Справа № 2-7/14 Головуючий у І інстанції
Рудюк О.Д.Провадження № 22-ц/780/2087/14
Доповідач у 2 інстанції
КасьяненкоКатегорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Антоненко В.І., Гуля В.В.,

При секретарі: Ромашині І.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від
09 січня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
ПАТ "Приват Банк" про визнання
кредитного договору недійсним та
позовом ПАТ "Приват Банк" до ОСОБА_1 про
звернення стягнення ,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення,
мотивуючи його тим, що 11.05.2005 року між
ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір № К2U4GF00260561, згідно з яким
ОСОБА_1 отримала грошові кошти на
загальну суму 84 842,00 дол. США, зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 12,00% річних, з
кінцевим терміном повернення - 09.05.2025
року. В забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором,
11.05.2005 року між позивачем та
відповідачкою був укладений договір
іпотеки, відповідно до якого банку в
іпотеку передано житловий будинок
загальною площею 133,50кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
належний відповідачу на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
11.05.2005 року приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_2 та
земельна ділянка, площею 0,1023га, яка
розташована за вищевказаною адресою.

Оскільки відповідачка свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконувала, та у неї перед банком
виникла заборгованість станом 01.06.2012
року у розмірі 125 343,10 дол. США, просив на
підставі ст.ст. 33, 38-40 Закону України
«Про іпотеку» звернути стягнення на
предмет іпотеки, що предметом договору
іпотеки від 11.05.2005 року.

Також просив виселити відповідача та
інших осіб, які зареєстровані і
проживають у житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 із
зняттям з реєстраційного обліку у
органах МВС України.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
визнання кредитного договору
недійсним, мотивуючи свої вимоги тим,
що між ПАТ «ПриватБанк» та нею було
укладено кредитний договір № К2U4GF00260561
від 11.05.2005 року. Відповідно до умов
договору вона отримала грошові кошти у
кредит в сумі 70 000 дол. США для придбання
нерухомого майна та 7 824 дол. США на
оплату страхових платежів при
особистому страхуванні. Строк кредиту
встановлюється до 09.05.2025 року, включно.
Під час укладання кредитного договору
банком було грубо порушено норми
діючого законодавства в сфері захисту
прав споживачів, а саме ст. 11 ЗУ «Про
захист споживачів», що дана норма
закону закріплює право споживача на
своєчасну повну обізнаність стосовно
кредитного продукту, який надається
йому кредитодавцем. Дану норму закону
банком дотримано не було, отже вона не
розуміє методики розрахування суми
платежів за кредитним договором, якби
банком було їй роз'яснено сукупну
вартість кредиту відповідно вимог
закону то такій договір на таких умовах
нею не укладався .

Оскільки при укладенні вказаного
договору банк порушив положення ст.ст.
203,215 ЦК України та Закону України « Про
захист прав споживачів», договір є
недійсним.

Ухвалою Вишгородського районного
суду від 17.10.2013 року на підставі ст. 126
ЦПК України позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 09 січня 2014
року в позові ОСОБА_1 до ПАТ
«ПриватБанк» про визнання кредитного
договору недійсним відмовлено.

Позов ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № К2U4GF00260561 від
11.05.2005 року у розмірі 125 343,10дол. США,
звернуто стягнення на будинок
загальною площею 133,50 та земельну
ділянку, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки (на підставі договору
іпотеки № б/н від 11.05.2005 року) Публічним
Акціонерним товариством Комерційним
Банком «ПриватБанк» () на
прилюдних торгах.

Встановити початкову ціну продажу
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації на рівні, не нижчому за
звичайній ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності незалежним
експертом на стадії оцінки нерухомого
майна під час проведення виконавчих
дій.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду в частині
задоволення позову ПАТ
«ПриватБанк»про звернення стягнення
на предмет іпотеки та ухвалити нове,
яким відмовити в позові, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 11.05.2005 року
між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, в
якості позичальника, був укладений
кредитний договір № К2U4GF00260561, згідно до
умов якого позичальник отримав грошові
кошти на загальну суму 84 824,00 дол. США, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом 12% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 09.05.2025 року.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором, 11.05.2005 року між
ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки
будинку,відповідно до якого банку в
іпотеку передано житловий будинок
загальною площею 133,50кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
належної відповідачці, що
підтверджується договором
купівлі-продажу житлового будинку
посвідченого 11.05.2005 року приватним
нотаріусом Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_2 та
земельна ділянка, площею 0,1023га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Кредитний договір був підписаний
особисто позичальником, що не
заперечувалось стороною. Зазначене
свідчить про те, що ОСОБА_1 ознайомилася
і погодилася з умовами кредитного
договору, та зобов'язалася їх
виконувати.

Оскільки, при підписанні договору,
ОСОБА_1 мала реальну можливість
ознайомитись з умовами договору, що нею
й не заперечувалося, тому відсутні
підстави вважати, що кредитний договір,
укладений між сторонами є недійсним з
підстав заявлених ОСОБА_1 Невиконання
або неналежне виконання угоди не може
бути підставою для визнання її
недійсною.

Підстави недійсності правочину
визначені ст. 215 ЦК України і в даному
спорі застосуванню не підлягають.

Тому посилання ОСОБА_1 про порушення
вимог закону з боку банку при укладенні
спірного договору є необґрунтованими
та безпідставними.

Судом також правомірно не взяті до
уваги посилання ОСОБА_1 про
застосування строку позовної даності .

Відповідно до положень частин 1, 3
статті 264 ЦК України, перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.
Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості станом 01.06.2012 року за
кредитним договором № К2U4GF00260561 від
11.05.2005 року, ОСОБА_1 сплачувала
періодично грошові кошти тим саме
визначаючи існування боргу.

Станом на 01.06.2012 року, ОСОБА_1
зобов'язання за кредитним договором не
виконує та у неї перед банком виникла
заборгованість у розмірі 125 343,10 дол.
США.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 та частково
задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«ПриватБанк» суд обґрунтовано виходив
з положень ст.ст. 33,35,39 Закону України «
Про іпотеку» , та ст.ст. 203,215, 264,524, 627,628,
1050,1054 ЦК України та прийшов до
правильного висновку про
безпідставність позовних вимог,
заявлених ОСОБА_1 , оскільки по справі
не надано жодних доказів , які б
свідчили про порушення банком вимог
закону при укладенні оспорюваного
договору.

Таким чином неналежне виконання
взятих боржником зобов»язань призвело
до виникнення заборгованості за
кредитним договором та відповідно до
умов кредитного і іпотечного договорів
підлягає поверненню за рахунок
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною 2 ст.589 ЦК України та п. 18.9
договору іпотеки передбачено, що за
рахунок предмета іпотеки банк має
право задовольнити у повному обсязі
свої вимоги за зобов»язанням, що
випливає з кредитного договору, що
визначається на момент фактичного
задоволення, включаючи суму кредиту,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов»язання.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, підстав до його скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, викладених в рішенні не
спростовують.

Разом з тим , колегія суддів вважає за
необхідне змінити рішення суду,
виклавши абзац третій резолютивної
частини у редакції, яка відповідає
вимогам закону.

Керуючись ст.ст.309,316 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 09 січня 2014 року
змінити. Абзац 3 резолютивної частини
рішення викласти в такій редакції:

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № К2U4GF00260561 від
11.05.2005 року у розмірі 125 343,10дол. США,
звернути стягнення на будинок
загальною площею 133,50 та земельну
ділянку, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних
торгів (на підставі договору іпотеки №
б/н від 11.05.2005 року)

Встановити початкову ціну продажу
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації на рівні, не нижчому за
звичайній ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності незалежним
експертом на стадії оцінки нерухомого
майна під час проведення виконавчих
дій.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: