АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Неганова Н.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 16 червня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідача про
стягнення боргу за договором позики.

У мотивування вимог посилався на те, що
01.06.2012 року він позичив відповідачу 25 000
доларів США, а остання зобов'язалась
повертати кошти в період до 3 числа
кожного місяця по 300 доларів США,
починаючи з 01.12.2012 року.

Враховуючи те, що відповідач взяті на
себе зобов'язання по поверненню суми
боргу не виконала, просив суд стягнути
з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в
розмірі 25 000 доларів США, що в
еквіваленті становить 200 000 гривень та
судові витрати.

Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 16 червня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
суму в розмірі 25 000 доларів США, що в
еквіваленті станом на 16.06.2014 року
становить 293 500 гривень та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 2 000
гривень.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 18 липня 2014 року заяву ОСОБА_2
про перегляд заочного рішення залишено
без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Зазначає, що суд в порушення вимог ст.11
ЦПК України вийшов за межі позовних
вимог та стягнув суму боргу в розмірі
293500 грн., тоді як позивач просив
стягнути 200000 грн.

Зауважує, що не отримувала грошових
коштів від позивача, оскільки договір
позики був укладений без реального
наміру їх отримати.

ОСОБА_2 та її представник за
довіреністю ОСОБА_3 про час та місце
розгляду справи повідомлені, проте в
судове засідання не з»явилися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції підставно виходив з
їх доведеності та обґрунтованості з
огляду на таке.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 01.06.2012 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір
позики у вигляді розписки, відповідно
до якого ОСОБА_4 передав у власність
ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25 000 доларів
США, а відповідач зобов'язалась
повертати кошти в період до 3 числа
кожного місяця по 300 доларів США,
починаючи з 01.12.2012 року (а.с.4).

Не заслуговують на увагу посилання
відповідача на те, що вона не
отримувала грошових коштів від
позивача, оскільки підписавши
розписку, відповідач підтвердила факт
отримання грошових коштів від ОСОБА_4, а
тому доводи апеляційної скарги про
неотримання нею коштів не базуються на
обставинах та матеріалах справи та не
можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем не заперечується, що
грошові кошти у відповідності до умов
розписки позивачу жодного разу не
повертала. Крім того, оригінал боргової
розписки, підписаної нею знаходиться у
позикодавця, що свідчить про
невиконання умов договору позики

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 належним чином
не виконувала свої зобов'язання за
договором позики, тому суд вірно
стягнув з неї на користь позивача суму
боргу в розмірі 25000 дол. США.

Не є порушенням вимог ст. 11 ЦПК України
та виходом за межі позовних вимог
переведення судом суми боргу,
стягнутої в іноземній валюті в
гривневий еквівалент станом на день
ухвалення рішення, а саме 16.06.2014 року,
оскільки офіційний курс долара США
станом на 16.06.2014 року становив 11,74 грн.,
тому еквівалент 25000 дол. США за курсом
Нацбанку становив 293 500 гривень.

Зазначене також відповідає вимогам п. 14
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 18.12.2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі» згідно
якого в разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

Отже,суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував обставини справи, дав
їм належну правову оцінку на підставі
наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 16 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: