Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2513/14
Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко Т.М.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 07 квітня 2014
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мелітополь - Автотранс» до ОСОБА_3 про
стягнення незаконно утримуваних
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ТОВ «Мелітополь -
Автотранс» звернулося до суду з
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначало, що з 01.03.2012 року по
30.11.2012 року відповідач працювала в ТОВ
«Мелітополь - Автотранс» на посаді
бухгалтера.

26 жовтня 2012 року ОСОБА_3 керівництвом
підприємства були видані грошові кошти
в розмірі 1210 грн. для придбання
необхідного для роботи підприємства
офісного приладдя. Видача коштів
оформлена видатковим касовим ордером
№ 9 від 26.10.2012р., в якому ОСОБА_3 особисто
прописом написала розмір виданої їй на
підприємстві та отриманої нею суми,
особисто підписалася. Відповідач мала
звітувати про виконання завдання -
закупити необхідні канцтовари, надати
чеки, квитанції на підтвердження, але
такі дії вона не виконала.

При звільнені з підприємства 30
листопада 2012 року відповідач не
пред'явила ані закуплені канцтовари,
ані повернула кошти, чим завдала збитки
підприємству.

Позивач також зазначає, що в
провадженні Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області знаходиться справа за позовом
ОСОБА_3 до ТОВ «Мелітополь-Автотранс»
про зміну формулювання причини
звільнення з роботи, стягнення
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодування
моральної шкоди. ТОВ «Мелітополь -
Автотранс» в порядку ст. 123 ЦПК України
звернулось до суду в установлені
законом строки, а саме 29.11.2013р., з
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
стягнення незаконно утримуваних
коштів. Ухвалою від 05.12.2013р. суд
відмовив в прийнятті зустрічного
позову, роз'яснивши ТОВ «Мелітополь -
Автотранс» право звернутися з даними
вимогами в загальному порядку. Ухвала
суду від 05.12.2013р. отримана позивачем
11.12.2013р. У зв'язку з чим позивач вважає,
що строк звернення до суду був ним
пропущений з поважних причин.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд: поновити строк
звернення до суду; стягнути з ОСОБА_3 на
користь ТОВ «Мелітополь-Автотранс»
незаконно утримувані кошти в розмірі
1210 грн. та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07 квітня 2014 року позов ТОВ
«Мелітополь-Автотранс» задоволено.

Поновлено ТОВ «Мелітополь - Автотранс»
строк для звернення до суду з позовом
про стягнення незаконно утримуваних
коштів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Мелітополь - Автотранс» незаконно
утримувані грошові кошти в розмірі 1210
грн. та судовий збір в сумі 229,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє
зазначене рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд виходив із
того, що позивачеві слід поновити строк
звернення до суду, оскільки 30.11.2012р.
відповідач була звільнена з ТОВ
«Мелітополь-Автотранс», а 29.11.2013 р.
позивач звернувся до суду з зустрічним
позовом, що відповідає положенням ч. 3
ст. 233 КЗпП України. Також, ОСОБА_3
26.10.2012р. отримала грошові кошти в
розмірі 1210 грн. на придбання
канцтоварів, 30.11.2012р. була звільнена з
ТОВ «Мелітополь-Автотранс», грошові
кошти підприємству не повернула,
доказів про закупівлю або придбання
товарів суду не надала, тому суд дійшов
висновку, що з ОСОБА_3 на користь
позивача слід стягнути грошові кошти в
розмірі 1210 грн.

Такі висновки ґрунтуються на
матеріалах справи та відповідають
вимогам закону.

Згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку

Статтею 133 КЗпП України встановлено, що
у відповідності з законодавством
обмежену матеріальну відповідальність
несуть:

1) працівники - за зіпсуття або знищення
через недбалість матеріалів,
напівфабрикатів, виробів (продукції), в
тому числі при їх виготовленні, - у
розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але
не більше свого середнього місячного
заробітку. В такому ж розмірі
працівники несуть матеріальну
відповідальність за зіпсуття або
знищення через недбалість
інструментів, вимірювальних приладів,
спеціального одягу та інших предметів,
виданих підприємством, установою,
організацією працівникові в
користування;

2) керівники підприємств, установ,
організацій та їх заступники, а також
керівники структурних підрозділів на
підприємствах, в установах,
організаціях та їх заступники - у
розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але
не більше свого середнього місячного
заробітку, якщо шкоду підприємству,
установі, організації заподіяно
зайвими грошовими виплатами,
неправильною постановкою обліку і
зберігання матеріальних, грошових чи
культурних цінностей, невжиттям
необхідних заходів до запобігання
простоям, випускові недоброякісної
продукції, розкраданню, знищенню і
зіпсуттю матеріальних, грошових чи
культурних цінностей.

Приписами ст. 134 КЗпП України визначено,
що відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли:

1) між працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які
мають ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у
нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним
знищенням або умисним зіпсуттям
матеріалів, напівфабрикатів, виробів
(продукції), в тому числі при їх
виготовленні, а також інструментів,
вимірювальних приладів, спеціального
одягу та інших предметів, виданих
підприємством, установою, організацією
працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на
працівника покладено повну
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні
трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи,
організації всіх форм власності,
винний у несвоєчасній виплаті
заробітної плати понад один місяць, що
призвело до виплати компенсацій за
порушення строків її виплати, і за
умови, що Державний бюджет України та
місцеві бюджети, юридичні особи
державної форми власності не мають
заборгованості перед цим
підприємством.

Згідно зі ст. 136 КЗпП України покриття
шкоди працівниками в розмірі, що не
перевищує середнього місячного
заробітку, провадиться за
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, керівниками
підприємств, установ, організацій та їх
заступниками - за розпорядженням
вищестоящого в порядку підлеглості
органу шляхом відрахування із
заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України для
звернення власника або уповноваженого
ним органу до суду в питаннях стягнення
з працівника матеріальної шкоди,
заподіяної підприємству, установі,
організації, встановлюється строк в
один рік з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 працювала у
ТОВ «Мелітополь - Автотранс» на посаді
бухгалтера з 01.03.2012р. по 30.11.2012р., що
підтверджується копіями відповідних
наказів, трудової книжки (а.с. 8, 9, 10).

26.10.2012р. ОСОБА_3 отримала від касира ТОВ
«Мелітополь - Автотранс» ОСОБА_4 1210 грн.
на придбання канцтоварів, що
вбачається з копій видаткового
касового ордеру від 26.10.2012р.,
оборотно-сальдової відомості за
рахунком: 37.2.2 співробітники 26.10.12-30.11.12
(а.с. 11, 12).

Оскільки відповідач не надала звіту
про використання отриманих коштів та
не повернула їх до каси підприємства,
колегія суддів вважає, що суд дійшов
вірного висновку, що з ОСОБА_3 на
користь ТОВ «Мелітополь - Автотранс» в
рахунок відшкодування шкоди, завданої
неповерненням коштів наданих під звіт,
слід стягнути суму в розмірі 1210 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
вказана у видатковому касовому ордері
від 26.10.2012р. сума не є підзвітною сумою,
а також стосовно невідповідності
вказаного ордеру вимогам чинного
законодавства, ненадання позивачем
«доказів дійсності господарських
операцій», відсутності належним чином
організованого бухгалтерського обліку
на підприємстві, безпідставності
поновлення позивачу строку для
звернення до суду з позовом висновків
суду не спростовують, оскільки є
повторенням обставин, якими відповідач
обґрунтовувала свої заперечення проти
позову, всебічна оцінка яким була дана
судом першої інстанції, і зводяться
лише до особистої незгоди з висновками
суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
його висновків. Немає передбачених
законом підстав для зміни або
скасування рішення суду першої
інстанції та для ухвалення нового
рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07 квітня 2014 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: