інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/1086/14 Категорія: 49 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Оспука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 листопада 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 22
листопада 2013 року позов ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу задоволено.

Ухвалено розірвати шлюб між
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований 10.08.1997
року Відділом реєстрації актів
громадянського стану Луцького
міськвиконкому, актовий запис № 880.

Не погоджуючись з даним рішенням
суду, відповідач ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає матеріалам справи, що
позивач та відповідач з 10.08.1997 року
перебувають в шлюбі, який
зареєстрований Відділом реєстрації
актів громадянського стану Луцького
міськвиконкому, актовий запис № 880 (а.с.
4).

Від даного шлюбу у подружжя
народилось двоє дітей: син - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочка - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5, 6).

Судом також встановлено, що сторони
разом не проживають, не підтримують
шлюбних стосунків, не ведуть
спільного господарства не займаються
спільним вихованням дітей, шлюб існує
формально.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК
України кожен з подружжя має право
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого звязку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканість і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Як розяснив Пленум Верховного
Суду України в п. 10 постанови від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей.

Отже, зважаючи на те, що на протязі
тривалого періоду часу сторони не
підтримують шлюбних відносин, шлюб
носить формальний характер, відносини,
які склалися між сторонами, свідчать
про повний розпад сім'ї, спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечить
їх інтересам, а також враховуючи
категоричне заперечення одним із
подружжя на збереження шлюбу, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про задоволення позову про
розірвання шлюбу.

Доводи апелянта про те, що суд не
надав строку для примирення та
збереження сім'ї є безпідставними з
огляду на наступне.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом
заходів щодо примирення подружжя
застосовується у випадку відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін або
суду у формі відкладення розгляду
справи слуханням та надання сторонам
строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). При
визначенні строку на примирення суд
заслуховує думку сторін та враховує
конкретні обставини справи.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції сторони проживають окремо з
серпня 2013 року у зв'язку з нанесенням
побоїв позивачці відповідачем. ОСОБА_1,
враховуючи відносини які склалися між
подружжям, не згідна на примирення та
збереження сім'ї.

Крім того, з часу ухвалення
оскаржуваного рішення до розгляду
справи апеляційним судом пройшло
більше як пів року, однак сторони
сімейні стосунки не поновили та не
помирилися..

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи та наведеним вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
містять підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду, яке
постановлено з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3 відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 листопада 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді