У х в а л а

іменем україни

28 травня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Гончара В.П.,
Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Пектораль-Агро» до ОСОБА_3,
Фермерського господарства «Скорук
М.А.», треті особи: Реєстраційна служба
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції, Приватне
підприємство «Пектораль», про визнання
недійсним договору оренди землі,
скасування його державної реєстрації
та зобов'язання вчинити дії з державної
реєстрації,

за касаційною скаргою Фермерського
господарства «Скорук М.А.» на рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пектораль-Агро»
(далі - ТОВ «Пектораль-Агро») звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3,
Фермерського господарства «Скорук
М.А.» (далі - ФГ «Скорук М.А.»), в якому
просило:

- визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки за кадастровим
номером :01:007:0276, площею 1,40 га, яка
розташована на території Менжинської
сільської ради Нікопольського району
Дніпропетровської області, укладений 03
жовтня 2012 року між ФГ
«Скорук М.А.» та ОСОБА_3, зареєстрований
Реєстраційною службою Нікопольського
міськрайонного управління юстиції 19
квітня 2013 року на підставі
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, індексний номер 1785759 від
19 квітня 2013 року, номер запису про інше
речове право 718499;

- скасувати рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від 19
квітня 2013 року індексний номер 1785759
шляхом внесення до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію іншого речового права
запису про скасування державної
реєстрації вищевказаного договору
оренди земельної ділянки;

- зобов'язати Реєстраційну службу
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції зареєструвати
договір оренди вищевказаної земельної
ділянки шляхом внесення до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію іншого речового права
запису про державну реєстрацію
договору оренди.

На обґрунтування позовних вимог
посилалось на те, що за договором
оренди земельної ділянки від 16 серпня
2007 року земельну ділянку за
кадастровим номером :01:007:0276,
загальною площею 1,400 га без виділення
її в натурі, яка розташована на
території Менжинської сільської ради
Нікопольського району
Дніпропетровської області,
ОСОБА_3 передав у строкове платне
володіння та користування ПП
«Пектораль» строком по 30 жовтня 2012 року
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що підтверджується реєстрацією цього
договору оренди Нікопольським ДП «ДРЦ
ДЗК» від 24 березня 2008 року за
№ 54.

Позивач вказав, що ПП «Пектораль»
належним чином виконувало умови
договору та використовувало земельну
ділянку згідно з її цільовим
призначенням у складі інших земельних
ділянок, отриманих ПП «Пектораль» в
оренду від інших співвласників
земельних паїв після реорганізації КСП
«ім. К. Маркса» відповідно до розміру
конфігурації, закріпленими межовими
знаками встановленого зразка по
окружній межі єдиним масивом.

Позивач зазначив, що ТОВ
«Пектораль-Агро» відповідно до п. 1.8
статуту є правонаступником ПП
«Пектораль» в частині земельних прав
та обов'язків, а саме: оренди земельних
ділянок, користування земельними
ділянками та власності на земельні
ділянки.

У зв'язку з тим що умови передачі в
оренду земельної ділянки між
ОСОБА_3 та ТОВ «Пектораль-Агро», з
урахуванням чинного договору з ПП
«Пектораль», були повністю узгоджені, а
земельна ділянка знаходилась у
фактичному користуванні ТОВ
«Пектораль-Агро», тому 06
серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Пектораль-Агро» було укладено договір
оренди цієї земельної ділянки строком
на 10 років.

Проте під час підготування ТОВ
«Пектораль-Агро» документів для
державної реєстрації договору оренди,
03 жовтня 2012 року, тобто під час дії
первісно укладеного договору між
ОСОБА_3 та ПП «Пектораль», а також після
узгодження умов і підписання договору
оренди від 06 серпня 2012 року з ТОВ
«Пектораль-Агро», з'ясувалося про
укладення між ОСОБА_3 та ФГ «Скорук М.А.»
договору оренди цієї ж земельної
ділянки строком на 10 років.

Посилаючись на те, що спірний договір
вчинений всупереч вимогам
законодавства і не тягне за собою
реального настання правових наслідків
у вигляді передачі в користування
земельної ділянки, оскільки остання із
користування ПП «Пектораль» не
вибувала, просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2013 року позов
ТОВ «Пектораль-Агро» задоволено
частково.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки за кадастровим
№ :01:007:0276, площею 1,400 га,
розташованої на території Менжинської
сільської ради Нікопольського району
Дніпропетровської області, укладений
між ФГ «Скорук М.А.» та ОСОБА_3 03 жовтня
2012 року, зареєстрований Реєстраційною
службою Нікопольського міськрайонного
управління юстиції 19 квітня 2013 року на
підставі рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від 19
квітня 2013 року індексний номер 1785759,
номер запису про інше речове право 718499.

Скасовано рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від 19
квітня 2013 року індексний номер 1785759
шляхом внесення до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію іншого речового права
запису про скасування державної
реєстрації договору оренди земельної
ділянки, кадастровий № :01:007:0276
площею, 1,400 га, розташованої на
території Менжинської сільської ради
Нікопольського району
Дніпропетровської області, укладений
між ФГ «Скорук М.А.» та ОСОБА_3 03
жовтня 2012 року, зареєстрований
Реєстраційною службою Нікопольського
міськрайонного управління юстиції 19
квітня 2013 року на підставі
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень від 19 квітня 2013 року
індексний номер 1785759, номер запису про
інше речове право 718499.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року апеляційну скаргу ФГ «Скорук
М.А.» відхилено, рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ФГ «Скорук М.А.»,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і ухвалити нове
рішення про залишення позовних вимог
без задоволення.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, дослідивши докази у справі й
надавши їм належну оцінку, виходили з
доведеності позову відповідно до вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.
Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам ухвала
суду апеляційної інстанції не
відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно з
державним актом на право власності на
земельну ділянку від 10 серпня 2001 року
серії ЯА № 175422 ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 1,400
га, яка розташована на території
Менжинської сільської ради
Нікопольського району
Дніпропетровської області (а.с. 18).

16 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ПП
«Пектораль» було укладено договір
оренди земельної ділянки площею 1,400 га,
відповідно до умов якого орендодавець
надав, а орендар прийняв в строкове
платне володіння і користування
земельну ділянку строком по 30 жовтня 2012
року (а.с. 12).

24 березня 2008 року договір оренди
земельної ділянки від 16 серпня 2007 року
було зареєстровано у Книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі Нікопольського ДП «ДРЦ ДЗК» (а.с.
10 (зворотна сторона)).

Відповідно до акта про передачу та
прийом земельної ділянки в натурі від 29
березня 2008 року спірну земельну
ділянку ОСОБА_3 передав ПП «Пектораль»
(а.с. 11).

Пунктом 3.2 вказаного договору
передбачено, що по закінченню терміну
дії договору орендар має право на
поновлення договору на новий термін. У
цьому разі зацікавлена сторона повинна
повідомити письмово другу сторону про
намір щодо продовження дії договору на
новий термін не пізніше ніж за два
місяці до його закінчення.

27 липня 2012 року ПП «Пектораль»
направило ОСОБА_3 листа, у якому
повідомило про свій намір продовжити
дію договору, та у зв'язку з передачею
своїх прав та обов'язків у земельних
правовідносинах правонаступнику ТОВ
«Пектораль-Агро» пропонувало йому
укласти договір оренди з останнім (а.с.
45).

Згідно з п. 1.8. статуту ТОВ
«Пектораль-Агро» останнє є
правонаступником ПП «Пектораль» в
частині земельних прав та обов'язків, а
саме: оренди земельних ділянок,
користування земельними ділянками,
власності на земельні ділянки (а.с. 8).

Відповідно до договору купівлі-продажу
посівів (незавершене виробництво) від 01
березня 2013 року № 13-001 ПП «Пектораль»
продало ТОВ «Пектораль-Агро» посіви
культур, а за договором купівлі-продажу
від 04 березня 2013 року № 13-002 -
зрошувальні системи та дощові машини
(а.с. 26-28, 43, 44).

Між тим, ще 06 серпня 2012 року між ОСОБА_3
та ТОВ «Пектораль-Агро»
було укладено договір оренди спірної
земельної ділянки, відповідно до умов
якого орендодавець передав, а орендар
прийняв в строкове платне користування
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строк на 10 років (а.с. 12).

Судами встановлено та не
заперечувалось сторонами, що цей
договір не було зареєстровано у
встановленому законом порядку.

Разом з тим, 08 жовтня 2012 року між ОСОБА_3
та ФГ «Скорук М.А.» було
укладено договір оренди земельної
ділянки, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 надав, а ФГ «Скорук М.А.»
прийняло в оренду (строкове платне
користування) належну на праві
власності ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 1,400 га, яка знаходиться на
території Менжинської сільської ради
Нікопольського району
Дніпропетровської області (а.с. 23).

19 квітня 2013 року вищевказаний договір
оренди земельної ділянки було
зареєстровано у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
(а.с. 22).

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний недійсним (оспорюваний
правочин).

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи рішення місцевого суду,
на наведені положення Закону уваги не
звернув та не врахував, що ТОВ
«Пектораль-Агро» не є стороною
оспорюваного договору, а матеріали
справи не містять доказів набуття ТОВ
«Пектораль-Агро» прав орендаря за
договором від 16 серпня 2007 року,
укладеним між ОСОБА_3 та ПП «Пектораль»
відповідно до умов договору та
закінчення терміну його дії (30
жовтня 2012 року), оскільки договори
купівлі-продажу посівів та
зрошувальних систем і дощових машин
було укладено між ПП «Пектораль» та ТОВ
«Пектораль-Агро» у березні 2013 року.

Також апеляційний суд не звернув уваги,
що договір оренди землі від 06 серпня 2012
року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ
«Пектораль-Агро», не був
зареєстрований у Книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі, отже, вказаний договір не є
вчиненим у розумінні ст. 210 ЦК України.

За положеннями ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспрюваних) прав та вплив на
правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст. 16 ЦК
України.

Разом із тим особа, право якої порушено,
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Суд апеляційної інстанції,
переглядаючи рішення місцевого суду,
на наведене уваги не звернув та не
врахував, що якщо наймодавець не
передає наймачеві майно, наймач має
право за своїм вибором:

- вимагати від наймодавця передання
майна і відшкодування збитків,
завданих затримкою;

- відмовитися від договору найму і
вимагати відшкодування завданих йому
збитків.

Зазначені способи захисту прав
наймодавця визначені статтею 766 ЦК
України та можливості оспорення
договору найму, укладеного з іншим
наймачем, не передбачено.

Крім того, колегія суддів суду
касаційної інстанції вважає за
необхідне звернути увагу, що за
правилами ч. 6 ст. 15, ч. 2 ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» у разі якщо під час розгляду
заяви про державну реєстрацію прав
державним реєстратором встановлено, що
подані інші заяви про державну
реєстрацію прав на те саме майно, такі
заяви розглядаються в порядку
черговості їх надходження, і
реєстрація заяв про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості їх
надходження.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному порядку
за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими законом.

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суд апеляційної інстанції, залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції,
на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304 ЦПК
України на зазначені положення закону
уваги не звернув, належним чином не
перевірив доводів, викладених у
апеляційній скарзі, та не навів
будь-яких мотивів ухваленого ним
судового рішення й обставин, які б
спростовували доводи скарги.

Допущені судами порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвали апеляційного суду із
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року підлягає скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів суду
касаційної інстанції вважає за
необхідне звернути увагу апеляційного
суду, що відповідно до Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно Реєстраційною службою
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції Дніпропетровської
області зареєстровано договір оренди
земельної ділянки, укладений між
ОСОБА_3 та ФГ «Скорук М.А.» 03 жовтня 2012
року, а до матеріалів справи долучений
договір від 08 жовтня 2012 року.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Фермерського
господарства «Скорук М.А.»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:

В.П. Гончар

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

В.О. Савченко