Справа №472/1900/13-ц 04.09.2014 04.09.2014 04.09.2014
Провадження № 22ц/784/2020/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Колосовського С.Ю.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю: представника позивача -
Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Веселинівського районного суду
Миколаївської області від 26 травня
2014 року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
про надання банківських послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2014 року Банк звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором про
надання банківських послуг,
посилаючись на те, що 7 червня 2007 року
між закритим акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк», яке в
подальшому змінило назву на публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (надалі - Банк), та
ОСОБА_3 було укладено договір,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 250 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 22,80% річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх
зобов'язань за договором у нього
виникла заборгованість перед Банком,
яка станом на 31 жовтня 2013 року
склала 12006.57 грн., яку Банк просив
стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Веселинівського районного
суду Миколаївської області від 26
травня 2014 року позов задоволено в
повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь Банку заборгованість за
кредитним договором № б/н від 07 червня
2007 року на загальну суму 12006 грн. 57 коп.
станом на 31 жовтня 2013 року, яка
складається зокрема: заборгованості за
кредитом в розмірі 3806 грн. 42 коп.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в розмірі 4197 грн.
41 коп., заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 2954 грн.
81 коп., штрафу (фіксованої частини) в
розмірі 500 грн. 00 коп. та штрафу
(процентної складової) в розмірі 547 грн.
93 коп. Також розподілено судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив
скасувати рішення суду та ухвали нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на те, що судом в
порушення норм матеріального права до
спірних правовідносин не застосована
позовна давність, про застосування
якої він заявляв під час розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника Банку, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в застосуванні позовної
давності суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
застосування до спірних правовідносин
позовної давності, оскільки п. 9.12 Умов
та правил надання банківських послуг
передбачено, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання, тобто
автоматично лонгується на такий же
термін, а відтак договір продовжує свою
дію і зобов'язання позичальника
продовжують існувати.

Проте колегія суддів з такими
висновками суду не погоджується.

Так, згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'являти вимогу про
виконання зобов'язання.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (ч. 1
ст. 264 ЦПК України).

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом 7 червня 2007
року за заявою ОСОБА_3 було укладено
письмовий договір на видачу
кредитного ліміту в розмірі 250 грн. на
кредитну картку з базовою процентною
ставкою 22.80% річних. Він погодився, що
ця заява разом з Умовами про надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами складають між ним та Банком
договір про надання банківських
послуг. Розмір комісії за кредитне
обслуговування складає 1% від суми
заборгованості. Порядок погашення
заборгованості визначено в заяві, а
саме щомісячними платежами в розмірі 7%
від суми заборгованості (а.с. 7).

9 серпня 2007 року позивачем було
збільшено кредитний ліміт відповідачу
до 1000,00 грн., а 18 вересня 2008 року
кредитний ліміт було збільшено до 4000,00
грн., що підтверджується випискою з
особового рахунку відповідача (а.с. 42-51).

З пояснень представника Банку
вбачається, що кредитна картка
відповідача була емітована зі строком
дії до 30 червня 2009 року. До цієї дати
відповідно до особового рахунку
відповідача на погашення
заборгованості було здійснено платіж у
розмірі 38.50 грн. 30 грудня 2008 року, а
останній платіж відповідачем на
погашення заборгованості було
здійснено 1 червня 2010 року.

За розрахунком банківської установи
станом на 31.10.2013 року заборгованість по
договору складає 12006 грн. 57 коп., з
яких: 3806 грн. 42 коп. - заборгованість за
кредитом, 4197 грн. 41 коп. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
2954 грн. 81 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом,
500 грн. (фіксована частина) і 547.93 грн.
(складова частина) - штраф (а.с. 4-6).

Згідно з Законом України «Про
банки та банківську діяльність»
комерційні банки самостійно
встановлюють умови надання кредиту.

Відповідно до Умов та правил надання
банківських послуг (надалі - Умови), що
затверджені наказом Банку від 24 травня
2005 року та діяли на час укладення
договору, встановлено, що для надання
послуг банк видає клієнту платіжну
карту, що зазначена в заяві. Належним
чином заповнена заява підписується
Клієнтом, і таким чином, Клієнт
висловлює свою згоду, що заява разом з
Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами
надання банківських послуг та Тарифами
складає укладений договір про надання
банківських послуг. Договір діє
протягом 12 місяців с моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
ні одна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично продовжується на той
же строк (п. 9.12 Умов).

Правилами користування платіжною
карткою, що затверджені наказом Банку
від 20 липня 2005 року та діяли на момент
укладення договору (надалі - Правил),
передбачено, що погашення кредиту
здійснюється шляхом внесення коштів
та зарахування їх банком на
картрахунок держателя картки (п.п. 5.2
Правил).

В підписаній відповідачем заяві
передбачено, що погашення
заборгованості здійснюється
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості, тобто сторонами
передбачено сплату мінімального
обов'язкового платежу, а також розмір
комісії за кредитне обслуговування 1%
від суми заборгованості. Відповідно до
п. 2 Умов мінімальний обов'язковий
платіж визначено як розмір боргового
зобов'язання, що підлягає сплаті
держателем платіжної карти протягом
строку дії карти, та складається з
нарахованих до сплати процентів та
частини заборгованості по кредиту.

Підпунктом 5.3 Правил передбачено, що
строк і порядок погашення кредиту по
платіжним картам з встановленим
мінімальним платежем наведено в
Пам'ятці клієнта, що є невід'ємною
частиною договору.

Проте, примірник Пам'ятки клієнта у
сторін відсутній.

З огляду на зазначені правові
норми, Умови та Правила, а також
встановлені судом обставини, колегія
суддів вважає, що право пред'явлення
вимоги про виконання зобов'язання щодо
місячних платежів у позивача виникло з
моменту останнього погашення
щомісячного платежу ( 30 грудня 2008 року),
а щодо повернення кредиту в повному
обсязі з 1 червня 2010 року після
закінчення строку дії картки (30 червня
2009 року) та визнання свого боргу
ОСОБА_3 шляхом сплати його частини
(ст. 264 ЦК України).

Таким чином, встановлено, що
ОСОБА_3 неналежно виконував свої
зобов'язання за договором про надання
банківських послуг щодо повернення
суми кредиту, тобто доведено, що
суб'єктивне право позивача порушено,
однак на момент звернення Банку до
суду, а саме 27 листопада 2013 року, з
позовом про стягнення заборгованості
за вказаним логовором, трирічний
строк, в межах якого Банк може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу,
сплинув.

Про застосування позовної
давності в судовому засідання заявляв
відповідач.

Посилання суду першої інстанції
на положення Умов, за якими дія
зазначеного договору лонгується
щорічно на 12 місяців, якщо протягом
цього строку ні одна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки за змістом
правової позиції Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року в
цивільній справі № 6-14цс 14 та
визначенням поняття обов'язкового
платежу, що міститься у п. 2 Умов,
перебіг позовної давності щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі зі
спливом останнього місяця дії картки.

Доказів про те, що сторонами було
встановлено інший кінцевий термін
погашення кредиту, а також будь-яких
доказів про те, що строк дії картки було
продовжено на новий строк позивачем не
надано.

Колегія суддів не приймає до
уваги доводів представника позивача з
посиланням на положення п.п. 5.12 Правил
щодо встановлення позовної давності
тривалістю 5 років, оскільки це є
порушенням вимог ст. 259 ЦК України,
нормами якої передбачена необхідність
укладення у письмовій формі договору
про збільшення позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Проте, позивач не робив заяв та
клопотань щодо поважності причин
пропущення позовної давності, а також
не встановлені такі поважні причини й
при розгляді справи.

За такого, колегія суддів вважає,
що рішення суду першої інстанції на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог Банку.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Веселинівського районного
суду Миколаївської області від 26
травня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором про надання банківських
послуг, укладеного 7 червня 2007 року,
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: