АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 604/156/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Могачевська В.Й. Провадження
№ 22-ц/789/883/14 Доповідач - Демкович
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 р.

Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 26
червня 2014 року

по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» /надалі «Банк»/

до Фермерського господарства
«Барселона» /надалі «Господарство»/,
ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за
кредитним договором

за зустрічним позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват Лізинг»

про визнання недійсним правочину
вчиненого під впливом тяжкої обставини
та правочину вчиненого під впливом
обману,-

ВСТАНОВИЛА:

07.07.14 апелянта подав скаргу на рішення
суду першої інстанції, вважаючи, що
воно ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та закрити
провадження у справі.

Порушення вбачає в тому, що суд неповно
з'ясував обставин, які мають значення
для справи, а саме: суд неналежно
дослідив, що договір № DNH2LOS020221 від 21.06.12
, за яким отримано кошти - кредит в
розмірі 3845266,65 грн., укладався на
невигідних умовах; судом не взято до
уваги той факт, що бурякозбиральний
комбайн марки «HOLMER» мод. Terra Dos T2, 2007 року
виготовлення, с.н.227107, придбаний ФГ
«Барселона», проданий тоді, коли
перебував у заставі.

Зазначає, що судом повністю
проігноровано положення постанови
Пленуму ВССУ №3 від 01.03.13 «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» у частині п.3 абз.2 де вказано, що
«суди мають виходити із того, що
критеріями відмежування справ
цивільної юрисдикції від інших є
по-перше: наявність у них спору на право
цивільне, по-друге: суб'єктний склад
такого спору (однією із сторін у спорі є
«як правило» фізична особа)». Суд,
вирішуючи даний позов і прийнявши
позовну заяву БАНКУ не врахував, що
поданий позов має ознаки господарських
правовідносин, оскільки ОСОБА_1 є
суб'єктом підприємницькою діяльності
фізичною особою, а тому даний спір
підлягає до розгляду в порядку
господарського судочинства.

Рішенням Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 26.06.14
позов Банку задоволено. Стягнуто із
Господарства та ОСОБА_1 солідарно на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
№ DNH2LOS020221 від 21.06.12 в розмірі 4984599,81 грн.,
в тому числі: 3455524,00 грн. заборгованість
по кредиту, з яких 1036681,00 грн. -
прострочена заборгованість по кредиту;
1343687,31 грн. - заборгованість по
відсотках, у тому числі 1305043,42 грн. -
прострочена заборгованість по
відсотках, 193263,33 грн. - штраф, а також
3654,00 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 про визнання недійсним
правочину, вчиненого під впливом
обману, відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки,
ФГ «Барселона» не виконує взяті на себе
зобов'язання за договором №DNH2LOS02021, а
тому, у відповідності до ст. 554 ЦК
України, ОСОБА_1 відповідно до
укладеного договору поруки № DNH2LOS02021/DR,
відповідає перед Банком у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
винагород, відшкодування збитків.

При вирішенні зустрічного позову суд
виходив із того, що ОСОБА_1 не надав
безспірних доказів, які б свідчили що
правочини (договори), які він просить
визнати недійсними, укладено під
впливом обману й вчиненні під впливом
тяжких обставин.

У судове засідання сторони не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце слухання
справи.

Від Банку надійшла заява про розгляд
справи без його участі.

У відповідності до ст. 305 ЦПК України
апеляційна інстанція вважає за можливе
розглянути спір за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що рішення суду слід залишити
без змін з наступних підстав.

Встановлено, що 21.06.12 між Банком та
Господарством укладено Кредитний
договір № DNH2LOS02021 /надалі «Договір»/, за
умовами якого Банк надав Позичальнику
строковий кредит з лімітом 3845266,65 грн.
на сплату за с/г техніку, страхових
платежів, судових витрат передбачених
п.п.2.2.15, 2.3.13, 5.8 Кредитного Договору, в
обмін на зобов'язання Позичальника
щодо повернення кредиту, сплати
процентів в розмірі 22% річних,
винагороди в обумовлені договором
терміни, з кінцевим строком повернення
кредиту відповідно до графіку
погашення - 25.06.17 (п.п. А1-А3).

Позивачем свої зобов'язання виконано.

У свою чергу, Господарство
зобов'язалося сплачувати відсотки за
користування кредитом відповідно та
повернути кредит у терміни, визначені
п.п.1.2, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2.

Договором також передбачено негативні
наслідки для позичальника у випадку
прострочення виконання зобов'язань або
ж неналежного виконання.

У забезпечення виконання
зобов'язань Позичальника 21.06.12. між
Банком та ОСОБА_1 укладений договір
поруки № DNH2LOS02021/DR, відповідно до якого
поручитель прийняв на себе
зобов'язання відповідати перед
кредитором за Договором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
кредиту, процентів, нарахованих за
користування кредитом, винагород,
штрафів, пені та інших платежів,
відшкодування збитків.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки
сторони дійшли згоди, що строк, в межах
якого можуть звернутися до суду з
вимогою про захист свого порушеного
права або інтересу за договором,
встановлюються у 5 років.

