АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 594/709/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Зушман Г.І. Провадження №
22-ц/789/1080/14 Доповідач - Кузьма
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" на рішення Борщівського
районного суду від 25 липня 2014 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Дельта Банк" звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 1499,96 грн, посилаючись на те, що
відповідач неналежно виконував свої
зобов'язання по погашенню кредиту та
сплаті відсотків за кредитним
договором.

Рішенням Борщівського районного суду
від 25 липня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено, у зв'язку зі спливом
позовної давності.

В апеляційній скарзі публічне
акціонерне товариство "Дельта Банк"
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким повністю
задовольнити їхні позовні вимоги.В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також порушено норми матеріального та
процесуального права.

У судове засідання сторони не
з'явилися.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, ознайомившись з
матеріалами справи, доводами
апеляційної скарги в її межах, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору від 01 листопада 2007
року ОСОБА_1 отримав від ПАТ "Дельта
Банк" кредит у розмірі 10000 грн. на умовах
визначеного договору.

Відповідно до п.1.2 даного кредитного
договору кредит надається на строк 10
місяців, з кінцевим терміном
повернення сплати всіх плат не пізніше
ніж 31 серпня 2008 року.

Згідно п.п. 2.3, 2.5 кредитного договору за
користування кредитом позичальник
сплачує кредитору проценти, виходячи
зі ставки 0,01% в рік. За обслуговування
кредитної заборгованості позичальник
сплачує кредитору плату в розмірі 1% в
місяць.

Договором встановлено як строки
внесення щомісячних платежів ( не
пізніше 1 числа кожного місяця ), так і
встановлено кінцевий строк дії
договору, 31 серпня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України, при цьому не зазначив жодної
поважної причини пропуску строку та не
просив його поновити. Крім того,
відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів" у
спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи та узгоджуються з
нормами матеріального права, які судом
застосовані правильно.

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав, надавши відповідачу
кредит у сумі 10000,00 грн., про що свідчить
меморіальний ордер № 39469201 від 01.11.2007
року та рахунок-фактура №3 від 01.11.2007
року.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
відповідачем рахується заборгованість
за кредитним договором станом на 31
березня 2014 року в сумі 1499,96 грн.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно з вищенаведеним розрахунком
заборгованості відповідач ОСОБА_1
24 листопада 2010 року, вніс частину
щомісячного платежу в сумі 300 грн. Для
часткового погашення кредиту за
платіжний період з 02.11.2010 року по 01.12.2010
року, а після цього перестав виконувати
зобов'язання по кредитному договору, що
у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України
така дія відповідача ОСОБА_1 свідчить
про визнання ним свого боргу..

Отже, перебіг строку позовної давності
відповідачем було перервано і,
відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України,
такий строк заново почався після 01.12.2010
року, дати внесення платежу
встановленої п.2.9 договору, і коли
позивачу стало відомо про порушення
відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань по
кредитному договору. І саме з
наступного дня після цієї дати, а саме з
02.12.2010 року почався перебіг строків
позовної давності для виконання
щомісячних зобов'язань, який сплив
02.12.2013 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
звернувшись з позовом до суду 17 червня
2014 року, позивач пропустив строки
загальної позовної давності, у межах
якої він міг звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права .

Доказів поважності причин пропущення
позовної давності, позивачем суду
першої інстанції не надано.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 подано
заперечення на позов, згідно якого
просить застосувати строки позовної
давності (а.с. 23), суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
відмову в позові з огляду на те, що
позивачем пропущений строк позовної
давності звернення до суду, оскільки
матеріалами справи встановлено, що
остання операція по картковому рахунку
здійснена відповідачем 24 листопада 2010
року, а з позовом позивач звернувся
лише в червні 2014 року, в своїй позовній
заяві не ставив питання про поновлення
пропущеного строку позовної давності,
поважних причин пропуску строку не
зазначив.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк" -
відхилити.

Рішення Борщівського районного суду
від 25 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Р.М. Кузьма