Справа № 405/3714/14-ц
Провадження №2/405/660/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2014 року Ленінський районний
суд м.Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Береді Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Кіровограді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням,
зазначивши в обґрунтування позовних
вимог, що їм на праві приватної
власності належить квартира за
адресою: АДРЕСА_1, в якій вони фактично
проживають. За цією ж адресою
зареєстрований, але не проживає син від
першого шлюбу дружини позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, ОСОБА_3, який в червні-серпні 2011
року поступив на навчання у
Бобринецький сільськогосподарський
технікум та з 01.09.2011 року виїхав на
навчання. Після розірвання шлюбу з
ОСОБА_2, у вересні 2012 року ОСОБА_4 разом
із меншим сином ОСОБА_1 виписалася з їх
(позивачів) квартири, забрала всі речі
та запевнила, що протягом 2-3-ох місяців
її старший син ОСОБА_3 самостійно
випишеться з квартири, однак до цього
часу останній цього не зробив. Позивачі
також зазначили, що реєстрація
відповідача за вказаною адресою
порушує їх права, як власників квартири
розпоряджатися на свій розсуд належною
їм квартирою та завдає їм матеріальних
збитків, оскільки вони змушені
сплачувати комунальні послуги за
кількістю зареєстрованих в квартирі
осіб, в т.ч. і за відповідача, який,
будучи зареєстрованим за вказаною
адресою, фактично в квартирі не
проживає з вересня 2011 року та не
користується нею.

З огляду на зазначене та з посиланням
на ч.2 ст.386, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України,
позивач просить визнати ОСОБА_3 таким,
що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав з підстав,
зазначених у позові, просив позов
задовольнити.

Позивач ОСОБА_2, будучи присутнім в
судовому засіданні 11.06.2014 року позовні
вимоги підтримав та в подальшому надав
заяву від 08.08.2014 року за вх. № 24135 про
розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав, не
заперечуючи фактичних обставин,
викладених в позові, зазначив, що він
дійсно проживав разом з матір'ю ОСОБА_4
у квартирі позивачів, та після
розірвання шлюбу між його матір'ю та
позивачем ОСОБА_2, мати разом з його
меншим братом залишила квартиру
позивачів, в подальшому добровільно
виписалася з зазначеної квартири, при
цьому він дійсно з вересня, 2011 року
навчається у Бобринецькому
сільськогосподарському технікумі,
прописався в квартирі позивачів в
травні, 2012 року, після того, як мати
залишила квартиру, наявність у нього
зареєстрованого місця проживання
необхідна для отримання його матір'ю
соціальної державної допомоги на
утримання його молодшого брата. Крім
того, зазначив, що разом з матір'ю він
проживає на квартирі, яку орендують, та,
крім того, він разом з матір'ю є
співвласниками квартири на АДРЕСА_5, в
якій проживає його бабуся, разом з тим,
наявність реєстрації за вказаною
адресою позбавить можливості його
бабусю отримувати субсидію. Окрім того,
відповідач зазначив, що з боку
позивачів будь-яких перешкод у
проживанні та користуванні зазначеним
житловим приміщенням йому не чинилося,
наміру повертатися проживати у вказану
квартиру він не має, будь-які його
особисті речі в квартирі відсутні.

Заслухавши позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_3, дослідивши докази
по справі в їх сукупності, з'ясувавши
підстави та предмет позову, характер
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернулися
позивачі, виходячи з положень ст.10 та
ст.11 ЦПК України, за якими цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, які мають рівні
права щодо подання доказів та
доведення перед судом їх
переконливості, при цьому суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі доказів сторін, суд вважає, що
вимоги позивачів обгрунтовані,
грунтуються на вимогах закону, у
зв'язку з чим підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_1
та членам його сім'ї позивачу ОСОБА_2 та
дружині позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7
належить на праві приватної спільної
сумісної власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 25.02.1997 року, виданого
Кіровоградською міською радою
народних депутатів на підставі
розпорядження від 25 лютого 1997 року
№21281, квартира АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7
померла ІНФОРМАЦІЯ_6, про що свідчить
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1,
виданого 13 листопада 1999 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Кіровоградського міськвиконкому,
актовий запис за №3128.

Крім того, відповідно до довідки,
виданої ЖЕКом №12 від 14.04.2014 року № 771
склад сім'ї ОСОБА_1, який проживає за
адресою: АДРЕСА_1, складають: син ОСОБА_2,
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
зареєстрований з матір'ю ОСОБА_4 -
колишньою невісткою з 01.08.2007 року, яка
21.09.2012 року разом з сином ОСОБА_1 вибула.

Згідно з відомостями
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС,
УДМС України в Кіровоградській області
від 08.05.2014 року місце проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровано за адресою:
АДРЕСА_1 з 22.05.2012 року.

Судом також встановлено, та дані
обставини не заперечувалися та визнані
сторонами по справі, а відтак, в порядку
ч.1 ст.60 ЦПК України, є такими, що не
підлягають доказуванню, що відповідач
ОСОБА_3, який є сином колишньої дружини
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, шлюб між якими
було розірвано 25.11.2011 року, що
підтверджується рішенням Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 25
листопада 2011 року, з вересня, 2011 року не
проживає в АДРЕСА_1, яку він залишив
добровільно, при відсутності
перешкоджання йому у цьому з боку
позивачів, виїхавши на навчання до
Бобринецького сільськогосподарського
технікуму, та фактично проживаючи
разом з матір'ю за іншою адресою в
м.Кіровограді, крім того, в квартирі
відсутні його особисті речі,
матеріальної допомоги на утримання
квартири не надає, не несе витрати на
оплату комунальних послуг.

Викладені обставини підтверджені в
судовому засіданні поясненнями
позивача ОСОБА_1, відповідача, крім
цього, матеріалами справи: свідоцтвом
про право власності на житло від 25.02.1997
року №21281, яким підтверджено право
власності позивачів на квартиру
АДРЕСА_1, відомостями
адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС,
УДМС України в Кіровоградській області
від 08.05.2014 року, згідно з якими ОСОБА_3
зареєстрований за вказаною вище
адресою, актами від 11.09.2012 року та від
16.04.2014 року, за підписами ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 підписи яких посвідчено
начальником ЖЕК № 12 Марченко Л.М., якими
підтверджено, що ОСОБА_3
зареєстрований, але фактично не
проживає з 01 вересня 2011 року в квартирі
за адресою: . АДРЕСА_1, власниками якої є
ОСОБА_1, ОСОБА_2, а тому вважаються судом
встановленими.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Члени сім'ї власника житла набувають
речових прав, а саме сервітутних
(особистий сервітут) на право
користування житлом, належним
власнику, сутність яких полягає в тому,
що суб'єкт даного права має змогу
користуватися чужою річчю.

Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими
правами на чуже майно, серед іншого,
визнається право користування
(сервітут).

Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України
встановлено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4
ст. 156 ЖК України припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням, за умови
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Більш того, у разі втрати особою
статусу члена сім'ї, сервітут не
припиняється, однак за відсутності
згоди про безоплатне користування
житлом колишній член сім'ї повинен
вносити плату за користування житлом і
за комунальні послуги, що відповідає
положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України.

При цьому, суд також відзначає, що
наявність у члена сім'ї власника житла
іншої можливості задоволення своїх
потреб у житлі не може бути підставою
для припинення права члена сім'ї на
користування цим житлом, за винятком
випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК
України.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні обставини суд відзначає, що
правовідносини між сторонами мають
бути врегульовані відповідно до
положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з
якою член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю сторін між
ним і власником житла або законом.

Оскільки під час судового розгляду
встановлено, що відповідач без
поважних на те причин не проживає в
АДРЕСА_1 з вересня, 2011 року, тобто понад
один рік, і даний факт не спростовано
відповідачем в порядку ст.ст.10,60 ЦПК
України, приймаючи до уваги, що
відповідач не вносив плату за
користування житлом і за комунальні
послуги, між сторонами не було
встановлено іншого порядку втрати
права на користування житлом, ніж той,
який встановлений Законом, більш того,
відповідач добровільно залишив дану
квартиру, забрав свої особисті речі,
має інше місце проживання, суд
приходить до висновку про те, що
існують передбачені законом підстави
для задоволення позовних вимог
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування
відповідним житловим приміщенням, а
саме: квартирою АДРЕСА_1, при цьому
судом при вирішенні справи
враховується також правовий висновок
Верховного Суду України, викладений у
постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11,
відповідно до якого у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням викладеного вище,
необхідним є визнання відповідача
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням.

Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть, тобто,
виходячи зі змісту зазначених норм
закону, прийняте рішення суду про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
відповідно є підставою дня зняття цієї
особи з реєстрації.

Відповідно до ст.ст.16, 316, 317, 319,
405Цивільного кодексу України,
керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 213, 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Судові витрати по справі залишити по
фактично понесеним позивачами.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Ленінський районний суд
м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда
Л.А. Іванова