РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2014 року Франківський
районний суд м.Львова

в складі: головуючої судді-
Мартинишин М.О.

при секретарі-
Фортуна Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького»,

третя особа:Міністерство
інфраструктури України

про зобов'язання до вчинення дій щодо
відновлення статуту, чинного до 21.09.2011
року, в частині окремих положень-посади
першого заступника Генерального
директора, суд -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Львів» ім. Данила
Галицького», третя особа: Міністерство
інфраструктури України про
зобов'язання відповідача у місячний
строк з дня набрання законної сили
прийнятого рішення у справі відновити
статут, чинний до 21.09.2011 р. - дня
державної реєстрації його нової
редакції, в частині окремих положень
щодо посади першого заступника
Генерального директора та стягнути
судові витрати на її користь.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач діє на основі статуту, який
за своєю правовою природою є локальним
нормативним актом, а не одностороннім
правочином (договором), і визначає його
правовий статус, так як містить норми,
обов'язкові для третьої особи -
компетентного органу державної влади,
який є представником власника і
виконує його функції у межах,
визначених законодавчими актами
України, так і для органу управління -
Генерального директора, посадових осіб
та інших працівників відповідача,
враховуючи порядок прийнятті та
затвердження статуту, унесення до
нього змін. Відповідач не дотримуючи
чинного законодавства всупереч
принципу участі трудового колективу
порушив процедуру унесення змін до
статуту свого, унаслідок чого порушено
її конституційного права на працю.
Вважає, що при викладенні в новій
редакції у вересні 2011 року і зміні
найменування відповідача у лютому 2012
року, коли без обговорення і вирішення
трудовим колективом питання
удосконалення структури підприємства,
у т.ч. адміністрації підприємства, було
безпідставно унесеним зміни до нього,
були виключені усі положення щодо
наявності посади першого заступника
Генерального директора в
адміністрації підприємства, на якій
вона працювала. При цьому про унесення
відповідачем змін до статуту у вересні
2011 року її не було відомо, оскільки
потягом червня - серпня 2011 року вона
перебувала у щорічній відпустці, а з
02.09.2011 р. до 31.10.2011 р. лікувалась
стаціонарно (амбулаторно) після
отриманої травми під час
дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).
Про те, що у статуті відповідача у новій
редакції (за виключенням п.6.4.) відсутні
положення, пов'язані з посадою першого
заступника Генерального директора, її
стало відомо в середині другої декади
лютого 2012 року при збиранні письмових
доказів до позовної заяви. При
унесенні відповідачем у лютому 2012 року
зміни до п.6.4. статуту (про виключення
посади першого заступника
Генерального директора з числа
керівних працівників, призначення на
які слід погоджувати з третьою особою)
її стало відомо на засіданні профкому
відповідача 05.03.2012 р. з усної інформації
директора з управління персоналом
Галушканич М.В. під час обговорення
питання її звільнення з посади першого
заступника Генерального директора. А
тому для захисту свого права та
інтересу змушена звернутись до суду.
Просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала повністю, дала
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві. Просить позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, заперечував
проти його задоволення, посилаючись на
докази які містяться в матеріалах
справи та з підстав, які зазначені в
письмовому запереченні, який надав
суду під час засідання. Просить
відмовити позивачу у задоволенні її
позовних вимог, оскільки обраний
позивачами спосіб звернення до суду не
відповідає законодавству та за
безпідставністю позовних вимог.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про день, час та
місце слухання справи, а тому суд
вважає, що справу слід слухати у його
відсутності на підставі наявних у
справі даних чи доказів, достатніх для
постановлення рішення.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
подані сторонами документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд доходить висновку, що позов не
підлягає до задоволення, з таких
підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду
може звернутись кожна особа за
захистом своїх порушених прав, а також
інтересах інших осіб у випадках
встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Згідно ч.4 ст. 57 ГК України статут
суб'єкта господарювання повинен
містити відомості про його
найменування, мету і предмет
діяльності, розмір і порядок утворення
статутного капіталу та інших фондів,
порядок розподілу прибутків і збитків,
про органи управління і контролю, їх
компетенцію, про умови реорганізації
та ліквідації суб'єкта господарювання,
а також інші відомості, пов'язані з
особливостями організаційної форми
суб'єкта господарювання, передбачені
законодавством. Статут може містити й
інші відомості, що не суперечать
законодавству.

Згідно ч.5 ст. 57 ГК України статут
(положення) затверджується власником
майна (засновником) суб'єкта
господарювання чи його представниками,
органами або іншими суб'єктами
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 ГК України
підприємство, якщо законом не
встановлено інше, діє на основі статуту
або модельного статуту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 65 ГК України
управління підприємством здійснюється
відповідно до його установчих
документів на основі поєднання прав
власника щодо господарського
використання свого майна і участі в
управлінні трудового колективу.
Власник здійснює свої права щодо
управління підприємством
безпосередньо або через уповноважені
ним органи відповідно до статуту
підприємства чи інших установчих
документів.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського
кодексу України державне комерційне
підприємство є суб'єктом
підприємницької діяльності, яке діє на
основі статуту або модель ного статуту
і несе відповідальність за наслідки
своєї діяльності усім належним йому на
праві господарського відання майном
згідно з цим Кодексом та іншими
законами, прийн ятими відповідно до
цього Кодексу.

Судом встановлено, що ДП «МА «Львів» ім.
Данила Галицького» є державним
комерційним підприємством цивільної
авіації, яке засноване на державній
власності та належить до сфери
управління Міністерс тва
інфраструктури України, яке саме своїм
Наказом затверджує статут ДП «МА
«Львів» ім. Данила Галицького».

Зазначене випливає зокрема з п.4.1.55.
Положення про міністерство
інфраструктури України затвердженого
Указом Президента України від 12 травня
2011 року № 581/2011, згідно якого
Міністерство інфраструктури України
відповідно до покладених на нього
завдань утворює, ліквідовує,
реорганізовує підприємства, установи
та організації, затвер джує їх
положення(статути) в установленому
порядку призначає на посади та
звільняє з посад їх керівників, формує
кадровий резерв на посади керівників
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери управління
Міністерства.

Згідно положень частини 3 статті 8 ГК
України господарська компетенція
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування реалізується
від імені відповідної державної чи
комунальної установи. Безпосередня
участь держави, органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування у господарській
діяльності може здійснюватися лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією та
законами України.

Встановлено також, що наказом від 02.02.2012
році за №47 Міністерством
інфраструктури України було
затверджено нову редакції статуту ДП
«МА «Львів» ім. Данила Галицького» та 03
лютого 2012 року була проведена державна
реєстрація нової редакції статуту ДП
«МА «Львів» ім. Данила Галицького».

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців» від
15 травня 2003 року №755 1У з наступними
змінами, державна реєстрація юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців -
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.3 Закону України ст.4
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» зміни до
установчих документів юридичної особи,
а також зміна прізвища та/або імені,
та/або по батькові (далі - імені) або
місця проживання фізичної особи -
підприємця підлягають обов'язковій
державній реєстрації шляхом внесення
відповідних змін до записів Єдиного
державного реєстру в порядку,
встановленому цим Законом.

У відповідності до пункту 7 частини 1
статті 6 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців» державний
реєстратор на території відповідної
адміністративно - територіальної
одиниці проводить державну реєстрацію
змін до установчих документів
юридичних осіб та державну реєстрацію
зміни імені або місця проживання
фізичних осіб - підприємців.

Оскільки відбулася державна
реєстрація таких змін до статуту, така
реєстрація не визнана протиправною, не
скасована. При цьому наказ від 02.02.2012
році за №47 Міністерством
інфраструктури України також не був
визнаний протиправним та не був
скасований.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позивач у поданому позові стверджує, що
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом є порушення її
трудових прав, оскільки вважає, що
відповідач не дотримуючи чинного
законодавства всупереч принципу
участі трудового колективу порушив
процедуру внесення змін до статуту
свого, внаслідок чого порушено її
конституційного права на працю. Однак
всупереч положенням ст.ст.10, 11, 60 ЦПК
України позивачка не надала суду
доказів на підтвердження своїх вимог,
жодним чином не обґрунтували свого
висновку, які вказують про те, що була
порушена процедура внесення змін до
статуту, а матеріали справи не містять
доказів, що відбулось таке із
порушенням чинного законодавства.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18.12.2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі», оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, то суд повинен встановити,
чи були порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси цих
осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ст.15 ЦПК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання та кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільного права та
інтересів є визнання права, припинення
дії, яка порушували право, відновлення
становища, яке існувало до порушення
тощо. Суд може захистити цивільне право
і інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Таким чином, звертаючись до суду із
позовом про відновлення становища, яке
існувало до порушення права, позивачка
мала надати суду належні та допустимі
докази факту порушення її прав з буку
відповідача. Обраний позивачем спосіб
звернення до суду за захистом свого
права не відповідає ст.ст.15,16 ЦК
України. При цьому позивачка
звернулась до суду до належного
відповідача, оскільки ДП «МА «Львів»
ім. Данила Галицького» не наділено
правом самостійно змінювати свій
статут, в тому числі відновлювати його
попередню редакцію, а тому суд вважає,
що такі вимоги є безпідставні.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі зазначеного, дослідивши
матеріали справи, аналізуючи зібрані
по справі докази в їх сукупності та
співставленні, суд приходить до
висновку, щодо необхідності відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Львів» ім. Данила
Галицького», третя особа: Міністерство
інфраструктури України про
зобов'язання до вчинення дій щодо
відновлення статуту, чинного до 21.09.2011
року, в частині окремих положень-посади
першого заступника Генерального
директора в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 30, 60, 88, 169, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1

до Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького»,

третя особа:Міністерство
інфраструктури України

про зобов'язання до вчинення дій щодо
відновлення статуту, чинного до 21.09.2011
року, в частині окремих положень-посади
першого заступника Генерального
директора - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мартинишин
М.О.