Справа № 181/795/14-ц
Провадження №2/181/283/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2014 р.
смт. Межова

Межівський районний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді Літвінової Л.Ф.,

при секретарі: Чупіковій В.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду с.м.т. Межова
цивільну справу за позовом Межівського
районного центру зайнятості до ОСОБА_2
про стягнення коштів, виплачених як
допомога по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 районний центр
зайнятості звернувся до Межівського
районного суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення коштів, виплачених як
допомога по безробіттю.

В обґрунтування цього зазначив, що
відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована в
Межівському районному центрі
зайнятості, як шукаюча роботу 20 квітня
2011 року. Наказом Межівського районного
центру зайнятості № НТ 110427 від 27 квітня
2011 року відповідачці на підставі її
заяви було надано статус безробітного
відповідно до ст.2 Закону України «Про
зайнятість населення» та призначено
допомогу по безробіттю, як
незастрахованій особі, без урахування
страхового стажу відповідно до п.4 ст.32
та п.1 ст.33 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» №1533-ІІІ та п.п.4.3., 4.4.
«Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності»,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України №
307 від 20 листопада 2000 року.

Було проведено виплату допомоги по
безробіттю з 27 квітня 2011 року по 18 липня
2011 року, оскільки 19 липня 2011 року ОСОБА_2
була знята з обліку згідно Наказу
Межівського районного центру
зайнятості від 19 липня 2011 року у
зв’язку з працевлаштуванням за
договором Центру Зайнятості з
підприємством, організацією, установою
щодо надання дотації на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних. Сума
виплати по безробіттю ОСОБА_2 склала 1 411
гривню 26 копійок. ОСОБА_2 була прийнята
на роботу до ТОВ «Нива ПГК» 19 липня 2011
року з окладом 1 100 гривень на місяць.
Згідно п. 4 Порядку надання роботодавцю
дотації на створення додаткових
робочих місць для працевлаштування
безробітних, право на працевлаштування
шляхом надання дотації роботодавцю
мають особи, які перебували на обліку в
державній службі зайнятості, як
безробітні, не менше 1 місяця, а жінки,
які мають дітей віком до шести
років,одинокі матері, які мають дітей
віком до чотирнадцяти років або
дітей-інвалідів – з дня надання
статусу безробітного. На основі
поданих ОСОБА_2 документів до
Межівського районного центру
зайнятості, вона мала першочергове
право на працевлаштування за рахунок
дотації. Між Межівським районним
центром зайнятості та ТОВ «Нива ПГК»
був укладений договір №00016 від 18
липня 2011 року про працевлаштування
безробітного з наданням дотації,
згідно якого ТОВ «Нива ПГК»
працевлаштовує на постійну роботу за
направленням ЦЗ безробітну ОСОБА_2, а ЦЗ
надає дотацію на створення додаткового
робочого місця для працевлаштування
безробітного у розмірі витрат на
заробітну плату прийнятої за
направленням державної служби
зайнятості особи відповідно до ст.30
Закону №1533-ІІІ та Порядку надання
роботодавцю дотації на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 26 січня 2001 року за
№75/5266. Дотація була припинена у
зв’язку зі звільненням з роботи ОСОБА_2
за власним бажанням (згідно Наказу по
товариству №31 від 06.09.2011 року). Сума
виплаченої заробітної плати ОСОБА_2 та
внесків до фондів
загальнообов’язкового державного
соціального страхування згідно
дотації становить 2 424 гривні 15 копійок.

Під час співставлення (звіряння)
первинних документів особи з
інформацією Пенсійного фонду України
та Державною податковою
адміністрацією розбіжностей станом на
20 квітня 2011 року не виявлено. На момент
реєстрації в Межівському районному ЦЗ,
ОСОБА_2 інформації щодо її трудової
діяльності надано не було, вона була
попереджена про відповідальність щодо
надання неправдивої інформації та про
наслідки прихованого
працевлаштування.

02 липня 2014 року ОСОБА_2 повторно
звернулася до Межівського ЦЗ з метою
пошуку роботи та реєстрації в службі
зайнятості. Нею були подані відповідні
документи для надання статусу
безробітного. Під час співставлення
(звіряння) первинних документів особи з
інформацією ПФУ, що надійшла у третьому
кварталі 2014 року були встановлені
розбіжності в періодах трудової
діяльності даної особи за
квітень-липень 2011 року. На підставі
цього, керуючись «Порядком
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним», було
розпочато розслідування страхового
випадку, яким встановлено, що ОСОБА_2
перебувала в штаті ТОВ «Демуринська
гірничо-збагачувальна фабрика» в
період з 26 лютого 2009 по 07 липня 2012 року,
тобто на момент реєстрації 20 квітня 2011
року мала статус зайнятої особи. У
період з 01 квітня 2011 року по 31 липня 2011
року в товаристві посада головного
бухгалтера була вільна, а тому
звітність підприємства до ПФУ за
вказаний період була подана із значним
запізненням – 22 листопада 2011 року.

