Справа №591/1663/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Грищенко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1542/14 Суддя-доповідач -
Криворотенко В. І. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Сибільової Л. О. , Дубровної В.
В. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 26 травня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

в с т а н
о в и л а:

Звертаючись з позовом ПАТ «Дельта
Банк» просило стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 14623,39 грн. з яких: тіло кредиту
- 5447,88 грн., прострочене тіло кредиту -
2546,87 грн., заборгованість за відсотками
- 1647,65 грн., заборгованість за комісіями
- 4980,99 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 26 травня 2014 року позов
задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 14623,39 грн.,
вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає за
таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи 30
травня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 004-18050-300507.

Відповідно до умов цього договору ПАТ
«Дельта Банк» відкрив відповідачу
картковий рахунок НОМЕР_1 в
національній валюті - гривні, випустив
та надав платіжну картку з ПІН - кодом
та здійснював обслуговування на умовах
викладених в Тарифному пакеті Visa
Класичний. Відповідно до умов
зазначеного тарифного пакету банк
відкрив ОСОБА_3 кредитну лінію на
загальну суму 4 000 грн., а останній
зобов'язався сплачувати банку проценти
за користування кредитною лінією за
ставками зазначеними в тарифах.

Проте, внаслідок неналежного виконання
умов кредитного договору станом на 19
грудня 2013 р. у ОСОБА_3 виникла
заборгованість перед банком в розмірі
14623,39 грн., з них тіло кредиту - 5447,88 грн.,
прострочене тіло кредиту - 2546,87 грн.,
заборгованість за відсотками - 1647,65
грн., заборгованість за комісіями - 4980,99
грн. (а.с.6-8).

Вказані факти з достатньою повнотою
встановлені судом першої інстанції на
підставі належним чином зібраних,
досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір місцевий суд
вірно з'ясував спірні правовідносини,
всебічно встановив обставини, що мають
значення для справи у відповідності з
ч. 1 ст. 212 ЦПК України та з врахуванням
положень ст. 526, 610, 611 ЦК України дійшов
до обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
на користь позивача.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Не можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення доводи
апелянта щодо невірного на його думку
розрахунку розміру заборгованості по
кредиту, оскільки такі твердження
ґрунтуються на припущеннях і належними
доказами не підтверджуються, власного
розрахунку заборгованості відповідач
також ні суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції не надав. В
матеріалах справи мається розрахунок
заборгованості (а.с.6-8), в якому
відображена як сума заборгованості так
і кошти, що вносились боржником на
погашення заборгованості з
зазначенням чітких сум та дат їх
зарахування, який затверджений
печаткою ПАТ «Дельта Банк».

Розрахунок кредитної заборгованості
ОСОБА_3 здійснений позивачем з
врахуванням умов кредитного договору
та тарифів на обслуговування платіжних
карток Visa Classic «Лояльний», а отже доводи
апеляційної скарги з приводу
обрахування заборгованості з
врахуванням відсоткової ставки в
розмірі 29,99% є помилковим і
спростовується зазначеним
розрахунком, де відсоткова ставка
спочатку не перевищувала 19,99%, а з 01
липня 2010 року була зменшена до 14,90%
(а.с.6).

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що кредитна лінія відкрита банком
позивачу в розмірі 4000 грн., є лімітом
кредитування і максимально можливою
заборгованістю по кредиту, є
помилковими, оскільки відповідно до п
1.3 кредитного договору та анкети
позичальника після закінчення дії
картки 12 місяців за погодженням сторін,
надається наступна кредитна лінія, про
що і свідчить динамічний рух коштів на
рахунку відповідача (47-58).

Також є помилковими твердження
представника апелянта, що спірний
кредитний договір не передбачає
нарахування комісій.

Зокрема, пунктом 2.4 глави 2 розділу II
Правил бухгалтерського обліку доходів
і витрат банків України, затверджених
постановою Правління Національного
банку України від 18.06.03 року № 255 (в
подальшому - Правила № 255), визначено, що
комісійні доходи і витрати банку як
операційні доходи й затрати за
наданими або отриманими послугами,
сума яких обчислюється пропорційно
сумі активу або зобов'язання чи
вважається фіксованою.

Таким чином, банківська комісія- це
плата за послуги банку щодо
обслуговування кредиту.

Відповідно до п. 2.12 кредитного
договору, відповідач зобов'язався
здійснювати оплату вартості послуг,
які надаються банком при здійснені
розрахунково-касового обслуговування
рахунку, в розмірі, строки та порядку,
визначені правилами та тарифами.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.6 ЦК України
сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами. Сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином сторони при укладенні
кредитного договору, який передбачений
актами цивільного законодавства
самостійно, на власний розсуд
врегулювали свої відносини, зокрема
щодо виплат за обслуговування
розрахунково-касового обслуговування
рахунку, що за своєю природою є
банківською комісією. Розмір
останньої розрахований позивачем з
врахуванням умов договору та тарифів,
погоджених з відповідачем (а.с.9-10).

За таких обставин, доводи апелянта
висновків суду не спростовують та не
містять посилань на порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які б потягли ухвалення незаконного
рішення, а тому підстав для його зміни
чи скасування колегія суддів не вбачає.

Тому керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів,

у х
в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 26 травня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -