Справа № 204/7907/13-ц
Провадження № 2/204/451/14
І М Е Н Е М У К Р А
28 квітня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
головуючої судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
про захист прав споживачів, -
В жовтні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
про захист прав споживачів. В
обґрунтування заявлених вимог
посилалась на те, що 23.10.2007 року між нею
-ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним
товариством "Комерційний банк "Надра",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Комерційний
банк "Надра" укладено кредитний договір
№ 8/2007/840-К/1477-Н, відповідно до якого вона
отримала кредит у сумі 101 250,00 USD на
споживчі цілі, а саме: на придбання
домоволодіння. Згідно п. 1.2 Кредитного
договору цільове використання кредиту
є проведення розрахунків по договору
купівлі - продажу домоволодіння та
земельної ділянки від 23.10.2007 pоку, що
укладений між Позичальником та ОСОБА_2,
згідно якого позивач придбає у
власність нерухоме майно -
домоволодіння та земельну ділянку, що
знаходиться за адресою м.
Дніпропетровськ, Красногвардійський
ст. 1 Закону України "Про захист прав
споживачів" споживчий кредит -кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.
Згідно п. 22 ст. 1 Закону України "Про
захист прав споживачів" споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Вищевказане домоволодіння
разом з земельною ділянкою було
придбано позивачем для особистих
потреб - в якості житла за програмою
Банка "Нове житло" (п. 1.1 Кредитного
договору), що підтверджується
паспортом позивача з відповідною
відміткою про місце проживання. Тобто,
отриманий позивачем кредит є споживчим
кредитом, а позивач, відповідно є
Споживачем. Позивач вважає, що п. 7.2
Кредитного договору порушує її право, а
тому його слід визнати недійсним.
Згідно п. 7.2 Кредитного договору спірні
питання за цим Договором підлягають
врегулюванню шляхом переговорів. Якщо
сторони не зможуть дійти згоди зі
спірних питань шляхом переговорів, то
такий спір розглядається згідно з
чинним законодавством України. При
цьому Сторони, керуючись ст. 112
Цивільного процесуального кодексу
України, дійшли згоди про встановлення
договірної підсудності, а саме —
позови пред'являються за
місцезнаходженням Банку у районний суд
м. Києва. Позивач вважає, що має право,
щоб спір щодо Кредитного договору, який
може виникнути в майбутньому,
розглядався в суді загальної
юрисдикції, із застосуванням правил
підсудності, визначеної ст. 110 ЦПК
України. Проте п. 7.2 Кредитного договору
позбавляє ОСОБА_1 вищевказаного права.
Згідно ч. 2 ст. 18 Закону умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Пункт 7.2 Кредитного договору
є несправедливим, адже його наслідком є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача, а саме: в
разі виникнення будь якого спору щодо
умов Кредитного договору, порядку його
виконання тощо, Споживач позбавлений
права звертатися до суду відповідно до
ч. 5 ст. 110 ЦПК України та буде змушений
витрачати кошти на поїздки до Києва для
участі у судових засіданнях при
розгляді таких спорів. Згідно ч. 1 ст. 18
Закону продавець не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Виходячи з
вищевикладеного умова, закріплена в п.
7.2 Кредитного договору є
несправедливою. Враховуючи викладене,
позивачка звертається до суду з даним
позовом і просить умову закріплену в п.
7.2 кредитного договору № 8/2007/840-К/1477-Н
від 23.10.2007 pоку, укладеного між ОСОБА_1 та
Відкритим акціонерним товариством
"Комерційний банк "Надра",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Комерційний
банк "Надра", згідно якої сторони,
керуючись ст. 112 Цивільного
процесуального кодексу України, дійшли
згоди про встановлення договірної
підсудності, а саме: позови
пред'являються за місцезнаходженням
Банку у районний суд м. Києва -визнати
несправедливою та недійсною із
застосуванням наслідків, визначених
У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги
ОСОБА_1 і просив задовольнити у повному
Представник відповідача у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав і просив в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на письмові
заперечення наданні суду.
Вислухавши представників сторін,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
Згідно ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.
Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.217 Цивільного
кодексу України, недійсність окремої
частини правочину не має наслідком
недійсності інших його частин і
правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
В судовому засіданні
встановлено, що 23 жовтня 2007 року між
ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним
товариством комерційним банком "Надра"
(назву змінено на Публічне акціонерне
товариство "Комерційний банк "Надра" )
був укладений Кредитний договір
№8/2007/840-К/1477-Н. Відповідно до п. 1.1.