Відповідно до ст.ст. 525, 612, 611, 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язань
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Судом першої інстанції
встановлено, що Господарство належним
чином не виконує взяті на себе
зобов'язання по своєчасному поверненню
отриманих кредитних коштів, сплаті
процентів, у зв'язку з чим виникла
кредитна заборгованість.

Заборгованість Господарства
перед кредитором склала 4984599,81 грн.

Судом першої інстанції вірно
враховано право Банку на дострокове
повернення кредиту, сплати відсотків
за його користування, виконання інших
зобов'язань за договором у повному
обсязі (п.2.3.2 Договору).

Пунктом п. 5.8 Договору передбачено, що у
разі порушення позичальником термінів
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань більш ніж на 30 днів, що
спричинило за собою звернення банку до
судових органів, позичальник виплачує
Банку штраф, розрахований за формулою:
1000,00 грн. + 5% від суми встановленого у п.
А.2 ліміту на цілі, відмінні від сплати
страхових платежів і платежів для
сплати за реєстрацію предметів застави
у Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна.

Оскільки позичальником прострочене
виконання зобов'язання, відповідне
повідомлення 08.01.13 направлене Банком в
адресу боржників про необхідність
повного погашення заборгованості.

Відповідачами цю вимогу проігноровано.

У відповідності до п. 5.8 Договору
банком нараховано штрафні санкції у
розмірі 193263,33 грн. Сума грошових вимог
Банку до Господарства складає 5177863,14
грн. (4984599,81 + 193263,33= 5177863,14).

Обов'язок по солідарній сплаті боргу
виник у відповідачів у силу ст.ст. 553, 554
ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дійшов до вірного
висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог Банку до Господарства
та ОСОБА_1, як поручителя, за Договором.

Аналізуючи підстави відмови у
задоволенні зустрічного позову, судова
колегія вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги немає з
огляду на таке.

Відповідач ОСОБА_1 у зустрічному позові
просив визнати недійсним договір
№_1122-ТР від 01.09.11 між ТзОВ «Приват
Лізінг» (Продавець) та ФГ «Барселона»
щодо поставки сільськогосподарської
техніки на умовах 100% передоплати, як
такий, що укладений внаслідок обману.

За умовами цього договору Продавець
зобов'язався передати у власність
Покупцеві комбайн « НОLМЕR» мод. Тегга
Dоs Т2, 2007 року виготовлення, серійний №
227107, а Покупець зобов'язувався прийняти
товар та сплати кошти у сумі 4319362,50 грн.

Як встановлено судом, дане зобов'язання
виконане сторонами, й для цього
Господарством отримано кредит у
відповідності до Договору.

Відповідач ОСОБА_1 у правочині між ТзОВ
«Приват Лізінг» та ФГ «Барселона» не
виступав стороною й умовами даного
договору не порушуються його законні
права та інтереси.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідач ОСОБА_1 не надав доказів, як
цього вимагає ст. 60 ЦПК України, у
підтвердження порушення його прав
укладенням оспорюваного правочину.

Повноважень на представництво
останнім інтересів ФГ «Барселона» щодо
визнання спірного правочину недійсним
внаслідок обману Господарством не
надавалося й останнім не є ініціатором
такого позову.

Слід зазначити, що внаслідок укладення
вищезазначеного договору Господарство
стало власником набутого майна, яке
знаходиться у його володіння по даний
час.

Колегія суддів не бере до уваги
твердження апелянта про те, що
бурякозбиральний комбайн проданий
саме тоді, коли перебував у заставі,
оскільки даний факт спростовується
матеріалами справи.

Тому, вимоги останнього про визнання
цього правочину недійсним із будь-яких
підстав є необґрунтованими.

Із цих же мотивів є безпідставними
вимоги відповідача про визнання
недійсним Договору, а тому доводи
апелянта в цій частині також є
надуманими й не базуються на фактичних
обставинах справи.

Стосовно договору поруки, то
відповідачем не доведено, що він
укладений під впливом тяжких обставин.

У силу ч. 1 ст. 233 ЦК України,
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Під тяжкими обставинами договору
законодавець розуміє не будь-яке
несприятливе матеріальне, фінансове,
соціальне чи інше становище, а його
крайні форми, наприклад, важка хвороба
особи чи її близьких, смерть її
годувальника, крайня нужденність сім'ї,
загроза втратити заставлене житло,
загроза банкрутства та інші обставини,
для усунення чи пом'якшення яких
необхідне термінове укладення
правочину.

Судом першої інстанції вірно зроблений
висновок про відсутність тяжких
обставин або ж вкрай невигідних умов
для вказаного відповідача на момент
його укладення, а наведені ОСОБА_1
обставини укладення цього правочину не
свідчать про його обтяження.

Тому, суд обґрунтовано відмовив
ОСОБА_1 у задоволенні зазначеної
вимоги.

Підсумувавши вищенаведене, апеляційна
інстанція приходить до висновку, що
судом вірно застосовані норми
процесуального та матеріального права
й підстав для скасування рішення, з
мотивів, наведених у скарзі - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308,315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 26
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

ЛА:

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович