Номер провадження: 22-ц/785/5844/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеське обласне управління АТ
«Ощадбанк» на рішення Болградського
районного суду Одеської області від
21.03.2014 року по справі за позовом
Болградської районної державної
адміністрації в особі органу опіки та
піклування в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 до ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
ОСОБА_4 про визнання незаконними дій,
визнання недійсним договору іпотеки,-

встановила:

Болградська районна державна
адміністрація в особі органу опіки та
піклування в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася з
вказаним позовом до суду (а. с. 1-2), в ході
розгляду справи збільшила позовні
вимоги (а. с. 49-50) та просила: визнати
незаконними дії відповідачів ОСОБА_4,
ВАТ «Державний ощадний банк України»
та нотаріуса ОСОБА_5 щодо укладання та
посвідчення між ОСОБА_4 та ВАТ
«Державний ощадний банк України»
договору іпотеки нерухомого майна
домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Болград
Одеської області за № 10427 від 19.12.2007
року, зареєстрованого в реєстрі за №
30/2007; визнати недійсним вказаний
іпотечний договір та виключити його з
державного реєстру іпотек; визнати
незаконною заяву гр. ОСОБА_6 про надання
згоди на передачу в іпотеку
домоволодіння за АДРЕСА_1 в м. Болграді
Одеської області від 19.12.2007 року,
посвідчену приватним нотаріусом
ОСОБА_5 за реєстровим № 10426; визнати
неналежною довідку № 3589, видану 10.12.2007
року виконавчим комітетом
Болградської міської ради для її
застосування у даному випадку; визнати
безпідставними, а відповідно і
незаконними висновки ПАТ «Державний
ощадний банк України», в частині
врахування довідки № 3589, видану 10.12.2007
року виконавчим комітетом
Болградської міської ради в якості
відсутності доказу про проживання
ОСОБА_3 в будинку його батька.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що при укладанні
цього іпотечного договору було
порушене право дитини ОСОБА_3 на
проживання у зазначеному житловому
будинку, оскільки при укладанні
іпотечного договору не було отримано
на це дозволу органу опіки та
піклування і не могло бути отримане,
так як іншого місця проживання дитина
не мала. Також Болградська районна
державна адміністрація в особі органу
опіки та піклування посилалася на те,
що до органу опіки та піклування -
Болградської районної державної
адміністрації Одеської області
звернувся з заявою неповнолітній
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з проханням про
захист його житлових та майнових прав,
розглянувши цю заяву, орган опіки та
піклування дійшов висновку про
фактичне порушення прав дитини
укладанням вказаного іпотечного
договору.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
представник позивача підтримав
позовні вимоги, просив їх задовольнити
в повному обсязі, стверджуючи, що
дитина ОСОБА_3 з дитинства і на момент
його звернення з заявою до органу
опіки, проживав разом з батьками у
будинку, що будувався ними за адресою:
АДРЕСА_1 у м. Болград Одеської області;
під час будування цієї нерухомості, у
зв'язку з відсутністю домової книги,
місце проживання дитини та дружини
відповідача ОСОБА_4 було зареєстроване
за іншою адресою, тому відповідач
ОСОБА_4, оформлюючи кредит у ВАТ
«Державний ощадний банк України» (далі
- Банк), зміг укласти на підтвердження
своїх зобов'язань, не маючи на це
дозволу органу опіки, іпотечний
договір з Банком, передавши йому у
заставу власне житло, що будував,
перебуваючи у шлюбі - будинок АДРЕСА_1 у
м. Болград, де проживав на момент
укладання іпотеки разом з дружиною
ОСОБА_6 і малолітнім сином - ОСОБА_3

Представник відповідача ВАТ
«Державний ощадний банк України»
заперечував проти позовних вимог в
повному обсязі, стверджуючи, що ОСОБА_4
є боржником ВАТ «Державний ощадний
Банк України» згідно договорів
відновлювальних кредитних ліній № № 38
та 39 від 18.12.2007 року між Банком і
Селянським фермерським господарством
«Статус»; відповідач ОСОБА_4 є
поручителем за цими кредитними
договорами і керівником цього
фермерського господарства, а 19.12.20007
року між Банком і ОСОБА_4 був укладений
договір іпотеки, предметом якого є
нерухоме майно - 2-во поверхове
домоволодіння, що складається з
житлового будинку, магазину, надвірних
споруд загальною площею 260,7 кв. м.
житловою - 102,6 кв. м., що розташовані на
земельній ділянці площею 102,6 кв. м.
земель місцевої Ради та 1 000 кв. м. -
земель з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Під час укладання
спірного іпотечного договору між
Банком та ОСОБА_4, було перевірено і
Банком і нотаріусом право дитини на
користування дитиною спірним житловим
будинком і було встановлено на
підставі довідки та зі слів матері
дитини - ОСОБА_6, що її місце проживання
та дитини ОСОБА_3, на момент укладання
іпотечного договору було
зареєстроване за іншою адресою,
відмінною від адреси іпотечної
нерухомості, і пояснювала, що дитина
також зареєстрована з нею за тією
адресою, та надала письмову згоду щодо
укладання іпотечного договору. Крім
того, оскільки це ж саме питання вже
розглядалося Болградським районним
судом Одеської області, де позивачем
була ОСОБА_6, він, представник позивача,
вважає, що це питання не може бути
більше предметом судового розгляду; до
того ж, на його думку, дії позивача
направлені не на відновлення
законності, а з метою позбавити Банк
його нерухомості - іпотечного майна,
яке фактично належить Банку, оскільки
ОСОБА_4 заборгував велику суму Банку, що
підтверджується рішенням
Господарського суду про стягнення з
нього понад 600 000 грн.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги,
стверджувала, що була введена в оману
чоловіком, який запевнив її при
укладанні іпотечного договору, що у
заклад Банку віддається лише магазин,
що є часткою нерухомого майна, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у м.
Болград, де родина здійснює
підприємницьку діяльність, і вона була
впевнена, що їхній будинок, який вони
разом з чоловіком будували і де з
самого народження мешкає їхній син, не
є предметом іпотеки, інакше вона б
ніколи не погодилася підписати
іпотечний договір з метою захисту
своїх прав та прав дитини на житло. Крім
того, їй ні ким - ані нотаріусом, ані, тим
більше, її чоловіком та Банком не було
роз'яснено наслідки укладання того
договору і вона не знала, що чоловік
узяв великий кредит під заставу
житлового будинку, який тепер Банк може
відібрати; коли вона дізналася про те,
що чоловік її ввів в оману, вона дуже з
ним посварилася, навіть майже
розлучилася, розділила у судовому
порядку майно, звернулася з позовом до
суду про визнання іпотеки незаконною
та скасування її, проте Верховний Суд,
на відміну від районного та
апеляційного, вирішив, що її вимоги
задоволенню не підлягають, мотивуючи
це тим, що суду не надано достатньо
доказів проживання дитини в іпотечному
будинку.

Відповідач ОСОБА_5 - нотаріус, що
затверджувала іпотечний договір від
19.12.2007 року між ОСОБА_4 та Банком,
заперечуючи проти позову, пояснила, що
відповідно до нотаріальної інструкції,
яка діяла на момент укладання
іпотечного договору між ОСОБА_4 та
Банком, вона діяла законно, оскільки їй
не було надано відомостей про те, що
іпотечним майном користується дитина -
на той час не потрібно було уточнювати,
де проживає дитина, достатньо було
знати, що місце проживання дитини не
зареєстроване в іпотечній нерухомості,
тим більше, що мати дитини надала згоду
на укладання угоди, була зареєстрована
за іншою адресою, а з цього витікало, що
і дитина зареєстрована і проживає
разом з нею. Також нотаріус пояснила, що
добре пам'ятає події, що супроводжували
укладання цієї спірної іпотечної
угоди, і точно пам'ятає, що роз'яснювала
ОСОБА_6 наслідки надання нею згоди на
укладання іпотеки між Банком та ОСОБА_4,
і ОСОБА_6 підтвердила тоді, що усе
розуміє.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
підтримав позовні вимоги і підтвердив,
що він, як приватний підприємець, брав у
Банку кредит, оскільки як
сільгоспвиробник підпав під дію
державної програми - йому було
запропоновано кредит на вигідних
умовах - 14% річних, з яких 10% сплачувала
держава; після того, як закінчилася дія
державної програми і настала світова
фінансова криза, піднявся курс долара,
держава припинила цю програму, тому він
попросив Банк про реструктуризацію,
оскільки намагався своїми силами
погасити заборгованість, йому було
спочатку усно працівником Банку
обіцяно, але після узгодження
Болградською філією Банку з Одесою,
йому дозволили реструктуризацію лише
під 20% і коли він погодився на ці умови і
підписав кредитний договір на цих
умовах, банк йому відмовив у
реструктуризації боргу, хоча він
неодноразово звертався до Банку
письмово та усно з цим питанням. Крім
того, сподіваючись на реструктуризацію
боргу, він піддався на умови банку щодо
іпотеки на свою нерухомість,
приховавши від дружини, що віддає у
заклад Банку увесь будинок, хоча
дружина вважала, як він їй і пояснив, що
в іпотеку віддається лише магазин, який
є частиною будівлі за адресою: АДРЕСА_1;
він, відповідач, підтверджує, що ввів в
оману дружину, оскільки розраховував
на реструктуризацію кредитної
заборгованості, на те, що справиться з
виплатою боргу, оскільки успішно
вирощував овочі, проте Банк ту
заборгованість, що він погашав, пускав
на погашення прострочених відсотків і
пені, закривши рахунки за тілом
кредиту, і він, ОСОБА_4, не мав змоги
погасити заборгованість за тілом
кредиту із-за закритих рахунків, тому і
перестав виплачувати кредит, проте має
намір і можливість погасити
заборгованість за умови співпраці з
Банком, який не йде на поступки по
реалізації виробничих можностей
(наприклад, реалізація заставленого у
тому ж Банку трактора вартістю 120 тис.
грн., тощо), адже жадає найбільш легким
шляхом задовольнити свої вимоги -
шляхом реалізації іпотечної житлової
нерухомості, залишивши сім'ю на вулиці.

Рішенням Болградського районного суду
Одеської області від 21.03.2014 року позов
Болградської районної державної
адміністрації в особі органу опіки та
піклування задоволено частково.
Визнано незаконними дії ОСОБА_4 щодо
укладання договору іпотеки № 10427 від
19.12.2007 року з відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України». Визнано недійсним договір
іпотеки нерухомого майна - житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1 у м.
Болград Одеської області, що був
укладений між відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України», код ЕДРПОУ 00032129, та ОСОБА_4 19
грудня 2007 року та зареєстрований в
реєстрі за № 30/2007.

У позовних вимогах щодо визнання
незаконними дій ВАТ «Державний
Ощадбанк» та приватного нотаріуса
ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеське обласне
управління АТ «Ощадбанк» подало
апеляційну скаргу на рішення
Болградського районного суду Одеської
області від 21.03.2014 року, в якій просить
рішення суду від 21.03.2014 року скасувати,
в задоволенні позову Болградської
районної державної адміністрації в
особі органу опіки та піклування до АТ
«Ощадбанк» та ОСОБА_4 про визнання
незаконним дій та визнання недійсним
договору іпотеки відмовити в повному
обсязі, судові витрати покласти на
позивача, посилаючись на те, що вважає
оскаржуване рішення суду
безпідставним, необґрунтованим та
прийнятим з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

В судовому засіданні представник ПАТ
«Державний ощадний банк України»
підтримала апеляційну скаргу,
представник Болградської районної
державної адміністрації Одеської
області, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги. Відповідач ОСОБА_5
в судове засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив, клопотання
про відкладення розгляду справи від
нього на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
в частині визнання незаконними дій
ОСОБА_4 щодо укладення договору іпотеки
№ 10427 від 19.12.2007 року з відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» та, в частині
визнання недійсним договору іпотеки
нерухомого майна - житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 у м. Болград
Одеської області, що був укладений між
відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України», код
ЕДРПОУ 00032129, та ОСОБА_4 19 грудня 2007 року
і зареєстрований в реєстрі за № 30/2007, з
ухваленням нового рішення, в цій
частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміні рішення є, зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи частково позовні
Болградської районної державної
адміністрації в особі органу опіки та
піклування, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Судом встановлено, що згідно Договору
поруки № 1, укладеного 18.12.2007 року в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитними Договорами № № 38 та 39 від
18.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний
банк України» і Селянським фермерським
господарством «Статус», відповідач
ОСОБА_4 є поручителем, тому 19.12.20007 року
між Банком і ОСОБА_4 був укладений, крім
договору поруки, ще й договір іпотеки,
предметом якого є нерухоме майно - 2-во
поверхове домоволодіння, що
складається з житлового будинку,
магазину, надвірних споруд загальною
площею 260,7 кв. м. житловою - 102,6 кв. м., що
розташовані на земельній ділянці
площею 102,6 кв. м. земель місцевої Ради та
1 000 кв. м. - земель з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку.

Ці факти сторонами не оспорювалися.