вказаного кредитного договору, Банк
надав ОСОБА_1 у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
в сумі 101 250,00 доларів США в порядку і на
умовах визначених цим Договором. В
своїй позовній заяві ОСОБА_1 і її
представник в судовому засіданні
посилаються на те, що п.7.2. Кредитного
договору, а саме: «спірні питання за цим
Договором підлягають врегулюванню
шляхом переговорів. Якщо сторони не
зможуть дійти згоди зі спірних питань
шляхом переговорів, то такий спір
розглядається згідно з чинним
законодавством. При цьому Сторони,
керуючись ст. 112 Цивільного
процесуального кодексу, дійшли згоди
про встановлення договірної
підсудності, а саме - позови
пред'являються за місцезнаходженням
Банку у районний суд м. Києва»,
позбавляє Позивача права,
передбаченого ч.І ст.8 ЗУ «Про
судоустрій і статус суддів», а саме:
«Ніхто не може бути позбавлений права
на розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом». Однак,
відповідно до п.1.2. Кредитного договору
цільове використання кредиту:
проведення розрахунків по договору
купівлі-продажу домоволодіння та
земельної ділянки від 23.10.2007 року, що
укладений між позивачем та ОСОБА_2,
згідно якого позивач придбала у
власність нерухоме майно
-домоволодіння та земельну ділянку, що
знаходиться за адресою м.
Дніпропетровськ, вул. Арбатська,
будинок 2Д. В момент укладення
Кредитного Договору, та погодження
п.7.2., а саме застосування договірної
підсудності, сторони керувалися
положеннями ст. 112 ЦПК України, яка була
чинна на момент укладення Кредитного
договору, та в якій говорилося про те,
що сторони мають право письмово
визначити територіальну підсудність
справи, крім справ, для яких
встановлена виключна підсудність.
Тобто, договір було укладено, умови
договору, в тому числі, п.7.2. щодо
договірної підсудності, були погоджені
сторонами належним чином.
Відповідно до ч.4 ст.2 ЦПК України,
закон, який встановлює нові обов'язки,
скасовує чи звужує права, належні
учасникам цивільного процесу, чи
обмежує їх використання, не має
зворотної дії в часі.
Тобто, для визнання п.7.2.
Кредитного договору недійсним та
застосування наслідків ст.217 ЦК України
законних підстав судом не встановлено.
Крім того, відповідно до ст. 1
Закону України “Про захист прав
споживачів” визначено, що послуга — це
діяльність виконавця з надання (
передачі ) споживачеві певного
визначеного договором матеріального
чи нематеріального блага, що
здійснюється за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
споживача його особистих потреб. У п. 23
ст. 1 цього ж Закону зазначено, що
споживчий кредит — це кошти, що
надаються кредитодавцем ( банком або
іншою фінансовою установою )
споживачеві на придбання продукції.
Відповідно до ст.11 Закону договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти ( споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
Таким чином, застосування Закону
України “Про захист прав споживачів”
до спорів, які виникають з кредитних
правовідносин, можливе у тому разі,
якщо предметом і підставою позову є
питання надання інформації
споживачеві про умови отримання
кредиту, типи відсоткової ставки,
валютні ризики, процедура виконання
договору тощо, які передують укладенню
договору. Після укладення договору між
сторонами виникають кредитні
правовідносини, тому до спорів щодо
виконання цього договору цей закон не
може застосовуватись, а застосуванню
підлягає спеціальне законодавство в
системі кредитування.
Враховуючи викладене, позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо визнання умови
закріпленої в п. 7.2 кредитного договору
№ 8/2007/840-К/1477-Н від 23.10.2007 pоку,
укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Надра", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "Надра", згідно якої
сторони, керуючись ст. 112 Цивільного
процесуального кодексу України, дійшли
згоди про встановлення договірної
підсудності, а саме: позови
пред'являються за місцезнаходженням
Банку у районний суд м. Києва -
несправедливою та недійсною є
необґрунтованими, суперечать
обставинам справи та законодавству, і
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні.
Тому суд вважає, що в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про захист прав
споживачів слід відмовити.
На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.1,11 Закону України “Про
захист прав споживачів”, ст. ст. 5, 217,
629,638, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 11, 60, 212-215
ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про захист
прав споживачів – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.А. Білик