Справа № 339/530/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1665/2014
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського
В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника
апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника
ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Тисівської сільської ради про визнання
права власності на спадкове майно, та
за позовом ОСОБА_6 (правонаступником
якого є ОСОБА_4) до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове
будинковолодіння, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Болехівського міського суду
від 04 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Болехівського міського суду
від 04 червня 2014 року позов ОСОБА_2 до
Тисівської сільської ради про визнання
права власності на спадкове майно -
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину спадкового майна за законом, що
складається з житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
яке розташоване по АДРЕСА_1, що належало
спадкодавцю ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 куди входить згідно
технічного паспорта: житловий будинок
(літера А) площею 95.8 мІ, літня кухня
(літера Б) площею 18.9 мІ, шопа (літера В)
площею 6.5 мІ, стайня (літера Г) площею 38.8
мІ, стодола (літера Д) площею 32.5 мІ, шопа
(літера Е) площею 16.3 мІ, шопа (літера Є)
площею 12.5 мІ, вбиральня (літера Ж),
криниця (№1), огорожа (№2), загальною
вартістю 77 872 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Позов ОСОБА_4 (як правонаступника
ОСОБА_6) до ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове
будинковолодіння - задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частину будинковолодіння, що
складається з житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
яке розташоване по АДРЕСА_1, що належало
спадкодавцю ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 куди входить згідно
технічного паспорта : житловий будинок
(літера А) площею 95.8 мІ, літня кухня
(літера Б) площею 18.9 мІ, шопа (літера В)
площею 6.5 мІ, стайня (літера Г) площею 38.8
мІ, стодола (літера Д) площею 32.5 мІ, шопа
(літера Е) площею 16.3 мІ, шопа (літера Є)
площею 12.5 мІ, вбиральня (літера Ж),
криниця (№1), огорожа (№2), загальною
вартістю 77 872 грн.

На дане рішення представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, та порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 звернувся в
нотаріальну контору, та отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом на грошові вклади. У видачі
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно-домоволодіння по
АДРЕСА_1 було відмовлено, з підстав
відсутності документів, які б
підтверджували право власності
спадкодавця на домоволодіння.

Також апелянт зазначає, що його брат
ОСОБА_6 проживаючи у м. Мегіон
Російської Федерації, у встановлений
законом строк про прийняття спадщини в
нотаріальну контору не звертався, а
тому повинен був звернутися в суд з
позовом в порядку окремого провадження
про встановлення факту родинних
відносин із спадкодавцем, проживання
однією сім'єю з спадкодавцем на час
відкриття спадщини. За таких обставин,
на думку апелянта ні ОСОБА_6, ні його
правонаступник ОСОБА_4, які пропустили
встановлений законом строк для
прийняття спадщини, не можуть
спадкувати частину домоволодіння.

Також на думку апелянта, визнаючи право
власності на частку домоволодіння за
ОСОБА_4, суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог, що в свою чергу
унеможливлює державну реєстрацію
вказаного майна.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції, апелянт просив скасувати, та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а
його позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги підтримав з наведених у ній
мотивів.

Представник ОСОБА_4 доводів скарги не
визнала посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 524, 525, ч.1 ст. 529 ЦК
України (в ред.1963 року), спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця. При
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є синами і
спадкоємцями за законом майна після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується копією свідоцтва
про смерть (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась
спадщина, яка на даний час є предметом
спору - і складається з домоволодіння
по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України (в ред.1963
року) місцем відкриття спадщини
визнається останнє постійне місце
проживання спадкодавця, а якщо воно
невідоме, - місцезнаходження майна або
його основної частини.

В суді апеляційної інстанції
представники сторін ствердили, що
незважаючи на реєстрацію у м. Мегіон РФ,
покійна нині ОСОБА_7 ніколи там не
проживала. Місцем її постійного
проживання, як і місцем смерті було
спірне на даний час домоволодіння у
АДРЕСА_1.

Статтею 549 зазначеного кодексу
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

На підставці наявних в матеріалах
справи доказів, а також показань
допитаних під час судового розгляду
справи свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, як і
оглянутих судом речей з особистого
майна спадкодавця ОСОБА_7, що були
представлені ОСОБА_6, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_6 фактично
вступив в управління спадковим майном
після смерті матері ОСОБА_7

Крім того, ні в суді першої інстанції,
ні при розгляді справи апеляційним
судом, протилежна сторона - ОСОБА_2 та
його представник не оспорювали цього
факту, вказуючи лише на те, що ОСОБА_2 не
звертався протягом встановленого
строку з заявою про прийняття спадщини
в нотаріальну контору.

Однак враховуючи визначений
законодавцем у ст. 549 ЦК України (в ред.
1963 року) перелік дій, що свідчать про
прийняття спадщини, зокрема, фактичний
вступ в управління або володіння
спадковим майном, а такі відповідають
встановленим судом фактичним
обставинам справи, які стороною ОСОБА_2
не оспорювалися, доводи апелянта про
недотримання вимог закону щодо
прийняття спадщини ( в частині
звернення до нотаріальної контори) не
заслуговують на увагу.

Що ж до доводів апелянта про те, що
позову ОСОБА_6 повинна була передувати
заява про встановлення факту родинних
відносин із спадкодавцем, проживання
однією сім'єю з спадкодавцем на час
відкриття спадщини, то слід зазначити
наступне.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 2 постанови від 30 травня 2008
року N 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», справи про
спадкування розглядаються судами за
правилами позовного провадження, якщо
особа звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов'язки інших осіб
та (або) за наявності інших спадкоємців
і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування
залежить від доведення певних фактів,
особа може звернутися в суд із заявою
про встановлення цих фактів, яка, у разі
відсутності спору, розглядається за
правилами окремого провадження.
Зокрема, у такому порядку суди повинні
розглядати заяви про встановлення
родинних відносин із спадкодавцем,
проживання з ним однією сім'єю,
постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, прийняття спадщини, яка
відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку
окремого провадження з'ясується, що має
місце спір про право, суд на підставі
частини шостої статті 235 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК) залишає заяву без розгляду та
роз'яснює заявникові, що він має право
звернутися до суду з позовом на
загальних підставах.

Зважаючи на те, що на час звернення до
суду ОСОБА_6, судом вже розглядалася
справа ініційована ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно -
домоволодіння по АДРЕСА_1, а отже
існував спір про право, то виходячи з
вимог цивільного процесуального
закону ОСОБА_6 було подано відповідний
позов, а не заяву про встановлення
факту, що має юридичне значення.

Що ж до встановлення самого факту
прийняття спадщини ОСОБА_6( який
протилежною стороною не
оспорювався),то такий встановлений
судом при розгляді даної справи, про що
зазначено у мотивувальній частині
рішення

З матеріалів справи також вбачається,
що ухвалою суду від 31.10.2013 року
провадження у даній справі зупинялося
у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6,
а тому судом першої інстанції
правомірно залучено до участі у справі
ОСОБА_4, як правонаступника, та визнано
за нею право власності на частку у
спадковому майні, яка належала її
чоловікові ОСОБА_6

Що стосується посилання апелянта на те,
що суд вийшов за межі позовних вимог
визначаючи за сторонами право
власності на спадкове майно, то такі не
приймаються судом до уваги, з тих
підстав, що допущена судом помилка у
визначенні часток була виправлена у
відповідності до вимог ст.219 ЦПК
України, про що судом була постановлена
відповідна ухвала, яка міститься в
матеріалах справи (а.с. 102-104).

За змістом ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Болехівського міського суду
від 04 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.Є. Меленко

Судді:
В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський