Ухвала іменем україни10 вересня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,
Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Івано-Франківської міської ради,
ліквідаційної комісії ЖЕО-4 про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, виплати компенсації
відповідно до умов контракту, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26 лютого 2014 року, в с т а н о
в и л а: Позивач звернувся в суд з
вказаним позовом, зазначає, що з 24
жовтня 2011року він відповідно до
розпорядження міського голови
призначений на посаду начальника ЖЕО-4
згідно до укладеного контракту.
Розпорядженням міського голови від 23
квітня 2012 року № 26/1-с позивача
звільнено із займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку
із ліквідацією ЖЕО-4, однак повний
розрахунок з позивачем не здійснено,
відтак позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість по
нарахованій, але не виплаченій
заробітній платні, суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та виплати компенсації відповідно до
умов контракту. Рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 21
листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено. Рішенням
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26 лютого 2014
року, рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 21 листопада 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким стягнуто з
житлово-експлуатаційної організації №
4 в особі ліквідаційної комісії ЖЕО № 4,
що знаходиться по вул. Військовій, 1 в
м. Івано-Франківську на користь
ОСОБА_3 5 047,35 грн вихідної допомоги
згідно п. 4.5 Контракту від 24 жовтня 2011
року та 500 грн витрат на правову
допомогу. В задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено. Стягнуто з
житлово-експлуатаційної організації №
4 в особі ліквідаційної комісії ЖЕО № 4
па користь держави 243,60 гривень
судового збору. У касаційній скарзі
ОСОБА_3 просить рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 26
лютого 2014 року скасувати, і ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення цим судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Скасовуючи рішення місцевого суду і
частково задовольняючи вимоги,
апеляційний суд вважав, що відповідач
підлягає звільненню від сплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку позивача у зв'язку із
відсутністю його вини, а частині
стягнення 2444,63 грн заробітної плати і
моральної шкоди не доказав заявлені
вимоги. Проте повністю
погодитися з такими висновками не
можна. Апеляційним
судом встановлено і не заперечується
сторонами, що 24 жовтня 2011року
розпорядженням міського голови м.
Івано-Франківська позивач був
призначений на посаду начальника ЖЕО-4
згідно до укладеного контракту.
Розпорядженням від 23 квітня 2012 року №
26/1-с, позивача звільнено із займаної
посади в зв'язку із ліквідацією ЖЕО-4 за
п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні з
роботи позивачу не виплатили
5 047,35 грн компенсації
згідно п. 4.5 Контракту та 2444,63 грн
заробітної плати.Судом також
встановлено і не заперечується у
скарзі, що 2444,63 грн заробітної плати
позивач отримав 08 жовтня 2012 року.
Встановивши такі обставини
апеляційний суд прийшов до правильного
висновку про обов'язок відповідача
сплатити позивачу 5 047,35 грн вихідної
допомоги у зв'язку із достроковим
припиненням контракту з незалежних від
керівника причин згідно п. 4.5 Контракту
і обґрунтовано задовольнив ці вимоги.
Обгрунтованим є і рішення апеляційного
суду в частині відмови у стягненні 2444,63
грн заробітної плати оскільки вказані
кошти позивачем одержані в ході
розгляду справи 08 жовтня 2012 року. Разом
з тим колегія суддів не може погодитися
з висновком апеляційного суду в
частині відмови у задоволенні вимог
щодо стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку і моральної
шкоди. Відповідно до статті 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Згідно
зі статтею 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на корить працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору. Отже,
передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України
обов'язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні настає за
умови невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі обставини,
як невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку. Вирішуючи
вказані вимоги апеляційний суд мав
врахувати, що неплатоспроможність
позивача, порушення процедури про
банкрутство роботодавця не може
свідчити про відсутність вини
роботодавця в невиплаті працівникові
належних коштів і не є підставою для
звільнення роботодавця від обов'язку
сплатити зазначені кошти. Саме такі
правові висновки зроблені Верховним
Судом України у справах № 6-144ц13, 6-76цс14
та в інших справах. Оскільки
апеляційним судом не враховані правові
висновки Верховного Суду України в
частині застосування ст. ст. 116, 117 КЗпП
України та неповністю з'ясовані
обставини справи в частині вини
відповідача у затримці розрахунку
позивача у зв'язку із звільненням його
з роботи і обставини про завдання
позивачу моральної шкоди порушенням
трудових прав, то рішення апеляційного
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримку
розрахунку та моральної шкоди
скасувати і в цій частині направити на
новий апеляційний розгляд. В іншій
частині позовних вимог рішення
апеляційного суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається. Керуючись статтями 336, 338, 345
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а: Касаційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26
лютого 2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримку розрахунку та стягнення
моральної шкоди скасувати і в цій
частині направити на новий апеляційний
розгляд. В іншій частині рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26 лютого 2014 року залишити
без змін. Ухвала оскарженню не
підлягає Головуючий:
Макарчук М.А. Судді:

Леванчук А.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.

Писана Т.О.