Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Микитюк О.Ю.,
Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом квартирно-експлуатаційного
відділу м.Житомира до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди, за
апеляційною скаргою
квартирно-експлуатаційного відділу
м.Житомира на рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 21 травня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року КЕВ м.Житомира
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що
14.10.2009 року біля 13 год. 40 хв. в м. Житомирі
на перехресті вулиць
Котовського-Ватутіна сталося
зіткнення автомобіля ДЄУ, державний
номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3,
який рухався по вул.Ватутіна в напрямку
вул.Київської, з автомобілем ГАЗ-24,
державний номер НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_2, який перебуває у трудових
відносинах з КЕВ м. Житомира. Внаслідок
ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2, позивач
поніс прямі витрати в сумі 20 760 грн. 22
коп.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 21 травня 2014 року
позов КЕВ м.Житомира задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
КЕВ м.Житомира 1734 грн. 74 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу, та 243 грн. 60 коп.
судового збору. В решті позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі КЕВ м.Житомира,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, та неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує тим, що
суд неправомірно задовольнив позовні
вимоги частково, залишивши поза увагою
чинний договір про повну матеріальну
відповідальність відповідача. Крім
того, не врахував, що саме
неправомірними діями відповідача, який
визнаний винним в скоєнні ДТП,
підприємству заподіяна шкода, а тому
останній повинен відшкодувати її в
повному обсязі, відповідно до вимог
ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Житомира від 19.07.2006 року №106
ОСОБА_2 прийнято на посаду водія
третього класу, та з ним було укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність.

14 жовтня 2009 року біля 13 год. 40 хв. В
м.Житомирі на перехресті вулиць
Котовського-Ватутіна, сталося ДТП за
участю автомобілів ГАЗ-24, державний
номерний знак НОМЕР_2, що належить КЕВ м.
Житомира під керуванням ОСОБА_2 та
автомобіля ДЄУ, державний номерний
знак НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_3

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 06.03.2012 року позов
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до КЕВ м.
Житомира про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
задоволено та стягнуто з КЕВ м.
Житомира на користь ОСОБА_4 15 869 грн. 45
коп. матеріальної шкоди, 1000 грн.
моральної шкоди, 480 грн. сплачених
витрат на експертні послуги, 261 грн.
сплаченого державного мита та 120 грн.
сплачених витрат за
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, на користь ОСОБА_3 1500
грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_5
115 грн. 72 коп. понесених матеріальних
збитків на придбання медичних
препаратів та 1500 грн. моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 30.10.2012 року
апеляційну скаргу КЕВ м. Житомир
задоволено частково, рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 06.03.2012 року в частині
часткового задоволення позову ОСОБА_3
та ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким в задоволені
позову ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до КЕВ м.
Житомир про відшкодування моральної,
матеріальної шкоди відмовлено, в решті
рішення залишено без змін.

Рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 06.03.2012 року повністю
виконано КЕВ м.Житомира, що
підтверджується постановою старшого
державного виконавця Корольовського
ВДВС Житомирського МУЮ Вознюк Є.Ю. від
28.02.2013 року про закінчення виконавчого
провадження.

Внаслідок ДТП, яка сталася з вини
ОСОБА_2, позивач поніс витрати в сумі 20
760 грн. 22 коп., з яких: 15 586 грн. 45 коп.
матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної
шкоди, 480 грн. сплачених витрат за
експертні послуги, 261 грн. сплаченого
державного мита, 120 грн. витрат з
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 271 грн. 33 коп. судового
збору за апеляційну скаргу, 824 грн. 88
коп. витрат за автотехнічну експертизу,
132 грн. 95 коп. судового збору за
касаційну скаргу, 1772 грн. 64 коп.
виконавчого збору, 32 грн. витрат на
проведення виконавчих дій.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадку, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Статтею 135-1 КЗпП встановлено, що
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з
працівниками, які займають посади або
виконують роботи, безпосередньо
зв'язані із зберіганням, обробкою,
продажем (відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт затверджено постановою
Державного комітету Ради Міністрів
СРСР по праці і соціальних питаннях,
Секретаріату Всесоюзної Центральної
Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977
р. № 447/24 (далі - Перелік №447/24).

Пленум Верховного Суду України в п. 8
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» від 29
грудня 1992 р. № 14 роз'яснив, що
розглядаючи справи про матеріальну
відповідальність на підставі
письмового договору, укладеного
працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на
себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей
(недостача, зіпсуття), переданих йому
для зберігання або інших цілей (п. 1 ст.
134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи
належить відповідач до категорії
працівників, з якими згідно зі ст. 135-1
КЗпП може бути укладено такий договір,
та чи був він укладений. За відсутності
цих умов на працівника за заподіяну ним
шкоду може бути покладено лише
обмежену матеріальну
відповідальність, якщо згідно з чинним
законодавством працівник з інших
підстав не несе матеріальної
відповідальності у повному розмірі
шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що посада водія, яку обіймав
відповідач ОСОБА_2, не входить до
вищевказаного Переліку №447/24. У зв'язку
з чим договір про повну матеріальну
відповідальність юридичної сили немає
і відповідач несе відповідальність за
заподіяну ним шкоду лише у межах
середньомісячного заробітку в розмірі
1734 грн. 74 коп. Підстави для покладення
на відповідача матеріальної
відповідальності в повному обсязі,
відповідно до вимог ст. 134 КЗпП України,
відсутні.

Доводи апеляційної скарги в частині
застосування до спірних правовідносин
ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України є
безпідставним, оскільки в даному
випадку винний працівник несе
матеріальну відповідальність перед
підприємством (установою,
організацією) у порядку регресу за
нормами трудового законодавства.

При розгляді справи судом дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані
обставини справи та дана їм належна
оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не відносяться до тих підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість прийняття рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення.

Ухвалене судом рішення є законним та
обґрунтованим, підстав для його
скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
квартирно-експлуатаційного відділу
м.Житомира відхилити.

Рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді