної
квартири є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Проте, суд першої інстанції дійшов
таких висновків з порушенням норм
матеріального права.

Законом України від 11 січня 2011 року
№ 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61
Сімейного кодексу України щодо
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя», який набрав
чинності 08 лютого 2011 року, ст. 61 СК
України доповнено частиною п'ятою, якою
передбачено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є житло,
набуте одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

Законом України № 4766-У1 від 17.05.2012
року виключено ч. 5 із ст. 61 СК України, а
доповнено частини 4 та 5 ст. 57 СК України
щодо віднесення спірного майна до
особистої власності дружини, чоловіка.
Тому положення статті 61 СК України не
можуть бути застосовані до спірних
правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.
Згідно з чч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

В зв'язку з тим, що ? частина
квартири АДРЕСА_3 була приватизована
ОСОБА_3 08.04.2008 року у порядку,
передбаченому Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», то вона є її особистою
приватною власністю (а.с. 110-111 т. 1, а.с. 62
т. 2). І з цього приводу є обгрунтвоаними
доводи апеляційної скарги ОСОБА_3

А тому, рішення суду в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_4
про визнання права власності на 1/8
квартири АДРЕСА_3 підлягає скасуванню,
з ухваленням нового рішення в цій
частині про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 лютого 2014 року в частині
часткового задоволення позову ОСОБА_3
про поділ майна подружжя, в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_4
про визнання права власності на 1/8
квартири АДРЕСА_3 та в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судового збору скасувати та ухвалити в
цих частинах нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Провести розподіл спільного майна
подружжя, виділивши ОСОБА_3 у
власність: автомобіль марки «HYUNDAI SANTA Fe»
державний номер НОМЕР_13, вартістю 126 863
грн., автомобіль марки ІЖ 2717, державний
номер НОМЕР_12, вартістю 16 887 грн., 7/1000
частин нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_2, вартістю 29 194 грн.

ОСОБА_4 виділити у власність:
автомобіль ВАЗ-2105, державний номер
НОМЕР_7, вартістю 12 679 грн., приміщення
електрозварювального цеху, площею 56
кв.м., розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, вартістю 68 781 грн., 10/100 частки
нежитлового приміщення столярного
цеху та прохідної, площею 54,8 кв.м.
,розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 89 050 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 1217 грн. компенсації у вартості
спільного майна подружжя.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на частку квартири
відмовити.

В решті рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 лютого 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
І.В.П'єнта

_______________________________________________________________________
_____

Головуючий у першій інстанції - Сарбей
О.Ф. Провадження № 22-ц/792/848/14

Доповідач -П'єнта І.В.
Категорія №5