Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси,
в складі:

головуючого судді Малиновського
О.М.,

при секретарі Челобітченко
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса,
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 - про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовним
вимогами в яких просить зобов'язати
ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
загального користування, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
знесення встановленого ним паркану.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_3 самочинно встановив паркан із
металевої сітки та перекрив проїзд для
автомашин з АДРЕСА_1 до його вбиральні
під літ. «Е», в зв'язку з чим він не може
її чистити в разі необхідності. Дані
обставини стали підставою для
звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2
пред'явлені позовні вимоги підтримав,
просить задовольнити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив,
що він не влаштовував не якого паркану.
Металева сітка постійно була на
задньому дворі земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні. В
зв'язку з чим вважає, що пред'явлені
позовні вимоги є безпідставні та
задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши
матеріали справи, встановивши факти та
відповідні до них правовідносини,
прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України,
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Пункт
"б", частини 3 цієї же статті визначає, що
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу №Н-1209 від 08.10.2001р., який
зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН», є
власником 2/3 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 545кв.м.

ОСОБА_3 проживає та зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_2. Документів, які б
підтверджували право власності ОСОБА_3
на вказаний житловий будинок суду не
представлено. Зі слів відповідача,
житловий будинок в експлуатацію не
здавався. Не представлено суду та з
цього приводу не заявлено з боку
позивача клопотань, про розміри та межі
земельної ділянки на якій
розташований житловий будинок АДРЕСА_2.

Судом не приймається до уваги надана з
боку позивача копія плану земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2, так як
такий план нарисований особисто
позивачем, а відтак є недопустимим
доказом по даній справі. Будь-які інші
належні та допустимі докази щодо
порушення меж земельної ділянки, яка
перебуває на даний час в користуванні
позивача, саме з боку ОСОБА_3 суду не
представлено. Не приймає та відхиляє
суд представлений позивачем акт від
28.07.2014р., так як такий актне підтверджує
попередні розміри земельної ділянки,
на якій розташований житловий будинок
відповідача, не визначає на скільки
ОСОБА_3 була збільшена земельна
ділянка, з якого боку тощо, акт
складений без участі сусідів, між якими
виникає спірне питання та ґрунтується
на припущеннях.

Під час розгляду справи, суд, виходячи
зі змісту ч.4 ст. 10 ЦПК України,
роз'яснював позивачу про необхідність
надання належних доказів, призначення
та проведення по справі судової
будівельно-технічної експертизи, на
підтвердження обставин викладених у
позовній заяві, проте позивач
відмовився від внесення відповідних
клопотань.

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Отже, приймаючи до уваги фактичні
обставини по справі,оцінюючи зібрані
по справі докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довів та
не підтвердив належними та допустимими
доказами пред'явлені позовні вимоги
щодо порушення меж земельної ділянки
відповідачем ОСОБА_3

При таких обставинах суд дійшов
висновку, що пред'явлені позовні вимоги
є недоведеними та не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,57,64,66,209,212,214,215,218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя -