У х в а л а

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Гончара В.П.,
Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3, від
імені якої діє ОСОБА_4, до Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт», про розірвання
договору та стягнення грошових коштів,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 09
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
(далі - ПАТ «Банк Перший»), в якому
просила:

- розірвати договір від 30 травня 2008 року
№ 1/25 про участь у Фонді фінансування
будівництва (далі - ФФБ) виду «А»,
укладений між нею та Відкритим
акціонерним товариством
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства» (далі - ВАТ «Універсальний
Банк Розвитку та Партнерства»);

- стягнути з відповідача на її користь
грошові кошти у розмірі 160 290 грн.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що 30 травня 2008 року
між нею та ВАТ «Універсальний Банк
Розвитку та Партнерства»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перший», було укладено договір №
1/25 про участь у ФФБ виду «А».

Вказала, що відповідно до п. 1.2
вищезазначеного договору з метою
отримання у власність об'єкта
інвестування, що буде збудований у
майбутньому, вона зобов'язувалась
передати відповідачу у довірчу
власність грошові кошти у сумі, що
відповідає вартості вимірних одиниць
площі об'єкта інвестування на момент
проведення платежу, а відповідач
зобов'язувався використати ці кошти
для фінансування будівництва житлових
будинків АДРЕСА_1, яке
здійснюватиметься Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Український
стандарт».

Згідно з п. 2.1 цього договору об'єктом
інвестування є двокімнатна квартира
АДРЕСА_1 на 4 поверсі, житловою площею 30,5
кв. м, загальною площею 57,7 кв. м у об'єкті
будівництва, який заплановано ввести в
експлуатацію в квітні 2010 року.

Позивачка зазначила, що на виконання
умов договору здійснила часткову
оплату об'єкта інвестування у розмірі
160 290 грн, що підтверджується платіжним
дорученням № 1 від 02 червня 2008 року, а
відповідачем їй було видано свідоцтво
№ 31 про участь у ФФБ виду «А» житлових
будинків АДРЕСА_1.

Вказала, що відповідач на порушення
умов договору об'єкт інвестування в
експлуатацію не ввів та у власність їй
не передав, у зв'язку з чим просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 05
липня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір № 1/25 про участь у ФФБ
виду «А», укладений 30 травня 2008
року між ВАТ «Універсальний Банк
Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ «Банк Перший» на користь
ОСОБА_3 160 290 грн, які були
внесені відповідно до договору № 1/25
про участь у ФФБ виду «А» від 30 травня
2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 09 грудня 2013 року
апеляційну скаргу ПАТ «Банк Перший»
відхилено, рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 05 липня 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Перший»,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходили із того, що
відповідачем об'єкт будівництва в
експлуатацію не введений та не
переданий у власність позивачу, чим
порушено умови договору, що є підставою
для розірвання спірного договору та
стягнення з відповідача суми вартості
об'єкта будівництва.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
неповним з'ясуванням обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 30 травня 2008 року
між ОСОБА_3 та ВАТ «Універсальний Банк
Розвитку та Партнерства»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перший», було укладено договір № 1/25 про
участь у ФФБ виду «А» (а.с. 5-12).

За змістом п. п. 2.1, 2.2 договору об'єктом
інвестування є двокімнатна квартира
АДРЕСА_1 який заплановано ввести в
експлуатацію у квітні 2010 року.

Виконуючи умови договору, позивачка 02
червня 2008 року перерахувала грошові
кошти для фінансування будівництва у
розмірі 160 290 грн, що підтверджується
платіжним дорученням № 1 (а.с. 14).

Того ж дня ВАТ «Універсальний Банк
Розвитку та Партнерства» видало ОСОБА_3
свідоцтво № 31 про участь у ФФБ виду «А»
житлових будинків АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що об'єкт
інвестування - житловий будинок
АДРЕСА_1 станом на дату звернення до
суду з позовом не був введений в
експлуатацію.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України
«Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» (далі
- Закон) у разі порушення забудовником
строків спорудження об'єкта
будівництва або у разі неналежного
виконання управителем своїх
обов'язків, передбачених частиною
першою цієї статті, довіритель має
право вимагати від управителя
дострокового розірвання договору та
виплати йому коштів. Управитель
зобов'язаний виплатити довірителю
кошти у сумі, що визначається
відповідно до статті 20 цього Закону при
відмові довірителя від участі у ФФБ і
не може бути меншою за суму, внесену
довірителем до ФФБ.

Згідно із ч. 7 ст. 20 Закону сума коштів,
яка підлягає поверненню довірителю у
випадках, передбачених частинами
четвертою - шостою цієї статті,
повертається довірителю протягом п'яти
днів після здійснення управителем
наступної повної реалізації
відповідного об'єкта інвестування або
після введення об'єкта будівництва в
експлуатацію.

Оскільки об'єкт інвестування на час
розгляду справи в експлуатацію
введений не був, тому на цей час
відсутні підстави вважати, що сума
коштів, сплачених у рахунок участі у
ФФБ, підлягає поверненню.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 17 Закону для
участі у ФФБ виду «А» виплата коштів
довірителю не може здійснюватися за
рахунок іншого фонду фінансування
будівництва або власного майна
управителя.

При цьому суди не звернули уваги і на
положення ст. 11 цього Закону, яка
передбачає, що управитель ФФБ при
здійсненні управління ФФБ не несе
відповідальності власним майном за
виплату коштів довірителю ФФБ у разі
його відмови від участі у ФФБ виду «А»,
якщо управитель ФФБ дотримався
встановлених Правилами ФФБ процедур
щодо забезпечення можливості
отримання довірителем коштів ФФБ на
вимогу довірителя.

Також з урахуванням вимог ст. 3 Закону
виплата коштів проводиться банком
після повернення забудовником коштів в
управління управителю ФФБ, які
повертаються довірителю після
здійснення управителем наступної
реалізації відповідного об'єкта
інвестування або після введення
об'єкта в експлуатацію.

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суди попередніх інстанцій на порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на
зазначене уваги не звернули, не в
повній мірі визначилися з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягала застосуванню, не
перевірили належним чином доводи
відповідача відносно того, що сума
коштів, яка підлягає поверненню
позивачці, може бути повернута лише
протягом п'яти днів після здійснення
відповідачем повної реалізації
відповідного об'єкта інвестування або
після введення об'єкта будівництва в
експлуатацію, у зв'язку з чим дійшли
передчасного висновку про розірвання
договору та повернення ОСОБА_3
сплачених нею грошових коштів.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За викладених обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, проаналізувавши матеріали
справи та виходячи з предмета
заявленого позову, дійшла висновку про
невідповідність вимогам закону
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05
липня 2013 року та ухвали апеляційного
суду Львівської області від 09
грудня 2013 року, а тому вказані рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 09
грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:

В.П. Гончар

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

В.О. Савченко