Справа №489/383/14-ц 08.09.2014 08.09.2014 08.09.2014
Провадження №22-ц/784/2444/14
Головуючий у І інстанції Кокорєв В.В.
Доповідач в апеляційній
інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

08 вересня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Кушнірової
Т.Б.

із секретарем судового засідання -
Свіщуком О.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 25 липня 2014 року,
ухваленого у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
витрат на ремонт квартири, що є об'єктом
права приватної власності одного з
подружжя, -

у с т а н о в и л а :

21 січня 2014 року ОСОБА_2 пред'явив до
ОСОБА_4 зазначений позов, який
обґрунтував наступним.

03 серпня 2007 року сторони уклали шлюб,
про що було видано свідоцтво серії
НОМЕР_1 і вчинено відповідний запис за
№ 477 в книзі реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила доньку
ОСОБА_6, батьком якої є відповідач.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 січня 2013 року цей шлюб
розірвано.

Під час перебування у шлюбі, сторони
проживали у АДРЕСА_1, яка є об'єктом
права особистої приватної власності
ОСОБА_4

Після розірвання шлюбу він пішов з
названої квартири і проживає за іншою
адресою.

Посилаючись на те, що квартира була
особисто ним, за спільні з відповідачем
кошти, капітально відремонтована,
просив стягнути з останньої на його
користь ? вартості ремонту, що
становить 21 362 гривні 50 копійок.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 25 листопада 2014 року позов
задоволено частково, з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 стягнуто 10 731 гривню 98
копійок, як його частку у витратах на
ремонт квартири.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подав на це
рішення апеляційну скаргу, в якій
просив його скасувати і ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовував
невідповідністю висновків суду
дійсним обставинам справи і положенням
чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити і
залишити без змін рішення суду 1
інстанції, оскільки суд постановив
його з додержання норм матеріального й
процесуального права.

Так, вирішуючи спір таким чином, як
викладено у оскарженому рішенні, суд 1
інстанції виходив з того, що сторони,
проживаючи у шлюбі, витратили на
проведення ремонту квартири, належної
відповідачу, який хоча і не мав
характеру капітального ремонту, проте
спільні витрати сторін на нього, значно
виходили за межі обов'язку позивача
приймати участь в утриманні житла, а
тому частину вартості цього ремонту
слід стягнути із власника житла на
користь колишнього члена його сім'ї.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області, в межах доводів
апеляційної скарги, погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом І інстанції,
вважає їх, а також висновки, щодо
результату вирішення справи вірними,
обґрунтованими й законними.

Так, спірні правовідносини є
сукупністю цивільних, житлових та
сімейних правовідносин, які слід
вирішувати виходячи із норм
цивільного, житлового і сімейного
законодавств.

За ст. 316 ЦК України, правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно волі інших осіб.

Одним із різновидів права власності є
право приватної власності, суб'єктами
якого є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ст. 57 СК України, майно, набуте
дружиною чи чоловіком до шлюбу є їх
особистою приватною власністю.

За ст.ст. 64, 156 ЖК України, члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), до
яких відносяться і подружжя, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту.

Спори між власником та членами його
сім'ї про розмір участі в витратах
вирішуються в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами по ній є колишні чоловік та
дружина. Ще до реєстрації шлюбу
відповідач набула у особисту приватну
власність квартиру АДРЕСА_1. За її згоди
позивач вселився в названу квартиру і,
перебуваючи у шлюбі, користувався нею,
у зв'язку з чим повинен був брати участь
у витратах по її утриманню та
проведенню ремонту.

Він цього обов'язку дотримувався,
проте, витрачені сторонами на ремонт
спільні кошти, за висновком № 65/13
будівельно-технічної експертизи (а.с. -
46-60) це, з врахуванням вартості робіт, 42
725 гривень, значно перевищують обсяг
необхідної участі.

Оскільки сторони не заявили клопотання
про призначення судової експертизи для
визначення необхідності
(обов'язковості) проведених ремонтних
робіт в квартирі, то виходячи з аналізу
відображених в експертизі робіт, їх
характеру, значимості, обов'язковості
та вартості, можна зробити висновок, що
до ремонтних робіт, які не викликалися
необхідністю слід віднести:
встановлення блоків та вікон
металопластикових; блоків та дверей
дерев'яних, ванни інших сантехнічних
пристроїв.

Загальна вартість матеріалів,
використаних сторонами і оплачених із
спільних коштів, становить 21 462 гривні.
При рівності часток подружжя у
спільному майні, частка позивача
становить 10 731 гривню, саме вказану суму
грошей і слід було стягнути з
відповідач на користь позивача.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і районний суд, то підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Що до твердження особи, яка подала
апеляційну скаргу, про ідентичність
предмету та підстави позову, що
вирішується у даній справі, з підставою
та предметом позову, що вирішувалися у
попередній справі про поділ спільного
майна колишнього подружжя, то він не
може братися до уваги, оскільки воно є
наслідком хибного розуміння тою особою
названих елементів позову.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 25 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
дня її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: