АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3778/14
Головуючий 1 інст. - Фанда
Бурлака І. В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19» травня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 08 квітня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське
Фінансове Агентство "ВЕРУС", ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
"ПриватБанк" звернувся до суду з
зазначеним позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українське Фінансове Агентство
"ВЕРУС", ОСОБА_1. В обґрунтування своїх
вимог посилався на те, що 11.05.2006 року між
банком та ОСОБА_1 укладено договір №
DNH4КР35880726, згідно якого ОСОБА_1 отримав
кредит в розмірі 1848,60 грн. Кредитні
зобов'язання забезпечені порукою
відповідно до договору поруки від
22.03.2011 року, укладеного між банком та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українське
Фінансове Агентство "ВЕРУС", яке як
солідарний боржник відповідає перед
банком, розмір відповідальності якого
встановлено в сумі 200,00 грн. Банк свої
зобов'язання виконав, однак ОСОБА_1 не
надав своєчасно банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
іншими витратами відповідно до умов
договору. У зв'язку з чим станом на
08.07.2013 року заборгованість у ОСОБА_1
перед банком виникла в сумі 23758,85 грн.,
яка складається з заборгованості за
кредитом в сумі 1593,14 грн.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом в сумі 7450,19 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 13107,96
грн., штрафа (фіксована частина) - 500,00
грн., штрафа (процентна складова) - 1107,56
грн. Просив стягнути з ОСОБА_1 на
користь банку заборгованість в розмірі
23558,85 грн., з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське
Фінансове Агентство "ВЕРУС" та ОСОБА_1
солідарно - 200,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 08 квітня 2014 року в
задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду банк
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду - скасувати і ухвалити
нове, яким задовольнити їх позов та
стягнути судові витрати з
відповідачів. При цьому посилався на
неповне з`ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд не надав належної оцінки
доказам у справі, не звернув уваги на
те, що закінчення строку договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії договору; що банк звернувся до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права в межах позовної
давності; що наслідки спливу позовної
давності можна застосовувати тільки
якщо подається заява про застосування
позовної давності.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» від 12.05.1991
року із змінами та доповненнями
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Згідно положень пункту 7 частини 13
статті 11 вказаного Закону у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку з чим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини 13 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 11.05.2006 року між
банком та ОСОБА_1 укладено договір №
DNH4КР35880726, який є споживчим та згідно
якого ОСОБА_1 отримав у банку кредит в
розмірі 1848,60 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 2,09%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом строком до
12.11.2007 року для придбання мобільного
телефону Nokia 62301. Згідно цього договору
ОСОБА_1 доручив банку перерахувати
кредитні кошти в день надання в сумі
1422,00 грн. на поточний рахунок
підприємства торгівельно-сервісної
мережі фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 Вказаний мобільний телефон є
предметом застави, вартість якого
склала 2242,80 грн. та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2. З метою забезпечення
виконання зобов'язання 22.03.2011 року між
банком та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українське
Фінансове Агентство "ВЕРУС" укладено
договір поруки, розмір
відповідальності якої обмежено сумою
200,00 грн. Пунктом 9 цього договору
передбачено, що цей договір набирає
чинності з моменту його підписання і
діє до повного виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Із вказаного договору вбачається, що
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з 21
по 28 число кожного місяця позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) в сумі 124,60 грн. за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов та правил надання
банківських послуг. Із наданого
розрахунку вбачається, що ОСОБА_1
припинив погашати кредит з 29.09.2006 року,
сума заборгованості на той час склала
1593, 14 грн. Починаючи з цієї дати і до
26.09.2013 року, тобто до дня звернення до
суду банк ніяких повідомлень ані
боржнику, ані поручителю щодо
наявності у боржника заборгованості не
надсилав, до суду не звертався. Доказів
поважності пропуску позовної давності
не надав.

Посилання банку на те, що строк дії
договору за домовленістю сторін
подовжено до повного виконання, тому
позов необхідно задовольнити, судовою
колегією не приймаються, оскільки така
вказівка в договорі (споживчому,
поруки) не може розглядатися як
встановлення строку дії договору,
оскільки це не відповідає вимогам
статті 252 ЦК України, згідно з якою
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями, годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати. На зворотному аркуші заяви,
яка підписана позичальником 11.05.2006 року
зазначено кінцевий строк повернення
кредиту - 18 місяців з дати підписання,
тобто до 12.11.2007 року. Доказів того, що
дію вказаного договір подовжено,
матеріали справи не містять.

Як зазначалося вище сторони встановили
строки виконання зобов'язання зі
щомісячним погашенням платежів,
останні з яких у визначеній сумі
підлягав виконання у строк до 12.11.2007
року. Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями. Отже, поряд з
установленням строку дії договору
сторони встановили й строки виконання
боржником окремих зобов'язань
(внесення щомісячних платежів), що
входять до змісту зобов'язання, яке
виникло на основі договору. Строк
виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це сторк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено ОСОБА_1 в
своїх запереченнях, є підставою для
відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК
України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна давність встановлюється
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК
України).

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягненнч неустойки (штрафу, пені).

З загальним правилом перебіг загальної
і спеціальної позовної давності
починаєтся з дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила (частина перша статті 261 ЦК
України).

Так, за зобов'язанями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина 5 статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
затосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому
початок перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, скільки з
певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України). За змістом цієї
норми початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно з умовами договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) у розмірі та в строки,
визначені договором, і щомісяця
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також сплатити пеню за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення чергового платежу, а отже і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення. Таким чином, ураховуючи, що
за умовами договору погашення кредиту,
процентів повинно здійснюватися
позичальником частинами в період з 21 по
28 числа кожного календарного місяця, то
початок перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 припинив
сплачувати кредит, проценти за
користування кредитом з 29.09.2006 року, у
зв'язку з чим з цієї дати у нього
утворилася заборгованість за
кредитним договором. У свою чергу банк
звернувся до суду з позовом тільки
26.09.2013 року.

Оскільки строк позовної давності
сплинув, доказів поважності пропуску
позовної давності банк не надав, тому
банку, як зазначив Виший
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
постанові Пленуму від 30.03.2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

За таких обставин судова колегія
вважає, що з додержанням вимог ст. ст. 213
- 215 ЦПК України суд першої інстанції,
встановивши обставини справи повно,
надавши їм належну оцінку, дійшов
обгрунтованого висновку щодо відмови в
задоволенні позову банку.

Оскільки ухвалене судове рішення
відповідає зазначеним вимогам та
обставинам справи, судова колегія
вважає, що підстав для його зміни або
скасування не вбачається. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308,
ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 08 квітня 2014 року
-залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: