АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/2287/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1030/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі : головуючого -
судді Фанди В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В., Купельського
А.В.,

при
секретарі : Дорощук О.М.

за участі: апелянта ОСОБА_1, позивача
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на
рішення Полонського районного суду від
11 березня 2014 року та додаткове рішення
цього ж суду від 28 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Регіональний центр права»» про
встановлення факту перебування у
трудових відносинах, стягнення
заробітної плати та моральної шкоди

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційних скарг, колегія
суддів

встановила:

Позивач звертаючись до суду з позовом,
з урахуванням уточнених позовних
вимог, просила солідарно стягнути із
відповідачів заборговану заробітну
плату у розмірі 5600 грн., моральну шкоду
у розмірі 2000 грн., встановити факт її
перебування у трудових відносинах із
відповідачем на посаді помічника
адвоката з 01.09.2010 року по 13.07.2013 року.
Зазначала, що 01.09.2010 року її було
прийнято на роботу до відповідача на
посаду помічника адвоката, при цьому
трудові відносини оформлені не були.
Відповідачем було роз'яснено правила
внутрішнього трудового розпорядку,
визначено розмір оплати, який в
подальшому було збільшено. На її
неодноразові звернення, щодо
оформлення трудових відносин
відповідач обіцяв такі відносини
оформити пізніше.

Рішенням Полонського районного суду
від 11 березня 2014 року позов задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_2 у
трудових відносинах з адвокатом ОСОБА_1
на посаді помічника з 01.03.2012 року по
12.07.2012 року. Стягнуто із ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі в розмірі 5600 грн. та
моральну шкоду в розмірі 500 грн..
Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням цього суду від 28
квітня 2014 року в позові щодо ТОВ
,,Юридична компанія «Регіональний
центр права» відмовлено. Встановлено
факт перебування ОСОБА_2 у трудових
відносинах з адвокатом ОСОБА_1 на
посаді помічника з 01.09.2010 року по 12.07.2012
року.

_______________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції - Дідек
М.Б.

Доповідач - Фанда В.П.

Категорія № 53

В апеляційних скаргах апелянт з
рішенням та додатковим рішенням суду
не погоджується, посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального законодавства, просить
його скасувати, та постановити нове
рішення яким відмовити в задоволені
позову. Зазначав, що судом при
постановлені

рішення не було вирішено позовні
вимоги щодо ТОВ ,,Юридична компанія,,

Регіональний центр права'''' . Суд вийшов
за межі позовних вимог. При
постановлені додаткового рішення не
повинно бути повторено зміст
резолютивної частини основного
рішення та змінено його суть.

На апеляційному перегляді рішення
суду першої інстанції апеллянт ОСОБА_1
підтримав вимоги апеляційних скарг та
вважає, що їх слід задовольнити.

Як директор товариства, ОСОБА_1 вважає,
що є підстави для задоволення
апеляційних скарг із підстав
зазначених у апеляціях.

ОСОБА_2 апеляційні скарги не визнала,
вважає, що в їх задоволені слід
відмовити.

Апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування, зміни рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Дане рішення у повній мірі таким
вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що на час
виникнення спірних правовідносин
ОСОБА_1 мав право на зайняття
адвокатською діяльністю у
відповідності із свідоцтвом про право
на заняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_1 від 10.05.2007 року, виданого
Хмельницькою обласною КДКА.

Діючою на час правовідносин ст.8
Закону України "Про адвокатуру" від
19.12.1992 року, № 2887-XII" (втратив чинність з
15.08.2012 року) передбачено, що адвокат
може мати помічників із числа осіб, які
мають вищу юридичну освіту.

Суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку щодо виникнення
на підставі ч.ч.4,5 ст.24 КЗпП України
трудових відносин між адвокатом ОСОБА_1
та позивачем, оскільки таке доводиться
довіреністю №023/12 у відповідності з
якою позивачу, як помічнику адвоката,
надавалися повноваження на
представництво інтересів компанії.
Таке вказує на фактичний допуск
позивача до виконання трудових
обов'язків у якості помічника адвоката.

Разом з цим, суд першої інстанції не
звернув увагу, що дане доручення видане
24.01.2012 року, що вказує на виникнення
спірних правовідносин саме з цього
числа, а не з 01.03.2012 року.

Вказаний доказ відповідачами не
спростовано належними та допустимими
доказами.

Крім цього, суд першої інстанції
визначаючи період виникнення
правовідносин між позивачем та
адвокатом у мотивувальній частині
рішення дійшов висновку, що такі
відносини мали місце з 01.09.2010 року по
12.07.2012 року, однак у резолютивній
частині рішення визначив такий період
з 01.03.2012 року по 12.07.2012 року, тобто має
місце не відповідність мотивувальної
частини рішення його резолютивній
частині.

Вказані порушення є підставою для
скасування рішення суду у цій частині.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
діючий на час правовідносин Закон №
2887-XII не передбачав можливості
перебування у трудових відносинах
помічника адвоката із юридичною
особою, тому не береться до уваги
посилання апелянта на можливу
наявність відносин із юридичною
компанією, керівником якої, та
співзасновником, він є.

Суд першої інстанції правомірно взяв
до уваги надану адвокатом ОСОБА_1
розписку щодо наявної перед помічником
адвоката ОСОБА_2 заборгованості по
заробітній платі за період з березня 2012
року по липень 2012 року. В даній розписці
адвокат визначив помісячний розміру
заробітної плати, період заборгованої
зарплати. Враховуючи ці обставини та
часткове добровільне погашення
заборгованої зарплати адвокатом, слід
стягнути заробітну плату за період з 01
квітня по 13 липня 2012 року на суму 5600
грн..

Виникнення фактичних трудових
відносин саме із адвокатом ОСОБА_1
тягне за собою стягнення з нього
заборгованої заробітної плати, а не із
юридичної компанії.

Вказаний доказ (розписка від 11.07.2012
року) відповідачами не спростовано
належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції, стягуючи дану
заробітну плату, не визначив, що з даної
суми має бути утримано передбаченні
законом податки та обов'язкові платежі.

Доручення від 24.01.2012 року, розписка від
11.07.2012 року, видані позивачу, як
помічнику адвоката, зобов'язання
адвоката погасити заборгованість по
заробітній платі помічника, наявність
закінченої вищої юридичної освіти у
позивача спростовують позицію
апелянта щодо перебування ОСОБА_2 у
адвоката чи юридичної фірми на
студентській практиці чи стажуванні.

Позивач 14.01.14 року подала до суду
клопотання, яке наявне у матеріалах
справи, про залучення до участі у
справі співвідповідачем юридичної
компанії та просила задовольнити
позовні вимоги, солідарно, за рахунок
обох відповідачів. У зв'язку із цим не
заслуговує на увагу посилання апелянта
на відсутність підстав про задоволення
позовних вимог саме щодо нього та вихід
за межі позовних вимог.

Позивач 11.03.2014 року подала заяву про
залишення без розгляду вимог щодо
зобов'язання внести відповідні зміни
до трудової книжки, розпорядившись
таким чином своїми процесуальними
правами. З цього приводу судом першої
інстанції не приймалась відповідна
ухвала, однак позивач з цього приводу
не подавала апеляційну скаргу.
Наявність такого процесуального
порушення не призвело до неправильного
вирішення справи, не зачіпає права
апелянта.

Порушення законних прав призвело до
моральних переживань позивача, було
порушено її нормальний ритм життя та
відносини з оточуючими, вона змушена
була відволікатися від нормального
роду занять. З врахуванням цього,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог у цій частині та стягнення 500 грн.
у відшкодування моральних збитків.

Позивач не надала суду належних та
допустимих доказів того, що у юридичної
фірми виник солідарний обов'язок з
адвокатом на виплату їй заробітної
плати, моральної шкоди, встановлення
відповідного факту, тому у цій частині
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

У пункті 20 постанови №14 Пленум
Верховного Суду України, від 18.12.2009,
"Про судове рішення у цивільній справі"
роз'яснив, що додаткове рішення може
бути ухвалено лише у випадках і за умов,
передбачених статтею 220 ЦПК; воно не
може змінити суті основного рішення
або містити в собі висновки про права
та обов'язки осіб, які не брали участі у
справі, чи вирішувати вимоги, не
досліджені в судовому засіданні.

Дані вимоги судом першої інстанції не
дотримані при ухваленні 28.04.2014 року
додаткового рішення, так як суд першої
інстанції змінив суть основного
рішення, оскільки визначив інший
період перебування у трудових
відносинах позивача, тому апеляційна
скарга у цій частині підлягає
задоволенню, а додаткове рішення
скасуванню.

Свідоцтво про право на заняття ОСОБА_1
адвокатською діяльністю за НОМЕР_1 від
10.05.2007 року припинено у зв'язку з його
притягненням до дисциплінарної
відповідальності на підставі рішення
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Хмельницької області від
03.02.2014 року.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача ОСОБА_1 у дохід держави на
суму 243,6 грн. (121,8 грн. з вимог майнового
характеру, 121,8 грн. з вимог не майнового
характеру).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду слід скасувати,
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду
від 11 березня 2014 року та додаткове
рішення цього ж суду від 28 квітня 2014
року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити факт перебування ОСОБА_2 з
адвокатом ОСОБА_1 у трудових
відносинах, на посаді помічника
адвоката, у період з 24 січня 2012 року по 13
липня 2012 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1
заборговану заробітну плату у розмірі
5600 грн., без врахування утриманих
податків, обов'язкових платежів та у
відшкодування моральної шкоди 500 грн..

У задоволенні решти вимог до ОСОБА_1
відмовити.

В позові ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
компанія «Регіональний центр права»»
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави 243,6
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис
Судді: підпис

З оригіналом згідно : суддя
апеляційного суду
В.П. Фанда