Таким чином, ОСОБА_2 не повідомила
Межівський районний центр зайнятості
про те, що вона працює в ТОВ
«Демуринський ГЗК», тобто подала
неправдиві відомості та отримувала
виплату по безробіттю та інші
соціальні послуги обманним шляхом.
Комісією з розслідування страхових
випадків Межівського районного ЦЗ було
прийнято рішення визнати страховий
випадок ОСОБА_2 за період перебування
на обліку в районному центрі
зайнятості з 20 квітня по 18 липня 2011
року, як недостовірні відомості подані
особою про доходи (з вини особи), про що
було складено відповідний акт. Наказом
Межівського районного центру
зайнятості №65 від 5 серпня 2014 року
прийнято рішення про повернення ОСОБА_2
незаконно отриманих коштів, виплачених
як допомога по безробіттю та
дотаційних коштів за період з 19 липня
по 06 вересня 2011 року в сумі 3 835 гривень 41
копійка внаслідок умисного
невиконання нею своїх обов’язків як
безробітного та зловживання коштами
Фонду загальнообов’язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття.

В добровільному порядку відповідач
отримані кошти повертати не бажає, тому
позивач вимушений звернутися до суду.

Відповідач надав суду заперечення на
позовну заяву, в якому просить позов
задовольнити частково оскільки, на її
думку, стягненню підлягають лише кошти,
виплачені як допомога по безробіттю в
розмірі 1 411,26 гривень.

Щодо дотаційних виплат зазначила, що в
даному випадку вона за сприянням
Межівського РЦЗ була працевлаштована.
На виконання договору №00016, як
стверджує сам позивач, надавши всі
документи, ним проводилася виплата —
дотація ТОВ «Нива ПГК» для створення
додаткового робочого місця для
працевлаштування безробітного,
виплата якої регулюється Порядком
надання роботодавцю на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних, який
затверджений Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
№1 від 10 січня 2001 року.

Таким чином позивач у своїх вимогах
просить стягнути з неї суму коштів, яку
вона не отримувала, а яка повинна була
бути перерахована ТОВ «Нива ПГК», як
дотація для створення нового робочого
місця для безробітного.

Вважає, що між сторонами по справі
існували правовідносини, передбачені
ст.30 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», а позовні вимоги позивача
стосуються правовідносин, які
регулюються ст.36 цього Закону, і які на
час звернення позивача до суду між
сторонами по справі не існували, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
коштів за дотації не підлягають
задоволенню.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, прийшов до висновку
про необхідність закриття провадження
по справі з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом,
Межівський районний центр зайнятості
просив стягнути зазначену суму,
оскільки вважав, що вона отримана
незаконно.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 КАС України
публічно-правовий спір, переданий на
вирішення адміністративного суду, у
якому хоча б однією із сторін є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб’єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень,
відноситься до справ адміністративної
юрисдикції.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 17 КАС України,
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори за зверненням
суб’єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
законами України.

За змістом п.5 ч.4 ст.50 КАС України
суб’єкт владних повноважень може
звернутись з адміністративним позовом
до фізичної особи у випадках,
установлених законом.

Ч.1 ст.18ЗУ «Про зайнятість населення»
№803-XII від 1 березня 1991 року встановлено,
що для реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

Згідно зі ст.19 цього ж Закону, у якій
визначено обов’язки і права державної
служби зайнятості, остання, зокрема,
має право: розпоряджатися в
установленому законодавством порядку
коштами Фонду загальнообов’язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття; в
установленому законодавством порядку
подавати громадянам допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу по
безробіттю, припиняти і відкладати їх
виплати.

Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» №1533-III від 2 березня 2000 року
сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов’язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Названа норма Закону є бланкетною та
передбачає врегулювання відповідних
правовідносин іншим
нормативно-правовим актом, до якого, в
цьому випадку, слід віднести Наказ
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
року №60/62, яким затверджено Порядок
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним. За правилами
пункту 8 цього Порядку у разі відмови
особи повернути кошти, а також у разі
неповернення їх у встановлений строк
стягнення таких коштів здійснюється у
судовому порядку відповідно до
законодавства.

Як убачається із матеріалів справи, між
сторонами виник спір з приводу
незаконного отримання ОСОБА_2 допомоги
по безробіттю, який є
публічно-правовим, оскільки виник за
участю суб’єкта владних повноважень,
який реалізовував у спірних
правовідносинах надані йому чинним
законодавством владні управлінські
функції у сфері державної політики
зайнятості населення.

Отже, у справі виник спір за зверненням
суб’єкта владних повноважень із
приводу реалізації наданих йому
законом функцій та у випадку, який
установлено законом, розгляд якого
проводиться за правилами
адміністративного судочинства, тому
зазначена справа не підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України,
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

П.1 ч.2 ст.18 – окружним адміністративним
судам підсудні адміністративні справи
однією зі сторін в яких є орган
державної влади, інший державний орган,
орган влади Автономної Республіки
Крим, обласна рада, Київська,
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ щодо їх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Отже, для вирішення цього спору
позивачу слід звертатися до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду.

На підставі викладеного, у
відповідність до Наказу Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13 лютого 2009 року №60/62,
ст.18ЗУ «Про зайнятість населення», ст.36
ЗУ «Про загальнообов’язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», ст.ст.3, 17, 18, 19, 50 КАС
України, керуючись п.1 ч.1 ст.205, ч.2 ст.206
ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за
позовом Межівського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, виплачених як допомога по
безробіттю та дотаційних коштів у сумі
3 835 гривень 41 копійки, оскільки справа
не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Повідомити Межівському районному
центру зайнятості, що розгляд цієї
справи віднесено до юрисдикції
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Межівський районний суд
протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_4