Справа №2-5431/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

15 вересня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Оксюти Т.Г.

при секретарі
Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія», ОСОБА_3 про стягнення
страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до відповідача та
просила стягнути з ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» суму
страхового відшкодування за полісом
№АС/0630499 в сумі 18865,56 грн., та з ОСОБА_3
суму франшизи 1000,00 грн.

В ході розгляду справи позивач
збільшила розмір своїх позовних вимог
та просила стягнути з відповідачів
судові витрати пов'язані з наданням
правової допомоги у розмірі 1100,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.2013
року на паркувальному майданчику ТРЦ
«Караван», автомобілем марки
«Фольксваген», д.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3 було здійснено
дорожньо-транспортну пригоду, в
результаті якої автомобіль «Ніссан»,
д.н. НОМЕР_7, що належить позивачу на
праві власності, отримав механічні
пошкодження.

02.10.2013 року Оболонським районним судом
м. Києва ОСОБА_3 визнано винною у
скоєнні вказаної
дорожньо-транспортної пригоди та
притягнено до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП у виді
накладення штрафу.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія».

05.09.2013 року відповідачу ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» були надані усі необхідні
документи для визнання випадку
страховим та для визначення розміру
страхового відшкодування.

Відповідачем ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» було
проведено дослідження щодо визначення
матеріальних збитків, які позивач
зазнала внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди, однак у
видачі експертного дослідження
позивачу було відмовлено.

Відповідно до повідомлення №2439 від
25.03.2014 року ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» прийняв
рішення про виплату позивачу
страхового відшкодування в сумі 9054,94
грн.

Однак, кошти позивачу перераховані не
були.

Зазначила, що відсутність коштів
позбавляє її можливості здійснити
ремонт належного їй на праві власності
автомобіля «Ніссан», д.н. НОМЕР_7.

У зв'язку зі зміною
фінансово-економічної ситуації в
Україні, відновлення автомобіля після
дорожньо-транспортної пригоди, яка
відбулася 01.09.2013 року, потребує значно
більше коштів ніж аналогічний ремонт в
2013 році, а тому для визначення
актуального розміру збитку, позивач
звернулась на станцію технічного
обслуговування ТОВ «АвтоАльянс Київ».

Відповідно до рахунку №04994 від 05.08.2014
року, вартість відновлювального
ремонту автомобіля позивача «Ніссан»,
д.н. НОМЕР_7 становить 19865,56 грн.

Відповідно до полісу №АС/0630499 була
передбачена франшиза в сумі 1000,00 грн.

На підставі викладеного позивач
просила позов задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не з'явилась, про дату та час
розгляду справи повідомлена належним
чином, надала заяву в якій позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
просила справу розглядати без її
участі, проти ухвалення заочного
рішення не заперечувала.

Відповідач ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» в судове
засідання свого представника не
направила, про день і час розгляду
справи повідомлялась належним чином,
надіслала на адресу клопотання в якому
просила відкласти розгляд справи у
зв'язку з участю її представника в
іншому судовому засіданні у м. Харків.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27,
28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування
в цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Тобто, вказані принципи щодо
обов'язковості доведення тих чи інших
обставин є обов'язковими не лише при
з'ясуванні обставин справи по суті, а й,
як у даному випадку, при поданні
клопотання про відкладення розгляду
справи, обґрунтованого зайнятістю
представника відповідача в іншому
судовому процесі.

Суд вважає дане клопотання
необґрунтованим і таким, що може
призвести до штучного затягування
розгляду справи, в умовах існуючих
процесуальних строків її розгляду, а
тому вважає, що воно не підлягає
задоволенню.

Виходячи з цього, суд вважає неявку
представника відповідача в судове
засідання неповажною.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, про день і час розгляду
справи повідомлялась належним чином,
про причини неявки суду не повідомила.

Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК
України вважає за можливе розглянути
справу на підставі наявних у ній
матеріалів у їх відсутність, оскільки
неявка відповідача не перешкоджає
постановленню заочного рішення, проти
чого не заперечувала представник
позивача.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування
судового засідання технічним засобом
здійснює секретар судового засідання
або за розпорядженням головуючого
інший працівник апарату суду. У разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Врахувавши заяву представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Встановлено, що 01.09.2013 року близько 17:40
год. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки
«Фольксваген», д.н. НОМЕР_1 на
паркувальному майданчику ТРЦ
«Караван», який розташований по вул.
Луговій, 12 в м. Києві перед початком
руху заднім ходом не переконалась, що
це буде безпечно і не створить
перешкоди іншим учасникам дорожнього
руху, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем марки
«Ніссан», д.н. НОМЕР_7, під керуванням
ОСОБА_1, що призвело до пошкоджень обох
транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 02.10.2013 року ОСОБА_3 було
визнано винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та застосовано до неї
адміністративне стягнення у виді
штрафу на користь держави в сумі 340,00
грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справ, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчиненні цією особою.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що дії водія ОСОБА_3 вочевидь
не відповідали вимогам ПДР України, а
тому вона, як особа, що керувала
автомобілем «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1,
внаслідок чого позивач поніс значні
матеріальні збитки, є єдиною винною
особою дії якої призвели до ДТП.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України,
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV, метою
здійснення обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Таким чином, зважаючи на положення
ст.ст. 979 ЦК України, ст. 3 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» потерпілий має право в першу
чергу отримати відшкодування, заданої
йому шкоди за рахунок страхової
виплати, і тільки у разі недостатності
такої виплати для повного
відшкодування шкоди - різницю отримати
від особи, яка застрахувала свою
цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про страхування» №85/96-ВР, видання
страхового полісу посвідчує факт
укладення договору страхування.

05.09.2013 року позивачем відповідачу ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» були надані усі необхідні
документи для визнання випадку
страховим та для визначення розміру
страхового відшкодування.

Відповідачем ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» було
проведено дослідження щодо визначення
матеріальних збитків, які позивач
зазнала внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди, та
відповідно до повідомлення №2439 від
25.03.2014 року прийнято рішення про
виплату позивачу страхового
відшкодування в сумі 9054,94 грн.

Проте, відповідачем ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» кошти на
користь позивача виплачені не були.

З матеріалів справи вбачається, що
відсутність коштів позбавляє позивача
можливості здійснити ремонт належного
їй на праві власності автомобіля
«Ніссан», д.н. НОМЕР_7.

У зв'язку зі зміною
фінансово-економічної ситуації в
Україні, відновлення автомобіля після
дорожньо-транспортної пригоди, яка
відбулася 01.09.2013 року, потребує значно
більше коштів ніж аналогічний ремонт в
2013 році, а тому для визначення
актуального розміру збитку, позивач
звернулась на станцію технічного
обслуговування ТОВ «АвтоАльянс Київ».

Відповідно до рахунку №04994 від 05.08.2014
року, вартість відновлювального
ремонту автомобіля позивача «Ніссан»,
д.н. НОМЕР_7 становить 19865,56 грн.

Позивач просила стягнути з ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» суму страхового
відшкодування за полісом №АС/0630499 в
сумі 18865,56 грн., та з ОСОБА_3 суму
франшизи 1000,00 грн., на що слід зазначити
наступне.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 28 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана,
також, із пошкодженням чи фізичним
знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність
особи,відповідальність якої
застрахована за договором.

З огляду на вищевикладене, 01.09.2013 року в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди стався страховий випадок за
участю забезпеченого транспортного
засобу і внаслідок чого у ОСОБА_3 -
особи, відповідальність якого
застрахована за договором із ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія», настала цивільно-правова
відповідальність.

Згідно п. 3 ч. 1. ст. 988 ЦК України,
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Згідно із ч. 1 ст. 990 ЦК України,
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 36 цього ж закону
страховик керуючись нормами цього
закону, приймає вмотивоване рішення
про здійснення страхового
відшкодування або про відмову у
здійсненні страхового відшкодування.
Страховик протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування та виплатити його.

Проте, на даний момент виплату
визначеного розміру страхового
відшкодування ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» не
здійснив.

Тобто, вже більш ніж рік ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» затримує виплату страхового
відшкодування без пояснення причин.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином та у встановлений строк
згідно умов договору, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Однак, після закінчення вищевказаного
строку і по даний час виплата
страхового відшкодування відповідачем
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» не проведена.

Таким чином, відповідач ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» порушує свої зобов'язання за
договором страхування, що суперечить
нормам ЦК України.

Відповідно до полісу № АС/0630499 була
передбачена франшиза в сумі 1000,00 грн.,
тобто частина суми страхового
відшкодування, що відповідно до вимог
закону та договору не відшкодовується
страховою компанією, її відшкодування
покладається на особу винну в
заподіянні шкоди.

Оскільки, Оболонським районним судом м.
Києва винною особою у ДТП було визнано
ОСОБА_3, отже вона має відшкодувати 1000
грн. на користь позивача.

В свою чергу з відповідача ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» підлягає стягненню сума
страхового відшкодування у розмірі
18865,56 грн.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позивач довела ті обставини, на які
посилалась, як на підставу своїх
позовних вимог.

Позивач також просив стягнути з
відповідачів на свою користь 1100,00 грн.
витрат на правову допомогу, на що слід
зазначити наступне.

Відповідно до розрахунку витрат за
надану правову допомогу від 15.09.2014 року
наданого представником позивача,
ОСОБА_4 згідно довіреності на
представництво в суді від 13.09.2014 року
надала правову допомогу ОСОБА_1, на
загальну суму 1100,00 грн.

Відповідно до ч. 1. ст. 79 ЦПК України,
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України,
до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать, також,
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України,
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Розрахунок наданий позивачем є вірним,
а тому може бути взятим судом до уваги
при вирішенні даної справи по суті.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, про стягнення з
відповідача ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_3
на користь позивача суми сплаченого
нею судового збору 243,60 грн. та витрат на
правову допомогу в сумі 1100,00 грн.

Керуючись ст. 20, п. 3 ч. 1 Закону України
«Про страхування», ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», статтями 23, 525, 526, 625, 979, 988, 990, 991
ЦК України статтями 3, 4, 10, 11, 27-30, 57-60, 88,
169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3
про стягнення страхового
відшкодування задовольнити.

Стягнути з ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія», , місцезнаходження якої за
адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 145 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_5, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 страхове відшкодування в сумі
18865,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_6, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_5, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 суму франшизи у розмірі 1000,00
грн.

Стягнути солідарно з ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія», , місцезнаходження якої за
адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 145 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_6, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_2 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_5, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 судові витрати, які
складаються з суми сплаченого судового
збору 243,60 грн. та витрат на правову
допомогу в сумі 1100,00 грн.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до Апеляційного суду м. Києва
через Солом'янський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його постановив, за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя