Справа № 1326/8739/12
Головуючий у 1 інстанції: Дячишин В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/1821/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 20 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення з
квартири АДРЕСА_1 на підставі ст. ст. 168,
169 ЖК України та зняття з реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог
покликалася на те, що вона є власницею
зазначеної квартири, а відповідач,
колишній її зять, систематично порушує
правила співжиття в квартирі, чим
робить неможливим їхнє спільне
проживання в такій. Добровільно
відповідач відмовляється виселитися
із спірної квартири, а відтак просила
це зробити в судовому порядку.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 20 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 - задоволено.

Виселено ОСОБА_2 із квартири, що
розташована за адресою АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2. В своїй
апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що в даному спорі не підлягають
застосуванню ст. 168, 169 ЖК України,
оскільки в судовому засіданні
встановлено, що договір найму
житлового приміщення між ним та
позивачем - ОСОБА_3 не укладався.
Стверджує, що він проживав та був
прописаний у спірній квартирі з 1984
року, після укладення шлюбу з дочкою
позивача - ОСОБА_4 В квартиру вселився з
дозволу позивача, в даній квартирі вели
спільне господарство. З огляду на це
порядок вселення у спірну квартиру
встановлений законом дотриманий. Весь
час від моменту розірвання шлюбу
проживав у спірній квартирі, вів з
іншими членами сім"ї спільне
господарство. Іншого житла апелянт не
мав, позивач до цього часу не чинила
йому перешкод у користуванні
квартирою.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, квартира АДРЕСА_1
складається з трьох житлових кімнат з
комунальними вигодами, загальною
площею 72,5 м.кв., та належить на праві
власності ОСОБА_3 ОСОБА_2 як чоловік
дочки позивачки - ОСОБА_4 вселився в
дану квартиру та був зареєстрований в
ній в 1984 році. В 2011 року шлюб між ними
було розірвано.

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з
положень ст. ст. 168, 169 ЖК України та ст.
316, 317, 321, 386 ЦК України встановивши, що
відповідач проживаючи в спірній
квартирі порушує інтереси позивача, як
власника, оскільки та в повній мірі не
може скористатися своїм правом на
користування своєю власністю.

Однак з такими висновками суду в повній
мірі погодитись не можна.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Правовідносини, що виникають між
власником житла у приватному житловому
фонді та наймачем, регулюються в цілому
нормами ЦК України з врахуванням вимог
ЖК України (зокрема нормами глави 6
розділу ІІІ).

Матеріалами справи беззаперечно
встановлено, що відповідач вселився в
спірну квартиру в 1984 році як член сім"ї
власника та був зареєстрований в ній з
часу поселення. Перебуваючи в шлюбі із
дочкою власника квартири, разом з
позивачем вели спільне господарство та
приймав участь в утриманні квартири на
протязі 28 років до моменту розлучення.
Іншого житла на праві власності чи на
праві користування у нього немає.

Статтею 9 ЖК України передбачено
житлові права громадян.

У відповідності до ч. 4 ст. 156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідач, який вселився та проживав в
спірній квартирі як член сім"ї власника
квартири після припинення шлюбних
відносин не втратив право на
користування даною квартирою. А відтак
не може бути виселений з неї з тих
підстав на які покликається позивач.

Без підставними є покликання позивача
та суду першої інстанції на положення
ст. ст. 168, 169 ЖК України, які регулюють
питання припинення договору найму
житлового приміщення та виселення
наймача у разі припинення такого
договору.

В даному конкретному випадку договір
найму житлового приміщення між
позивачем (власником житла) та
відповідачем, не укладався. Дана
обставина визнається сторонами і
доведенню не підлягає.

Тому у суду першої інстанції не було
правових підстав для виселення
відповідача із спірної квартири у
відповідності до ст. 169 ЖК України.

Рішення суду першої інстанції не можна
вважати законним та обґрунтованим і
таке підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п.1, 4 ,
314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 20 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про виселення з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: