пр. № 2/759/1161/14
21 травня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва
в складі: головуючого Морозова М.О.
при секретарі Прохоренко К.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради про визнання права власності в
порядку спадкування за законом,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Київської міської ради про визнання за
ним права власності на житловий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_3.
При цьому, посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3,
після смерті якої відкрилась спадщина,
що складається з домоволодіння в
АДРЕСА_1, яке в свою чергу вона
успадкувала після смерті його батька
ОСОБА_4, померлого в ІНФОРМАЦІЯ_2. Він є
рідним сином померлої ОСОБА_3 та
померлого ОСОБА_4 і відповідно до ст. ст.
1222, 1261 ЦК України є спадкоємцем першої
черги. Про прийняття спадщини він
звернувся з заявою в передбачений
шестимісячний строк до 1-ї Київської
державної нотаріальної контори, але
при відсутності правоустановчого
документа на будинок державний
нотаріус відмовив йому у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на будинок. Між тим,
домоволодіння в АДРЕСА_1 належало
спадкодавцям, було введено в
експлуатацію та належним чином
зареєстровано і підтверджується цей
факт документально. Виникла ситуація,
при якій через втрату
правовстановлюючого документа на
житловий будинок спадкоємець не може
набути право власності на це майно в
порядку спадкування через нотаріальну
В судовому засіданні представник
позивача позов позов підтримала.
Представник відповідача у судове
засідання повторно не з'явився,
належним чином відповідач про час,
місце слухання справи повідомлявся,
тому суд, враховуючи думку
представника позивача, матеріали та
обставини справи, вважає за можливе
вирішити спір без участі представника
відповідача, відповідно до ст.ст. 169, 224
ЦПК України провівши заочний розгляд
справи.
Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини справи,
дослідивши письмові докази по справі,
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.
Судом встановлено, що спірним
спадковим майном є житловий будинок
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
позивача по справі ОСОБА_3, після смерті
якої відкрилась спадщина, що
складається з домоволодіння в АДРЕСА_1,
яке в свою чергу вона успадкувала після
смерті свого чоловіка ОСОБА_4,
померлого в ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_1 є
рідним сином померлої ОСОБА_3 та
померлого ОСОБА_4 і відповідно до ст. ст.
1222, 1261 ЦК України є спадкоємцем першої
черги. Про прийняття спадщини ОСОБА_1
звернувся з заявою в передбачений
шестимісячний строк до 1-ї Київської
державної нотаріальної контори, була
заведенна спадкова справа №1002/2012 р.,
але при відсутності правоустановчого
документа на будинок державний
нотаріус постановою від 17.02.2014 р.
відмовив йому у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
Згідно ст. 1216 ЦК України у разі
спадкування права та обов'язки
спадкодавця переходять до спадкоємців.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.
Згідно ст. 1267 ЦК України частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину видається
спадкоємцям після закінчення шести
місяців з часу відкриття спадщини.
Даний порядок передбачений також
Закону України «Про нотаріат».
Відповідно до п.п. 4.12 п.4 гл.10 розд.2
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 р. №296/5 (зі змінами, внесеними
Наказом Міністерства юстиції України
від 15.05.2013 р. №888/5), свідоцтво про право
на спадщину видається за наявності у
спадковій справі документів, що
підтверджують право власності.
Згідно п.п.4.15 гл.10 розд.2 даного Порядку
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
Підпунктом 4.14. п.4 гл.10 розд.2 вказаного
Порядку визначено, що якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
виготовляє витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. За
відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
його процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.
Як зафіксовано в п.5 ч.1 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», однією із підстав державної
реєстрації прав на нерухоме майно є
рішення судів, що набрали законної
сили.

Рішенням виконкому Жовтневої районної
ради депутатів трудящих м. Києва №294
від 29.01.1968 р. був затверджений акт
прийняття до експлуатації
індивідуальної домобудівлі АДРЕСА_1
(а.с.15).

Як зазначено в листі Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
№33275 (И-2012) від 6.09.2012 р., житловий будинок
АДРЕСА_1 зареєстрований в Київському
МБТІ на праві власності за ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого виконкомом
Жовтневого району м. Києва від 14.02.1968 р.

Державний архів м. Києва листом
№02-13/11-22/666 від 4.04.2013 р. повідомив Першу
Київську державну нотаріальну контору,
що у документах фонду Р-14 «Виконавчий
комітет Жовтневої районної депутатів
трудящих м. Києва» у рішеннях цього
виконкому за лютий 1968 р. крім рішення
виконкому Жовтневої районної ради
депутатів трудящих м. Києва №294 від
29.01.1968 р. про затвердження акту
прийняття до експлуатації
індивідуальної домобудівні АДРЕСА_1,
інших відомостей про ОСОБА_4 та
житловий будинок, що знаходиться в
місті Києві по вул. Примакова під
номером 28, не виявлено (а.с.16).

Суд, дослідивши всі обставини справи,
оцінивши зібрані та надані суду докази
в їх сукупності, прийшов до висновку
про правомірність позовних вимог.

У суду є законні підстави задовольняти
позовні вимоги. ОСОБА_1 подав заяву про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом до 1-ї
Київської державної нотаріальної
контори, державний нотаріус якої
відмовила у видачі такого свідоцтва.
Звернувшись з даним позовом до суду,
ОСОБА_1 фактично оскаржив постанову
державного нотаріуса про відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на жилий будинок.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

ОСОБА_1 не може пред'явити до
нотаріальної контори свідоцтво про
право власності на жилий будинок у
зв'язку з відсутністю такого документа
у нього. Як пояснила представник
позивача в судовому засіданні, ОСОБА_1
невідомо, де може знаходитись дане
свідоцтво. Суд приймає до уваги, що в
листі Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна №33275 (И-2012) від 6.09.2012 р.
зазначається, що житловий будинок
АДРЕСА_1 зареєстрований в Київському
МБТІ на праві власності за ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого виконкомом
Жовтневого району м. Києва від 14.02.1968 р.
Отже, суд робить висновок, що свідоцтво
про право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 в природі існувало та
видавалось уповноваженим державним
органом.

Спадкоємцем першої черги після
померлого ОСОБА_4 була дружина
останнього ОСОБА_3, яка на момент смерті
свого чоловіка проживала разом з ним в
одному будинку та була там прописана,
до нотаріальної контори подавала заяву
11 вересня 1980 р. про прийняття спадщини
на все майно після смерті її чоловіка
ОСОБА_4 та заяву від 3.02.1981 р. про
прийняття спадщини і видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом на
інше майно: 2/9 частин жилого будинку з
відповідними надвірними будівлями по
АДРЕСА_2 та грошовий вклад в ощадній
касі, що не є предметами даного спору, і
відповідне свідоцтво було видано
вказаній особі на майно у вигляді 2/9
частин жилого будинку з відповідними
надвірними будівлями по АДРЕСА_2 3.02.1981
р. Першою Київською державною
нотаріальною конторою.

Спадкоємцем першої черги після
померлого ОСОБА_4 був також син
останнього ОСОБА_5, який на момент
смерті свого батька проживав разом з
ним в одному будинку АДРЕСА_1, будучи в
ньому прописаним, але до нотаріальної
контори не подавав заяву про прийняття
спадщини та видачу свідоцтва про право
власності на майно після смерті батька
ОСОБА_4, продовжуючи в цьому будинку
проживати і далі до своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заяви ОСОБА_3, ОСОБА_5 в нотаріальну
контору про відмову від прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_4 на
будинок по АДРЕСА_1 не подавали згідно
ст. 553 ЦК України від 18.07.1963 р., що діяв на
той період часу, тому фактично прийняли
спадщину на це майно, що належало
покійному ОСОБА_4, згідно ст.ст. 529, 548, 549
ЦК України від 18.07.1963 р., як це
вбачається з копії спадкової справи
№3875 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.
ОСОБА_4

Спадкоємцем першої черги після
померлого ОСОБА_4 був також другий син
останнього ОСОБА_1, позивач по справі,
який на момент смерті свого батька не
проживав разом з ним в будинку АДРЕСА_1
та не був у ньому прописаний, до
нотаріальної контори не подавав заяву
про прийняття спадщини та видачу
свідоцтва про право власності на майно
після смерті батька ОСОБА_4, тому він не
приймав спадщину.

Спадкоємцем першої черги після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_5 була
мати останнього ОСОБА_3, яка на момент
смерті свого сина ОСОБА_6 проживала
разом з ним в одному будинку, будучи в
ньому зареєстрованою, до нотаріальної
контори не подавала заяву про
прийняття спадщини на майно після
смерті її сина ОСОБА_5 та заяву про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом. Заяву ОСОБА_3 у нотаріальну
контору про відмову від прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_5 також
не подавала згідно ст. 553 ЦК України від
18.07.1963 р., що діяв на той період часу,
тому фактично прийняла спадщину на
належне йому по закону частину майна,
яке той фактично прийняв після смерті
покійного батька ОСОБА_4

Отже, на момент смерті ОСОБА_3 остання
була єдиним спадкодавцем нерухомого
майна у вигляді будинку АДРЕСА_1.

Тому, позивач по справі є єдиним
спадкоємцем після смерті ОСОБА_3
спадкового майна у вигляді жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_1, яке вона як
спадщину прийняла, але не оформила в
нотаріальній конторі у вигляді
свідоцтва про право на спадщину за
законом.

Позивач по справі позбавлений права
отримати свідоцтво про право на
спадщину як спадкоємець за законом на
будинок у нотаріальній конторі у
зв'язку з відсутністю свідоцтва про
право власності на жилий будинок, тому
за ним повинно бути вивзнано таке право
в порядку спадкування за законом в
судовому порядку, і на те є законні
підстави.

Заперечень на позов з боку відповідача
Київської міської ради не поступило,
тому суд діє відповідно до ст.ст. 10, 60
ЦПК України, виходячи з встановлених
обставин справи та наданих,
витребуваних доказів по справі у їх
сукупності, та діючи у межах заявлених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України від 18.07.1963 р.,
ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1261, 1267, 1298 ЦК України,
ст. 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», ст.ст. 10, 60, 169, 212,
214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особа, яка брала
участь у розгляді справи, але була
відсутня в судовому засіданні під час
проголошення рішення, може подати
апеляційну скаргу на рішення суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя