Березівський районний суд Одеської
вул. Миру 17 м. Березівка Березівський
Справа № 494/863/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
м. Березівка

Березівський районний суд Одеської
області у складі:

Головуючого - судді Лебединського С.Й.

при секретарі Головченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду подання Відділу
державної виконавчої служби
Березівського міжрайонного управління
юстиції в Одеській області про
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України,

в с т а н о в и в:

Відділ ДВС звернувся до суду із цим
поданням, посилаючись на те, що на
виконанні державної виконавчої служби
знаходиться виконавчий лист №2-303, який
виданий Ширяївським районним судом
Одеської області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/3 частини заробітку,
щомісячно, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму починаючи з
20.01.2011 р. до її повноліття. Таким чином
заявник, з огляду на наявність у
боржника невиконаних зобов'язань,
просить тимчасово обмежити його у
праві виїзду за межі України до повного
виконання рішення суду.

Відділ ДВС повідомлявся судом про час і
місце судового засідання, але до суду
не з'явились, надіслали заяву про
розгляд справи у відсутності їх
представника. Заявлені вимоги
підтримали та просили задовольнити.

З огляду на викладене суд вважає за
можливе вирішити питання щодо
обмеження виїзду боржника за межі
України без участі особи що не
з'явилась, оскільки його відсутність не
перешкоджає розгляду заявленого
подання.

Дослідивши матеріали подання і доводи
заявника суд вважає, що подання не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
поданням державної виконавчої служби.

З огляду на специфіку виниклих
правовідносин та для вирішення
спірного питання суд вважає за
необхідне звернути увагу сторін на
наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України (далі - ЦК),
відповідно до якої фізична особа має
право на свободу пересування. Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. Фізична особа може
бути обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Заявник в свої доводах посилається на
положеннями ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та виїзд з
України громадян України».

Отже, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України
та виїзд з України громадян України»
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Тобто, лише у разі ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням, державний
виконавець може звернутися з поданням
до суду за місцезнаходженням органу
ДВС щодо встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням.

Інструкція з організації примусового
виконання рішень, що набрала чинності з
17 квітня 2012 р. та затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 р. № 512/5, містить окремий
розділ XI "Обмеження у праві виїзду за
межі України та заборона в'їзду в
Україну", в якому передбачено зміст
подання державного виконавця при
зверненні до суду.

Відповідно до приписів вище вказаної
Інструкції встановлено, що подання
державного виконавця про обмеження у
праві виїзду за межі України повинно
містити підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань.

До подання додаються копії виконавчого
документу, розрахунок заборгованості
по сплаті аліментів та інформаційні
довідки з реєструючи установ, які, на
думку державного виконавця,
підтверджують ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням. Крім того, копії
документів, що додаються до подання
мають бути належним чином засвідчені.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.
Теоретично їх невиконання може бути
зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, тривалого
відрядження, важкої хвороби тощо. Однак
воно може мати й принципово інше
походження, суб'єктивне, коли боржник
свідомо ухиляється від виконання - має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин. Тобто, на
момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на матеріали справи, не
можливо зробити висновок щодо повноти
вчинення виконавчих дій, натомість
вбачається відсутність доказів на
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх боргових
зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи не містяться
беззаперечні докази, які б свідчили про
існування очевидної небезпеки щодо
невиконання боржником зобов'язання
через виїзд до іншої країни.

З огляду на викладене можна зробити
висновок про необґрунтованість
подання ВДВС через недоведеність
обставин, на які посилається заявник.
Тобто, останній не обґрунтував
необхідність вжиття заходів щодо
обмеження боржника у праві виїзду
відповідно до встановленого
законодавством порядку, не вказав в
чому полягає очевидна небезпека
залишення країни боржником та ухилення
останнього від виконання обов'язків
покладених на нього судовим рішенням.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК вирішення
питання про тимчасове обмеження
конституційного права за поданням
державного виконавця будується на
активній позиції заявника щодо
обґрунтування заявлених вимог,
оскільки саме він зобов'язаний довести
суду з наданням відповідних матеріалів
виконавчого провадження необхідність
обмеження конституційного права
боржника у виконавчому провадженні.

Проаналізувавши викладене, а також
оглянувши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що державним виконавцем не
надано доказів, які свідчили б про те,
що боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього судом.
Крім того, відсутні докази про вжиття
державним виконавцем будь-яких заходів
щодо розшуку та встановлення іншого
майна боржника, на яке може бути
звернено стягнення.

Керуючись ст.ст. 210, 213, 223, 377-1 ЦПК
України, суд -

у х в а л и в:

Подання Відділу державної
виконавчої служби Березівського
міжрайонного управління юстиції в
Одеській області про обмеження ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України -
залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили
після закінчення строку на її
оскарження та може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через Березівський районний суд
Одеської області протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя:________________________________________