У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Епі Центр» про
поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Епі Центр» на
рішення апеляційного суду м. Києва від
06 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що 07
червня 2013 року була прийнята на роботу
на посаду юриста в Товариство з
обмеженою відповідальністю «Епі
Центр» (далі - ТОВ «Епі Центр»). 12 серпня
2013 року потрапила на стаціонарне
лікування до лікарні швидкої допомоги
м. Чернігова у зв'язку з травмою лівої
ноги, про що повідомила заступника
директора товариства Діденко І.П.,
однак 09 вересня 2013 року на адресу її
реєстрації було надіслано пакети
документів серед яких був наказ від
02 вересня 2013 року про її звільнення із
займаної посади на підставі ч. 4
ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на незаконність
звільнення, просила поновити її на
роботі на посаді юриста ТОВ «Епі
Центр», зобов'язати відповідача
відшкодувати моральну шкоду в сумі 50 000
грн, виплатити заробітну плату за
відпрацьований час та нарахувати і
виплатити лікарняні згідно з листом
непрацездатності.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 03 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
06 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді
юриста ТОВ «Епі Центр» з 02 вересня 2013
року.

Стягнуто з ТОВ «Епі Центр» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 6 346 грн 08 коп.

Зобов'язано ТОВ «Епі Центр» оплатити
період тимчасової непрацездатності
ОСОБА_3 з 12 по 23 серпня 2013 року.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
один місяць у розмірі 1220 грн 40 коп.
підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Епі Центр» на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі представник ТОВ
«Епі Центр» просить скасувати рішення
апеляційного суду м. Києва від 06 лютого
2014 року, рішення суду першої інстанції
залишити в силі, мотивуючи свою вимогу
неправильним застосуванням судом норм
матеріального та порушенням норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що наказом від 01
липня 2013 року ОСОБА_3 було
прийнято на роботу до ТОВ «Епі Центр»
на посаду юриста (а.с. 8).

Наказом від 02 вересня 2013 року ОСОБА_3
було звільнено за здійснений нею 12
серпня 2013 року прогул без поважних
причин, а також за самовільне вилучення
з відділу кадрів трудової книжки, за ч. 4
ст. 40 КЗпП України (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем протягом всього часу
розгляду справи не було заявлено вимог
про визнання свого звільнення
незаконним, а тому немає можливості
задовольнити вимоги про поновлення на
роботі, стягнення моральної шкоди,
заробітної плати та лікарняних,
оскільки дані вимоги є похідними і
пов'язаними з визнанням звільнення
незаконним.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
частково задовольняючи позовні вимоги,
виходив з того, що в період з 12 по 23
серпня 2013 року та з 27 серпня по 27
вересня 2013 року позивач була тимчасово
непрацездатною, що підтверджується
листком непрацездатності, виданим
лікарнею швидкої допомоги та листком
непрацездатності, виданим Київським
міським пологовим будинком № 5.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
вважав, що звільнення позивача
проведено з грубим порушенням норм
закону, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 40
КЗпП України не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період тимчасової непрацездатності
(крім звільнення за п. 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за п. 5 цієї статті), а також у
період перебування працівника у
відпустці.

Апеляційний суд зазначені вимоги
закону врахував та правильно вирішив
справу по суті заявлених позовних
вимог, встановивши, що звільнення
позивача з роботи відбулося в період її
тимчасової непрацездатності, тобто з
порушенням чинного законодавства.

Крім того, колегією суддів
апеляційного суду правильно
застосовано положення ст. ст. 235, 237-1
КЗпП України.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення без
змін рішення апеляційного суду
м. Києва від 06 лютого 2014 року, оскільки
судове рішення законне та
обґрунтоване, а доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
норм матеріального та порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Епі
Центр» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
06 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М.
Колодійчук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська