Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2806/14
Головуючий у 1 інстанції: Леусенко В.М.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 21 березня 2011 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

У позові зазначалось, що відповідно до
укладеного договору №б/н від 26.07.2006
року відповідач отримав кредит у
розмірі 15000 грн. у вигляді кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24% на рік на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач не виконав свої
зобов'язання належним чином, у зв'язку з
чим станом на 18.10.2010 року виникла
заборгованість в розмірі 15369,93 грн., яка
складається: 9932,63 грн. - заборгованість
за кредитом, 4229,22 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
500 грн. - штраф (фіксована частина), 708,09
грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з вказаними обставинами,
позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
15369,93 грн. за кредитним договором №б/н
від 26.07.2006 року та судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 21
березня 2011 року позовні вимоги
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором №б/н від 26.07.2006
року в розмірі 15 369 грн. 93 коп., судові
витрати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2013 року
заява ОСОБА_3 про перегляд вказаного
заочного рішення залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду
не з'явився апелянт, проте у
відповідності до поштових повідомлень
його представники ОСОБА_4 та
ОСОБА_5(а.с.42) були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання, що у відповідності до
приписів ч.5 ст.76 ЦПК України є належним
повідомленням апелянта і згідно до ч.2
ст.305 ЦПК України не є перешкодою для
розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 липня 2006 року відповідач отримав
кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
"ПриватБанк" та стягуючи
заборгованість за кредитним договором
з урахуванням процентів, комісії за
користування кредитом та штрафних
санкцій, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не в повній мірі
виконує взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, та допустив
заборгованість по кредиту, чим порушує
умови договору, а тому повинен нести
відповідальність, передбачену
договором.

Судова колегія вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
212-214 ЦПК України, повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи на
які посилалися сторони, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
закон, що їх регулює.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
укладений між сторонами договір є
обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1
ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України
зазначений договір є підставою
виникнення зобов'язань.

Відповідно ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору або
інших умов та вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно заяви позичальника ОСОБА_3
погодився, що його заява разом з
Умовами і правилами надання
банківських послуг, а також тарифами,
складає між ним та банком договір про
надання банківських послуг. Порядок
погашення кредиту визначений розділом
6 Умов і правил надання банківських
послуг (.а.с.7-10).

При вирішенні спору судом першої
інстанції правильно застосовані норми
ст. 526,530 ЦК України та правомірно
задоволено позов про стягнення суми
заборгованості за кредитом - 9932,63 грн. -
заборгованість за кредитом, 4229,22 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 708,09 грн. - штраф
(процентна складова), що відповідає
умовам кредитного договору від 26 липня
2006 року.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Своїм особистим підписом відповідач
ОСОБА_3 ствердив, що зазначена заява
разом з умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою, а також Тарифами, з
якими він ознайомився і згоден,
становить між сторонами договір про
надання банківських послуг (зворот
а.с.7). 28.07.2006 року Банком відкрито
кредитний картковий рахунок на ім'я
позивача та видана платіжна картка.

Таким чином, при укладанні зазначеного
вище договору сторони в належній формі
досягли згоди з усіх істотних умов
договору, що встановлюються для
договорів даного виду.

Як вбачається із виписки по рахунку
відповідача тривалий час користувався
кредитними коштами та частково
виконував зобов'язання за цим
кредитним договором, про що свідчать
внесенні ним платежі 22.09.2006року, 30.09.2006
року, 19.12.2006 року, 28.02.2007 року, 19.04.2007 року,
06.07.2007 року,04.09.2007 року, 30.01.2008 року, 27
березня 2008 року, 15.07.2008 року, 18.08.2008 року,
20.10.2008 року, 12.01.2009 року, 01.04.2009 року та
29.05.2010 року (а.с.5-6).

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів отримання
відповідачем кредитних коштів
спростовується розгорнутою випискою
Банку по рахунку ОСОБА_3, з якого
вбачається місце та час здійснення
трансакцій (а.с.73-105).

Не ґрунтуються вимогам закону і доводи
апеляційної скарги про те, що позивачем
пропущено строк позовної давності
виходячи з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Як вбачається з матеріалів справи,
строк дії картки ОСОБА_3 зазначено до
липня 2008 року (зворот а.с.7), її дія була
продовжена до липня 2010 року, оскільки
ОСОБА_3 користувався кредитними
коштами на протязі 2009 року (31.07.2009 року,
23.08.2009 року, 25.08.2009 року) (а.с.94- 97).
Постійна прострочена заборгованість
відповідача виникла з 31.05.2010 року, а до
суду Банк звернувся з позовом 30.12.2010
року, тобто без порушення строків
позовної давності.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про стягнення суми
заборгованості є правильним та
відповідає обставинам справи.

За таких обставин, судова колегія
дійшла думки, що рішення є
обґрунтованим, постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 21
березня 2011 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: