АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І. Перепелюк Л.М.

секретар Кусяк М.Д.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» Бацей Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
передачу предмета застави в заклад
банку, третя особа на стороні
відповідача ОСОБА_2, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Першотравневого районного суду міста
Чернівці від 22 липня 2014 року,

встановила:

В лютому 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом.

Просило вилучити у відповідача ОСОБА_1
та передати в заклад ПАТ КБ
«ПриватБанк» предмет застави, а саме
автомобіль марки GREAT WALL, модель HOVER CUV, 2006
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
що належить на праві власності ОСОБА_1
та комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
вищевказаного автомобіля.

Посилалося на те, що 30 січня 2007 року
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали
кредитний договір. Відповідно до умов
вказаного договору відповідач отримав
37 489,23 доларів США зі сплатою відсотків
за користуванням кредиту у розмірі 10,08
відсотків на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 29 січня 2014 року.

В забезпечення зобов'язань за
кредитним договором сторони уклали
договір заставу рухомого майна.
Відповідно до умов договору ОСОБА_1
передав в заставу належний йому
автомобіль GREAT WALL, модель HOVER CUV, 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Відповідач зобов'язання за кредитним
договором не виконав, не повернув банку
своєчасно грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією та іншими
витратами відповідно до умов договору.

Банком надіслано повідомлення про
передачу автомобіля в заклад ПАТ КБ
«ПриватБанк», однак відповідач вказану
вимогу не виконав, чим порушив умови
договору застави рухомого майна.

Рішенням Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 22 липня 2014 року
позов задоволено.

Вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад
ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави, а
саме автомобіля GREAT WALL, модель HOVER CUV, 2006
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що у зв'язку з
порушенням позичальником зобов'язань
за кредитним договором та зобов'язань
за договором застави щодо обов'язку
передати предмет застави в заклад,
обраний позивачем спосіб захисту
відповідає нормам статті 16 ЦПК України,
відповідно до якої способом захисту
цивільного права, зокрема може бути
примусове виконання обов'язку в натурі.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Так, відповідно до положень частин 1, 2, 3
статті 6 ЦК України сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами.

Сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Згідно з частини 1 статті 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
16 ЦК України способом захисту
цивільного права може бути примусове
виконання об

Згідно частини 1 статті 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини 2 статті 575 ЦК
України закладом є застава рухомого
майна, що передається у володіння
заставодержателя або за його наказом
- у володіння третій особі.

Згідно статтею 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За правилами статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 9 Закону України «Про заставу»
від 02 жовтня 1992 року, № 2654-XII
встановлено, що законом чи договором
передбачається перебування
заставленого майна у володінні
заставодавця, заставодержателя або
третьої особи.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про заставу» заклад - застава рухомого
майна, при якій майно, що складає
предмет застави, передається
заставодавцем у володіння
заставодержателя.

Із змісту пунктів 17.10 та 34.8 договору
застави від 30 січня 2007 року вбачається,
що сторони домовились про те, що у
випадку порушення заставодавцем
будь-якого із зобов'язань за кредитним
договором чи/або заставодателем за цим
договором заставодавець зобов'язаний
доставити предмет застави за
визначеною адресою у строк сім днів з
моменту пред'явлення
заставодержателем письмової вимоги з
вказівкою суми заборгованості, строку
сплати якої настав (у т.ч. по кредиту,
відсоткам, ін.. платежам), а також
неустойки.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 30
січня 2007 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» уклали кредитний договір.
Відповідно до умов вказаного договору
відповідач отримав 37 489,23 доларів США зі
сплатою відсотків за користуванням
кредиту у розмірі 10,08 відсотків на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 29 січня 2014 року (а.с.7-9).

В забезпечення зобов'язань за
кредитним договором сторони 30 січня 2007
року уклали договір заставу рухомого
майна. Відповідно до умов договору
ОСОБА_1 передав в заставу належний йому
автомобіль GREAT WALL, модель HOVER CUV, 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1
(а.с.10-12).

Відповідач зобов'язання за кредитним
договором не виконав, не повернув банку
своєчасно грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією та іншими
витратами відповідно до умов договору.

Банком надіслано повідомлення з
вказівкою суми заборгованості, строку
сплати якої настав та з вимогою про
повернення автомобіля в заклад ПАТ КБ
«ПриватБанк», яке відповідач отримав 10
лютого 2014 року, що підтверджується
рекомендованим повідомлення про
вручення поштового відправлення від 6
лютого 2014 року (а.с.15).

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що відповідач правомірну вимогу банку
про передачу автомобіля в заклад не
виконав, чим порушив умови договору
застави рухомого майна.

Оскільки позичальник порушив
зобов'язання за кредитним договором та
за договором застави банк обрав
передбачений законом спосіб захисту,
заявивши вимогу про передачу предмета
застави у заклад.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому його
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема необґрунтованими є доводи
апеляційної скарги про те, що у
відповідача немає боргу перед банком
за кредитним договором , оскільки він
не отримував від позивача кошти за цим
договором.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач певний час сплачував банку
кошти за кредитним договором.

Помилковими є доводи апеляційної
скарги про те, що спірних
правовідносин суд повинен був
застосувати Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 3
червня 2014 року, № 1304-VII.

Правилами вказаного Закону
встановлено заборона примусового
стягнення (відчуження без згоди
власника) нерухомого житлового майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній валюті
та іншого майна (майнових прав), яке
відповідно до законодавства або
кредитного договору підлягає
стягненню з позичальника, зазначеного
у підпункті 1 цього пункту, при
недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки).

Предметом позову у вказаній справі є
вимога про вилучення та передачу
рухомого майна в заклад ПАТ КБ
«ПриватБанк», а тому вищевказаний
Закон не може бути застосований.

Також помилковим є доводи скарги про
те, що автомобіль GREAT WALL, модель HOVER CUV, 2006
року випуску, державний номер НОМЕР_1 на
момент укладення договору застави
нерухомого майна перебував у спільній
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а тому
незаконно був переданий відповідачем у
заставу банку без згоди ОСОБА_2

Так, відповідно до правил ст. 204 ЦК
України діє презумпція правомірності
правочину.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що вищевказаний договір застави
визнаний судом недійсним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 22 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: