АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/4584/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Стельмащук П.Я. Провадження
№ 22-ц/789/866/14 Доповідач - Хома
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Загорський О. О., Козак І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - представника другого
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції Зубик Ю.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 березня 2014 року по справі
за поданням другого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року другий відділ
ДВС Тернопільського міського
управління юстиції звернувся в суд з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2, посилаючись на те, що у
провадженні виконавчої служби
перебуває виконавче провадження № 74/20
від 19.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь УПФ України в м.Тернополі
боргу на загальну суму 16 201 грн.
Державним виконавцем вжито усіх
заходів для примусового виконання та
стягнення боргу, однак, ОСОБА_2
ухиляється від виконання покладеного
на нього зобов"язання, тому відповідно
до п.18 ч.3 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України
та в"їзду в Україну громадян України"
просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України до
виконання зобов"язань.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 березня 2014 року подання
другого відділу Державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України без
вилучення паспортного документу
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням УПФ України в м.Тернополі про
стягнення боргу в сумі 16 201,00грн.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, просить її скасувати як
незаконну та необгрунтовану,
постановлену з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 повторно у судове засідання не
з"явився, але подав заяву про
відкладення розгляду справи у зв"язку з
сімейними обставинами.

Колегія суддів, враховуючи вимоги
ст.ст. 169, 303-1 ЦПК України, вважає, що
слухання справи слід провести у
відсутності апелянта ОСОБА_2, оскільки
поважних причин його неявки у судове
засідання не встановлено, а
передбачений законом строк розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції закінчується.

Заслухавши представника другого
відділу ДВС Тернопільського міського
управління юстиції, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, ухвалу суду
без змін.

Задовольняючи подання державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду за кордон ОСОБА_2, суд
врахував, що боржник - фізична особа
ОСОБА_2 рішення про стягнення з нього
боргу не виконує, ухиляється від його
виконання, а державним виконавцем
здійснено заходи по розшуку майна
боржника та застосовано заходи
примусового виконання, які не дали
результатів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема у випадку, коли він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до вказаної правової норми
громадянину України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон.

Такі обмеження права громадян України
на виїзд за кордон у конкретно
визначених законом випадках мають
тимчасовий характер і зумовлені
необхідністю забезпечення захисту
прав і законних інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні в
Другому відділі державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції перебуває
виконавче провадження №74/20 від 19.11.2013
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
УПФ України в Тернопільській області
боргу на загальну суму 16 201 грн.

8.11.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, про що
повідомлено боржника та надано строк
для самостійного виконання рішення до
18.11.2013 року, однак боржником у строк,
наданий для самостійного виконання,
рішення не виконано.

У відповідності до вимог ст. 27 Закону
України "Про виконавче провадження"
державним виконавцем розпочато
примусове виконання рішення, та вжито
наступні заходи примусового виконання
рішень: перевірка майнового стану
боржника, арешт майна, виклик боржника.

24.03.2014 року виходом державного
виконавця за місцем проживання
боржника встановлено, що останній
проживає з матір"ю, майна, яке б
належало боржнику, немає.

Дані дії виконавця підтверджують
повноту вчинення виконавчих дій.

Однак, постанови УПФУ в м.Тернополі не
виконано по даний час, не дивлячись на
те, що державним виконавцем вжито усіх
передбачених чинним законодавством
заходів примусового виконання рішень,
боржник від виконання покладених на
нього зобов'язань ухиляється.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що подання Другого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції є обґрунтованим, оскільки
матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2,
будучи повідомленим про необхідність
погашення заборгованості на користь
УПФУ в м.Тернополі, ухиляється від
погашення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що
жодних доказів свідомого ухилення від
виконання покладених на нього
обов"язків та його обізнаність з
наявністю відкритого виконавчого
провадження у справі немає, не
враховано, що він працює на спільному
україно-польському підприємстві ТОВ
"Крокус ЛТД" , у зв"язку з роботою
повинен періодично відвідувати
головний офіс у Республіці Польща,
колегія суддів вважає голослівними,
виходячи з наступного.

12.11.2013 року ОСОБА_2 поштою надіслано
рекомендованим листом постанову про
відкриття виконавчого провадження, що
стверджується наявною у матеріалах
справи квитанцією (а.с. 22).

24.03.2014 року державний виконавець прибув
за місцем проживання ОСОБА_2 на АДРЕСА_1
і в присутності матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4
та понятих вживав заходів щодо
виявлення майна боржника.

Таким чином, доводи про те, що апелянт
не знав про відкриття виконавчого
провадження, спростовуються
матеріалами справи.

Щодо необхідності виїзду апелянта за
межі України у зв"язку з роботою,
колегія суддів враховує, що з письмових
пояснень, наданих ОСОБА_2 14.07.2014 року
начальнику другого відділу ДВС ТМУЮ
вбачається, що з грудня 2013 року він
звільнений з посади директора ТОВ
"Крокус ЛТД". Додана до апеляційної
скарги довідка про те, що ОСОБА_2 працює
на посаді начальника відділу
зовнішньо-економічної діяльності ТОВ
"Крокус" Лтд не містить дати її видачі,
а тому до уваги суду не береться. Крім
цього, до заяви про поновлення строку
апеляційного оскарження ухвали суду
ОСОБА_2 долучив накази від 7.05.2014 р. та
13.06.2014 р., з яких вбачається, що він є
директором СМП "Домекс", а тому доводи
апелянта про необхідність виїзду за
межі України у зв"язку з роботою
колегія суддів оцінює критично.

Колегія суддів також враховує, що
ОСОБА_2 з часу подання апеляційної
скарги у червні 2014 року на ухвалу про
його тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України, уже достовірно
знаючи про наявність виконавчого
провадження, не вжив жодних заходів
щодо погашення заборгованості, не
сплатив жодних коштів, навіть частково,
що також свідчить про ухилення його від
виконання покладених на нього
зобов"язань рішенням іншого органу
(посадової особи).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що постановлена в даній справі
ухвала про тимчасове обмеження ОСОБА_2
в праві виїзду за межі України є
законною і обґрунтованою, а тому суд
першої інстанції правильно застосував
до ОСОБА_2 тимчасову заборону виїзду за
межі України.

Колегія суддів приходить до висновку,
що ухвалу судом першої інстанції
постановлено з додержанням норм
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують її
законності і обґрунтованості.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду першої інстанції не
спростовують. Тому підстав для
скасування оскарженої ухвали немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області від 27
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області М.В. Хома