РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1143/14-ц

21 серпня 2014 року

Костопільський районний суд
Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Цвіркун О.С.

при секретарі - Федас І.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача- ОСОБА_3., представника
третьої особи - Алексійчука С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Костопіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору орган опіки та
піклування Костопільської районної
державної адміністрації про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
вищевказаним позовом до ОСОБА_3 в якому
просить розірвати шлюбу між нею та
відповідачем, який було зареєстровано
16 листопада 2007 року Малолюбашанською
сільською рада об Костопільського
району Рівненської області, актовий
запис № 23, та окрім того просить після
розірвання шлюбу малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати
з нею.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримала із підстав
зазначених у позові, просила суд позов
задоволити в повному обсязі, окрім того
наголосила, що відповідач здійснює
відносно неї психологічний тиск та
застосовує фізичну силу, а тому не
бачить подальшого спільного життя з
ОСОБА_1 та вважає, що їх малолітній син
має жити з нею, оскільки вона має
можливість його забезпечувати та
виховувати.

Відповідач в судовому засіданні
позовні не визнав, покликаючись на те,
що звинувачення позивача є надуманими,
однак якщо позивач хоче проживати
окремо те нехай живе, але щодо
проживання малолітнього сина
переконаний, що останній повинен
залишитись з ним, адже він сам цього
хоче.

Представник третьої особи органу
опіки та піклування Костопільської
районної державної адміністрації
Алексійчук С.В. підтримав висновок
органу опіки та піклування про
визначення місця проживання
малолітньої дини ОСОБА_4 разом з
матір'ю ОСОБА_1.

Суд, заслухавши позицію сторін,
пояснення свідка, всебічно, об'єктивно
та неупереджено дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного
висновку.

Встановлено, що сторони зареєстрували
шлюб 16 листопада 2007 року у
Малолюбашанській сільській раді
Костопільського району Рівненської
області, про що в книзі реєстрації
шлюбів зроблено актовий запис №23 (а.с.3).
Від подружнього життя мають сина,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 виданого
Малолюбашанською сільською радою
Костопільського району Рівненської
області (а.с.4).

З наданих позивачем копії вироку
Костопільського районного суді
Рівненської області від 25 грудня 2013
року вбачається, що відповідача ОСОБА_3
було визнано винним у скоєнні злочину
передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,
тобто в умисному спричиненні позивачці
ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої
тяжкості та копії вироку
Костопільського районного суді
Рівненської області від 17 липня 2014
вбачається, що відповідача ОСОБА_3 було
визнано винним у скоєнні злочину
передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
тобто в умисному спричинення легких
тілесних ушкоджень позивачці ОСОБА_1
(а.с.5, 37)

Стаття 24 СК України визначає, що шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Отже, однією з основних засад
сучасного сімейного права є свобода
шлюбу. Зокрема особа має право вільно
вирішувати питання щодо укладення
шлюбу та його збереження, а також
розірвання шлюбу та припинення шлюбних
відносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що сторони не
проживають як сім'я з 18 травня 2014 року.
Вони мають різні характери, різні
погляди на життя та сімейні цінності,
відповідач чинить на позивача
психологічний тиск та завдає їй
тілесні ушкодження, остання не бажає
надалі проживати разом з відповідачем
однією сім'єю, примирення є неможливим.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
сторін, являється порушенням їх права
на повагу до сімейного життя, що
розцінюється судом як таке, що має
істотне значення, що у відповідності до
положень ст. 112 СК України, є підставами
до розірвання шлюбу. Підстав для
надання сторонам строку на примирення
суд не вбачає.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд
дійшов висновку про обґрунтованість і
доведеність заявленого позову в
частині розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. При
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що дитина сторін -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за
місцем проживання відповідача, у
будинку його матері ОСОБА_3 в АДРЕСА_1
(а.с.26).

З наданих суду довідок-характеристик
наданих виконавчим комітетом
Малолюбашанської сільської ради
Костопільського району Рівненської
області на ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
вбачається, що відповідач має
тимчасові заробітки, допомагає матері
по господарству, трудолюбивий, а
позивач на даний час із чоловіком не
проживає, живе в с.Малушка Сарненського
району, за час проживання на території
с.М.Любаша зарекомендувала себе з
позитивної сторони (а.с.26-27).

Разом з тим із довідки Костопільського
РВ УМВС України в Рівненській області
від 29.05.2014 року за №60/32-5874 встановлено,
що відповідач двічі притягувався до
адміністративної відповідальності по
ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення
насильства в сім'ї (а.с.16).

З довідки виданої Пенсійним фондом
України в Костопільському районі від 24
червня 2014 року за № 856/06 вбачається, що
позивач має регулярний постійний дохід
у вигляді пенсії в сумі 979 гривень
(а.с.23).

Із пояснень свідка ОСОБА_7 наданих в
судовому засіданні, встановлено, що
вона знайома з позивачем з дитинства,
їй достовірно відомо, що відповідач
негативно ставиться до останньої,
наносить їй тілесні ушкодження та
принижує морально, а тому ОСОБА_1
покинула його та переїхала жити до
своєї тітки в Сарненьський район, але
малолітній син залишився примусово
жити з чоловіком. Окрім того, свідок
наголосила, що позивач дуже любить
сина,скучає за ним та бажає жити з ним,
має можливість його утримувати, адже
отримує пенсію по інвалідності, житлом
забезпечена, адже її тітка її любить та
готова її з сином забрати до себе в
будинок.

Як вбачається з висновку органу опіки
та піклування Костопільської районної
державної адміністрації за №2385/01-31/14
від 04 серпня 2014 року малолітній
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час
проживає з батьком ОСОБА_3 та бабусею.
ОСОБА_1 не проживає зі сім'єю у зв'язку з
тим, що колишній чоловік створив умови,
які загрожують для її життя та здоров'я.
За дитиною на даний час догляд
здебільшого здійснює бабуся. За місцем
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є
необхідні умови для проживання та
виховання дитини, вони бажають
турбуватися про здоров'я, життя та
фізичний розвиток сина, однак орган
опіки та піклування вважає за доцільне
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4 разом із матір'ю
ОСОБА_1 (а.с.32).

За змістом ст. 9 Конвенції ООН про права
дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої
Постановою Верховної Ради УРСР від
27.02.1991 року № 789-ХІІ, дитина не повинна
розлучатися з батьками всупереч
їхньому бажанню, за винятком випадків,
коли компетентні органи згідно з
судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, прийнятій Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона має, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Тобто для розлучення малолітньої
дитини з матір'ю необхідна наявність
виняткових обставин, що передбачені ч. 2
ст. 161 СК України.

Вирішуючи спір, суд, оцінивши надані
докази та обставини справи, з
урахуванням віку дитини, дотримання
принципу Декларації прав дитини,
встановивши відсутність передбачених
ч. 2 ст. 161 СК України виняткових
обставин, які б зумовили необхідність
розлучення малолітньої дитини з її
матір'ю, приходить до висновку про те,
що місце проживання малолітнього
ОСОБА_4 слід визначити з матір'ю ОСОБА_1

Таким чином, позовні вимоги позивача з
приводу встановлення місця проживання
дитини з нею підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а відтак,
з відповідача підлягають стягненню на
користь позивача 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 105, 110, 112, 141, 160, 161 СК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 213-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору орган опіки та
піклування Костопільської районної
державної адміністрації, про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дитини - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 16 листопада 2007
року Малолюбашанською сільською радою
Костопільського району Рівненської
області, за актовим записом №23 між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці
ОСОБА_1 залишити прізвище "ОСОБА_1".

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені останньою судові витрати по
справі у розмірі 243 (двісті сорок три
гривні) 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Костопільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Цвіркун О.С.