У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Хилевича С.В

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
17 січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості , -

в с т а н
о в и л а :

ОСОБА_2 11 листопада 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 17 січня 2014
року стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 заборгованість в сумі 78272 грн. 01
коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з"ясування обставин, які мають
значення для справи, ОСОБА_1 подала на
нього апеляційну скаргу.

Вказує, що між нею та позивачем договір
позики не укладався і в заяві про
передачу коштів відсутні відомості про
те, що нею отримано від ОСОБА_2 позику
в розмірі 32080 доларів США.

Стверджує, що відсутні докази як на
підтвердження факту отримання нею
коштів, так на підтвердження
повернення позики.

Крім того, ОСОБА_2 неодноразово
звертався до суду з позовами про
стягнення з неї коштів за зобов"язанням
відповідно до вищевказаної заяви,
провадження у яких було закрито.

Просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
спірні правовідносини між сторонами
виникли у зв"язку з невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов"язань з повернення частини
грошових коштів, сплата яких
прострочена.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази, з якими погоджується і
апеляційний суд.

Судом встановлено, що відповідно до
нотаріально посвідченої заяви від 14
травня 2009 року ОСОБА_1 зобов'язувалася
передати ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 32080 доларів США згідно з
досягнутими між ними домовленостями
частинами до 01 липня 2018 року та
відшкодувати витрати за користування
коштами згідно узгодженого графіку,
шляхом внесення грошових коштів на
відповідний позичковий рахунок,
відкритий у ВАТ «Сведбанк» на ім'я
ОСОБА_2, або передавати позивачу
готівкою. Підтвердженням виконання
зобов'язання є документ з каси чи
рахунку банку або двосторонній акт про
передачу грошових коштів (а.с.8).

Згідно додатку до заяви ОСОБА_1 від 14
травня 2009 року повернення коштів в сумі
32080 доларів США та відшкодування витрат
за користування ними здійснюється
частинами згідно узгодженого між
сторонами графіку, підписаного ОСОБА_2
та ОСОБА_1

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено,
що підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є: договори
та інші правочини.

З тексту заяви від 14 травня 2009 року
вбачається, що сторони узгодили строк,
порядок та спосіб повернення коштів.

Згідно ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, яке виникає з підстав,
встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_1 порушила свої зобов'язання та у
встановлені строки грошові кошти з 10
травня 2012 року по 10 листопада 2013 року на
відповідний позичковий рахунок,
відкритий у ВАТ «Сведбанк» на ім'я
ОСОБА_2, не внесла, чи готівкою
останньому не передала, доказів
учинення таких дій не надала.

Згідно вказаного графіку
заборгованість ОСОБА_1 за період з 10
травня 2012 року по 10 листопада 2013 року за
зобов'язанням становить 5840 доларів США
та 3954,57 доларів США, а всього на
загальну суму 9792,57 доларів США, що
еквівалентно 78272,01 грн..

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
підставність позову та необхідність
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
78272 грн. 01 коп. за договором позики.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, під час розгляду справи не
допустив порушень процесуального
закону, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, рішення
суду залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
17 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.В.
Демянчук

С.В. Хилевич