Справа № 355/876/13 Головуючий у І
інстанції Коваленко К.В.Провадження №
22-ц/780/4330/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Малорода О.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника СФГ
"Прогрес" на рішення Баришівського
районного суду Київської області від 26
травня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, СФГ "Прогрес"
про відшкодування заподіяної
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаною позовною заявою та
просив стягнути з відповідачів на його
користь моральну шкоду у розмірі 20 000
грн.

Мотивував вимоги тим, що 10 листопада 2012
року в нічний час перебував на
відпочинку зі своїм сином біля річки
Ільта. В той час, коли він відійшов за
хмизом, до нього підійшов не відомий, як
потім встановлено - ОСОБА_2, та,
погрожуючи фізичною розправою та
нацькувати собаку, примусив його
пройти до сторожової будки.

Вказував, що відповідачі по справі -
фізичні особи, більше трьох годин проти
його волі утримували його у сторожовій
будці.

Крім того, вказував, що відповідачі
наносили йому удари та погрожували.

Рішенням суду позов задоволено,
стягнено з СФГ «Прогрес» на користь
позивача заподіяну немайнову шкоду у
розмірі 20 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник СФГ «Прогрес» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скачувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позову.

Вимоги мотивує тим, що вказане рішення
суду не ґрунтується на достовірних
доказах.

Зазначає, що позивачем не надано
належних доказів на підтвердження
того, що відповідачі - фізичні особи
вчиняли будь-які протиправні дії,
внаслідок яких позивач отримав легкі
тілесні ушкодження.

Зазначає, що на час прибуття
правоохоронних органів на місце події,
позивач відмовився проходити медичне
освідування.

Вказує, що згідно пояснень експерта,
неможливо встановити точну дату
отримання позивачем ушкоджень.

Крім того, посилаючись на пояснення
експерта, вказує, що діагноз «струс
головного мозку» може ставитися на
підставі більш ніж 20 симптомів, в той
час як для постановлення діагнозу
достатньо наявності 3-4 з них. Оскільки
експерт сам не оглядав позивача, він
досліджував лише записи медичної
документації.

Зазначає, що висновки суд першої
інстанції є необґрунтованими, та
передчасними, оскільки жодних доказів
для підтвердження нанесення позивачу
діями відповідачів моральної шкоди
позивачем подано не було.

Апеляційну скаргу слід задовільнити.

Судом першої інстанції встановлено, що
в ніч з 10.11.2012 року на 11.11.2012 року
позивач разом з сином перебували на
риболовлі на р. Ільта на території
Баришівського району Київської
області. З метою наламати хмизу для
багаття позивач залишив сина біля
річки та піднявся по берегу відійшовши
від річки близько 15 метрів. В цей час з
темноти на нього вибіг собака, та
позивач побачив чоловіка, який йшов до
нього світячи ліхтариком. Почувши від
незнайомого наказ лягти, позивач ліг на
землю накривши голову руками. На
прохання позивача, незнайомий, як в
подальшому було встановлено, це був
ОСОБА_2 покликав собаку, потім
підійшов до позивача, наказав йому
підвестись та силоміць, погрожуючи
натравити собаку повів позивача в
сторону поля, де стояла сторожова
будка. При цьому ОСОБА_2 не
представився позивачу, не пояснив
причин його затримання. Провівши
позивача до будки охорони, ОСОБА_2
постукав по будці та з неї вийшло ще два
чоловіки. Один з них, як в подальшому
було встановлено, ОСОБА_3 із
застосуванням фізичної сили примусив
позивача забратись в металеву будку, що
стояла поряд з будкою охорони та
використовувалась для перевезення
сільгосппродукції. В подальшому до
будки охорони приїхав свідок ОСОБА_4,
якого на допомогу покликав син
позивача. Приїхавши до місця події
ОСОБА_4 вимагав випустити позивача з
будки, на що йому відмовили, тоді ОСОБА_4
по телефону зателефонував до чергової
частини Баришівського РВ ГУ МВС
України та викликав наряд міліції. В
черговій частині йому повідомили, що
слідчо-оперативна група на виїзді, а
потім запропонували поїхати на зустріч
СОГ для того, щоб провести працівників
міліції до місця події.

По приїзду ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3
зателефонував ОСОБА_5, який на той час
працював заступником директора СФГ
"Прогрес". Останній виїхав на місце
події, та приблизно через 30-35 хв. після
телефонного дзвінка ОСОБА_3, по дорозі,
він зателефонував в чергову частину
Баришівського РВ ГУ МВС України в
Київській області. Прибувши на місце
ОСОБА_5 вже застав там учасників події
та слідчо-оперативну групу. На вимогу
ОСОБА_5 працівники міліції пройшли по
полю та знайшли в кущах приховану
моркву та капусту. Потім працівники
міліції відібрали пояснення від
учасників події, та наступного дня
ОСОБА_5 звернувся з відповідною заявою
до Баришівського РВ ГУ МВС України в
Київській області. В подальшому по
заяві було відмовлено в порушенні
кримінальної справи та дана відмова
підприємством не оскаржувалась.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про підтвердження факту незаконного
затримання, з застосуванням фізичної
сили та погрозами натравити собаку, які
позивачем на той час сприймались як
реальні, працівниками СФГ "Прогрес"
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 громадянина ОСОБА_1
Оскільки дані особи не мали жодних
законних повноважень на затримання
будь-кого.

Суд дійшов висновку, що позивач
протиправно був закритий в будці, для
зберігання сільгосппродукції та
обмежений в пересуванні та
спілкуванні.

Факт незаконного затримання позивача
відповідачами по справі суд першої
інстанції вважав підтвердженим в
судовому засіданні свідками ОСОБА_6 та
ОСОБА_4

З вищевикладених підстав суд першої
інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Колегія не погоджується з висновками
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає
загальні підстави відшкодування
моральної шкоди: моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала
за наявністю її вини у спричиненні
такої шкоди.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Колегія, дослідивши матеріали справи,
встановила, що вина відповідачів -
фізичних осіб, не доведена та не
підтверджена належними доказами.

Так, зі змісту рішення суду першої
інстанції вбачається, що суд вважає
встановленою вину та протиправність
дій відповідачів, однак з матеріалів
справи вбачається, що згідно постанови
від 17 листопада 2012 року (т. 2, а.с. 118) в
порушенні кримінальної справи щодо
вчинення відповідачами неправомірних
дій - відмовлено.

Тому, на думку колегії, у встановленому
законом порядку вина відповідачів не є
доведеною.

Крім того, суд першої інстанції, беручи
до уваги пояснення сина позивача
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не врахував ту
обставину, що вказані особи є
заінтересованими і тому їх пояснення
колегія оцінює критично.

Так із пояснень ОСОБА_4 та матеріалів
справи вбачається, що позивач був
затриманий відповідачами лише до
приїзду працівників міліції, оскільки
вони підозрювали його в крадіжці і лише
з цих підстав затримали позивача,
викликали працівників міліції і коли
приїхали працівники міліції передали
їм позивача, які будучи охоронниками в
нічний час затримали позивача до
приїзду працівників міліції.

Оцінивши указані докази в сукупності,
колегія не вбачає протиправності в
діях відповідачів.

Відповідно, колегія не вбачає
причинного зв'язку між діями
відповідачів та шкодою, що була завдана
позивачу, оскільки не встановлено
неправомірність дій відповідачів та
їх вина у спричинені шкоди.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивач не звертався до
працівників міліції з скаргами щодо
незаконності дій відповідачів та
нанесення йому тілесних ушкоджень.

Колегія не погоджується з висновками
суду першої інстанції в частині
доведеності вини відповідачів у
спричиненні позивачу тілесних
ушкоджень.

Так в матеріалах справи відсутні
докази про нанесення саме
відповідачами позивачу тілесних
ушкоджень у вигляді двох саден на
потилиці.

Встановлено, що подія відбулась 10
листопада 2012 року в нічний час.

Позивач до лікаря звернувся 12
листопада 2012 року, був
госпіталізований і лише 16 листопада 2012
року у нього було виявлено ушкодження
від дії зубів собаки.

В матеріалах справи відсутні пояснення
будь яких осіб, про те що позивача
покусав собака. Сам позивач також не
указує коли, де та при яких обставинах
його покусав собака.

Допитаний в суді експерт ОСОБА_7 не міг
назвати точну дату отримання позивачем
укусів собаки.

За таких обставин колегія вважає, що
висновки суду першої інстанції в
частині спричинення відповідачами
позивачу тілесних ушкоджень,
ґрунтуються на припущеннях, що
суперечить чинному законодавству і не
може бути підставою для задоволення
позову.

Враховуючи недоведеність
неправомірних дій відповідачів по
відношенню до позивача та їх вини,
колегія вважає, що рішення суду першої
інстанції слід скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 26 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :