Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 вересня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біла Церква в залі суду
№4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
розірвання безстрокового трудового
договору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом мотивуючи тим, що
26.10.2006 року між нею та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 було
укладено безстроковий трудовий
договір, який був зареєстрований
сторонами у Білоцерківському
міськрайонному центрі зайнятості і за
умовами вказаного договору на
позивачку, як на працівника, покладався
обов»язок по виконанню роботи кухаря.
Позивачка вказувала на те, що з 26.10.2006
року по 31.10.2007 року вона працювала у
відповідачки кухарем в орендованому
відповідачкою кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2»
по АДРЕСА_2. З 01.11.2006 року по 13.11.2007 року
позивачка перебувала на стаціонарному
лікуванні в Білоцерківській міській
лікарні №1. 14.11.2007 року після виписки зі
стаціонару позивачка вийшла на роботу
однак виявила, що кафе зачинене і не
працює, з того часу відповідачка не
відповідає на телефонні дзвінки, за
місцем проживання вказаним у договорі
вона відсутня. Позивачка посилалася на
те, що відповідачка в односторонньому
порядку припинила виконання трудового
договору від 26.10.2006 року, не забезпечує
позивачці необхідні умови праці для
виконання покладених на позивачку
трудових обов»язків, не забезпечує
робочим місцем, необхідним інвентарем,
що тягне за собою практичну
неможливість виконання позивачкою
визначених трудовим договором
зобов»язань та отримання заробітної
плати за виконану роботу. Позивачка
вказувала на те, що відповідачка не
виконує умови трудового договору, а
тому 09.07.2014 року позивачкою було
направлено на адресу відповідачки
заяву про розірвання даного
безстрокового трудового договору за
власним бажанням позивачки на підставі
ч.3 ст. 38 КЗпП України з 09.07.2014 року.
Позивачка просила в судовому порядку
розірвати на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП
України трудовий договір, укладений
26.10.2006 року на невизначений строк між
ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 з 09.07.2014 року.

В судовому засіданні позивачка
підтримала свої позовні вимоги.

Відповідачка ФОП ОСОБА_2 до суду не
з»явилася, про день і час розгляду
справи була повідомлена належним
чином, причину неявки суду не
повідомила, заяви про розгляд справи у
її відсутності суду не надавала, а тому
суд вважає за можливе провести заочний
розгляд справи без участі відповідача
відповідно до положень ст.ст. 224-226 ЦПК
України, про що не заперечувала
позивачка.

Заслухавши пояснення учасника процесу,
та дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення.

Так, по справі встановлено, що 26.10.2006
року між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений трудовий
договір між працівником і фізичною
особою згідно якого позивачка
зобов"язалася виконувати роботу кухаря
у кафе-барі "ІНФОРМАЦІЯ_2", а
відповідачка зобов"язувалася
оплачувати працю працівника у розмірі
420 грн. на місяць.

Відповідно до п. 1 вказаного договору,
цей договір є безстроковим,
установлений за погодженням сторін з
26.10.2006 року. В п.2 договору вказано, що
працівник зобов»язаний в якості кухаря
дотримуватись всіх дисциплінарних
вимог, правил техніки безпеки та
протипожежної безпеки, виконувати
санітарно-гігієнічні вимоги та норми,
правила охорони праці. А в п. 3 договору
зазначено, що фізична особа
зобов»язується: оплачувати працю
працівника у розмірі 420 грн. на місяць;
розмір заробітної плати визначається
за згодою сторін, але не нижче
законодавчо встановленого розміру
мінімальної заробітної плати;
забезпечити безпечні і нешкідливі
умови праці для виконання прийнятих
працівником зобов»язань, обладнати
робоче місце відповідно до вимог
нормативних актів про охорону праці,
надавати необхідний інвентар, робочий
одяг.

В п. 8 договору вказано, що трудовий
договір набирає чинності з моменту
його підписання або з дати, визначеної
сторонами у договорі, але не пізніше
дня фактичного допущення працівника до
роботи.

В п.9 договору вказано, що трудовий
договір повинен бути зареєстрований
фізичною особою у державній службі
зайнятості за місцем свого проживання
у тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи.

Вказаний трудовий договір
зареєстрований 02.11.2006 року за №3400 у
Білоцерківському міськрайонному
центрі зайнятості. Наведене
підтверджується копією трудового
договору між працівником і фізичною
особою від 26.10.2006 року, та
підтверджується поясненнями
позивачки.

Згідно до Витягу з ЄДРПОУ 24.05.2002 року
проведено державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця - ОСОБА_2,
місце проживання: АДРЕСА_1, відомості
про перебування фізичної
особи-підприємця в процесі припинення
підприємницької діяльності,
банкрутства відсутні, також відсутні
відомості: щодо дати державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем, а також підстави
для її внесення, та щодо дати відміни
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем, підстави її
внесення.

Відповідно до виписки із історії
хвороби стаціонарного хворого №9907
ОСОБА_1 з 01.11.2007 року по 13.11.2007 року
перебувала на стаціонарному лікуванні
у кардіологічному відділенні
Білоцерківської міської лікарні №1 з
діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст.

Позивачка також надала до суду для
огляду свою трудову книжку, в якій
міститься в графі відомості про роботу
останній запис про те, що 26.10.2006 року
місце роботи СПД ОСОБА_2 свідоцтво про
держ. реєстрацію від 24.05.2002 р. НОМЕР_1
прийнята на роботу на посаду кухаря
розряду, згідно трудового договору
зарестрованого в міському центрі
зайнятості трудовий договір №3400 від
02.11.2006 р. Трудова книжка знаходиться у
позивачки, а копія трудової книжки
знаходиться у матеріалах справи.

В судовому засіданні було встановлено,
що 09.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП
ОСОБА_2 із заявою від 09.07.2014 року в якій
вказала, що відповідно до частини 3 ст. 38
КЗпП України вона розриває трудовий
договір від 26.10.2006 року у зв»язку із
невиконанням умов даного трудового
договору з 09.07.2014 року.

Вказану заяву ОСОБА_1 направила ОСОБА_2
рекомендованою кореспонденцією за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
копією поштового опису, копіями
фіскальних чеків від 09.07.2014 року, копією
поштового конверта.

Конверт із вказаною заявою повернувся
ОСОБА_1 із штампом пошти 08.08.2014 року за
закінченням терміну зберігання і
вказаний конверт знаходиться у
матеріалах справи.

В судовому засіданні позивачка
підтвердила те, що з 01.11.2007 року вона не
працює кухарем кафе-бар "ІНФОРМАЦІЯ_2" у
ФОП ОСОБА_2

При вирішенні даного спору суд
виходить з наступного.

Згідно до ч. 1 статті 21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути, зокрема,
безстроковим, що укладається на
невизначений строк (п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП
України).

В ст. 24 КЗпП України передбачено, що
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим при
укладенні трудового договору з
фізичною особою;

Відповідно до ст. 24-1 КЗпП України, у
разі укладення трудового договору між
працівником і фізичною особою фізична
особа або за довіреністю уповноважена
нею особа повинна у тижневий строк з
моменту фактичного допущення
працівника до роботи зареєструвати
укладений у письмовій формі трудовий
договір у державній службі зайнятості
за місцем свого проживання у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

Згідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України,
працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовує
найману працю затвердженого Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України 08.06.2001 N260 (у редакції
наказу Міністерства праці та
соціальної політики України 14.10.2010 N320)
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 червня 2001 р. за N554/5745,
у разі закінчення строку трудового
договору або припинення його дії
достроково в трудовому договорі
фізична особа робить запис про
підстави його припинення з посиланням
на відповідні статті Кодексу законів
про працю України, про що сторони
сповіщають центр зайнятості, який
зареєстрував трудовий договір.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивачка відповідно до
ч.1 ст. 60 ЦПК України не надала суду
жодного доказу на підтвердження своїх
позовних вимог про те, що відповідачка
в односторонньому порядку припинила
виконання трудового договору від 26.10.2006
року, про те, що відповідачка не
забезпечує позивачці необхідні умови
праці для виконання покладених на
позивачку трудових обов»язків, не
забезпечує робочим місцем, необхідним
інвентарем, про те, що позивачка не може
виконувати визначені трудовим
договором зобов»язання та отримувати
заробітну плату за виконану роботу.

Позивачка не надала суду жодних
доказів про те, що ФОП ОСОБА_2 не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

А тому суд вважає, що позивачка не
надала до суду доказів на
підтвердження того, що трудовий
договір, укладений 26.10.2006 року на
невизначений строк між ОСОБА_1 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 має
бути розірваний з 09.07.2014 року на
підставі саме ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачці слід відмовити в
задоволенні її позову за
необгрунтованістю, та недоведеністю в
суді.

На підставі вищевикладеного та ст.ст.
21,23,24,24-1,38 КЗпП України, керуючись ст.ст.
3, 10,11,60,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Рішення суду для позивача може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення суду.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте Білоцерківським
міськрайонним су дом Київської області
за письмовою заявою відповідача про
перегляд судового рішення, яка може
бути подана до суду протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А. В. Голуб