Позивач стверджує у позові, що при
укладанні вказаного іпотечного
договору було порушене право дитини
ОСОБА_3 мати місце проживання - на
проживання у зазначеному житловому
будинку та користування ним, оскільки
при укладанні іпотечного договору не
було отримано на це дозволу органу
опіки та піклування і не могло бути
отримане, оскільки іншого місця
проживання дитина не мала.

Так, з пояснень сторін, що були
підтверджені доказами, суд встановив,
що під час перебування ОСОБА_6 і ОСОБА_4
у зареєстрованому шлюбі, в них у 1996 році
народилася дитина - ОСОБА_3, який
проживає з моменту народження і по
теперішній час у будинку АДРЕСА_1 в м.
Болград Одеської області. На момент
укладання спірного іпотечного
договору йому виповнилося 11 років. Те,
що місцем проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є саме цей житловий
будинок, яким дитина користується як
житлом, підтверджується наданими суду
довідкою Болградського НВК
«спеціалізована школа І-ІІІ ступенів -
ліцей» від 09.09.2013 року, вих. № 409, згідно
якої ОСОБА_3 з 1-го по 11-й класи був учнем
цього НВК (з 2003-2013 р.р.), та проживав
протягом цих 11-ти років по АДРЕСА_1 у м.
Болград; крім того, відповідно до
медичної амбулаторної картки,
представленої ОСОБА_6, вона у картці
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н.,
вказана у картці «дородовий патронаж»
як така, що проживає за цією адресою,
згідно інших відомостей у медичній
картці дитини ОСОБА_3 (направлення та
результати аналізів, записи лікарів),
за станом здоров'я ОСОБА_3 увесь час -
від народження і до теперішнього часу
лікарі спостерігали амбулаторно як за
мешканцем будинку АДРЕСА_1 в м. Болград
і інших адресів проживання ОСОБА_3 у
його медичній амбулаторній картці не
міститься.

Факт проживання дитини ОСОБА_3 разом з
батьками у буд. АДРЕСА_1 в м. Болград на
момент укладання іпотечного договору
ніким зі сторін не спростовувався, лише
відповідачі ОСОБА_5 та представник
Банку стверджували, що за відсутності
довідки про реєстрацію місця
проживання дитини в іпотечній
нерухомості Законом не було
передбачено вимагати довідку про
фактичне місце проживання дитини і
тому на момент укладання та реєстрації
спірного іпотечного договору Закон
порушений не був і тому незаконним і
недійсним такий іпотечний договір
визнанню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
визнав, що при підписанні іпотечного
договору він ввів в оману свою дружину -
відповідачку ОСОБА_6, шляхом надання їй
неповних відомостей щодо предмету
іпотеки - повідомив її, що в іпотеку
оформлюється нежитлове приміщення -
магазин за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_6 наполягала на тому,
що діяла при наданні згоди на укладення
іпотечного договору, не володіючи
інформацією про мету іпотеки в повному
обсязі.

Позивачем було надано достатньо
доказів того, що дитина ОСОБА_3, на
момент укладання іпотеки житлового
будинку АДРЕСА_1 - за № 10427 від 19.12.2007
року, зареєстрованого за р. №30/2007,
проживав в цьому житловому будинку і
користувався ним.

Відповідно до ст. 7 СК України дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, що встановлені
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
правовими актами, визнаними в Україні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права
дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою
постановою Верховної Ради України від
27.02.1991 року за № 789-ХІІ, що набрала
чинності в Україні 27.09.1991 року, в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 17 ч. 3 ЗУ «Про охорону
дитинства», батьки або особи, що їх
замінюють, не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, що проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
Закону. Зазначені положення також
закріплені у ст. ст. 64, 156 ЖК України.

Одним з правочинів, які не можуть
вчиняти батьки без дозволу органа
опіки та піклування, відповідно до ст.
117 СК України, є відмова від майнових
прав дитини, яким є й право дитини на
користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про основи соціального
захисту безпритульних громадян і
дітей», держава охороняє і захищає
інтереси дітей при вчиненні правочинів
щодо нерухомого майна; неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно житлових приміщень, органи
опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, що їх замінюють, житлових прав
і охоронюваних Законом інтересів
дітей; для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
права власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

З наведеної законодавчої бази
вбачається, що для отримання будь-яких
кредитів, забезпеченням яких виступає
іпотека нерухомого майна - житлового
приміщення для громадян, які мають
неповнолітніх дітей, обов'язковим є
отримання попереднього дозволу органу
опіки та піклування.

Проте такий дозвіл на укладення
спірного іпотечного договору батьками
неповнолітнього ОСОБА_3 отриманий не
був.

Факт того, що відповідач ОСОБА_4 мав
малолітню дитину на момент укладення
іпотечного договору був достовірно
відомим сторонам договору, оскільки
неповнолітній ОСОБА_3 був
вписаний як у паспорт батька, так і
матері під час надання ними згоди на
укладення іпотеки, але сторонами
іпотечного договору свідомо були
порушені права дитини - вона була
позбавлена в майбутньому права на
користування житловим приміщенням,
оскільки метою іпотечного договору є
задоволення фінансових вимог Банку в
разі припинення боржником виплат за
кредитним договором (в даному разі -
договором поручительства), тому
сторони свідомо і не звернулися до
органу опіки і піклування за дозволом
на укладення такого договору,
задовольнившись тим, що дитина
зареєстрована за іншою адресою.

Згідно з вимогами ст. 203 ч. 6 ЦК України,
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами) не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ч. 1 ЦК України,
недодержання сторонами в момент
вчинення правочину вимог, встановлених
ч. 6 ст. 203 ЦК України, є підставою
визнання недійсності правочину.

Відповідно до висновку позивача -
органу опіки та піклування у
Болградському районі від 17.09.2013 року за
№ 01/С-421/0659, права ОСОБА_3, що був
малолітнім на момент укладення
іпотечного договору, фактично були
порушені, а тому підлягають захисту
шляхом відновлення - визнання
іпотечного договору, як укладеного з
порушенням вимог закону, недійсним.

Твердження у судовому засіданні
представника Банку про те, що дитина
вже виросла і проживає у м. Одеса, суд
першої інстанції до уваги не взяв,
оскільки, по-перше, іпотечний договір
підлягає визнанню недійсним з моменту
порушення ним прав дитини, тобто, з
моменту його незаконного укладення, а
також враховуючи довідки, надані
батьками неповнолітнього суду про те,
що ОСОБА_3 на даний час зареєстрований у
гуртожитку м. Одеси тимчасово - на
період навчання у Виші, тому його право
на користування та проживання у
будинку, що є предметом іпотеки, було
порушене у момент укладання договору
на майбутнє і тому підлягає захисту.

Наполягання відповідачки ОСОБА_6 на
тому, що вона не до кінця усвідомлювала
значення своїх дій щодо підписання
згоди на іпотечний договір із-за не
володіння нею інформації в повному
обсязі, довіряючи чоловіку,
підтверджується тим, що на іпотечному
договорі відсутній її підпис, і це
свідчить про те, що вона з текстом
договору не ознайомлювалася, а з тексту
«заяви» про надання згоди на іпотеку,
що вона, ОСОБА_6, підписувала у
нотаріуса, не вбачається, що у цій заяві
ОСОБА_6 надає згоду саме на передачу в
іпотеку житлового приміщення будинку
АДРЕСА_1 у м. Болград, до того ж у заяві,
наряду з друкованим текстом є текст,
виконаний від руки і у судовому
засіданні ніким не доведено, що текст
«від руки» був зроблений саме до
підписання його ОСОБА_6, тобто, що вона
врахувала усі неточності і
виправлення, доповнення тексту,
підписуючи його.

Таким чином суд першої інстанції,
враховуючи вищезазначене, дійшов
висновку, що позивач обґрунтовано
наполягав на визнанні іпотечного
договору недійсним з моменту його
укладення - як укладеним з грубим
порушенням вимого Закону, а також
позивач правомірно наполягав на
визнанні дій відповідача ОСОБА_4
неправомірними, в частині укладання
такого договору з грубим порушенням
вимог Закону щодо захисту ним, ОСОБА_4,
як батьком, прав дитини, проте суд
першої інстанції вважав, що не може
визнати дії відповідачів ВАТ
«Державний ощадний банк України» та
нотаріуса ОСОБА_5 незаконними при
укладенні та затвердженні іпотечного
договору, оскільки інструкцією від
нотаріуса не вимагалося
підтверджувати довідкою фактичне
місце проживання сторін та їхніх дітей
- лише місце реєстрації.

За таких обставин, суд першої інстанції
частково задовольнив позов.

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції, в
частині задоволених позовних вимог,
так як суд першої інстанції дійшов до
них з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, в цій
частині.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6
перебували у зареєстрованому шлюбі з
18.08.1995 року, від якого мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 15-16, 91).

19.12.2007 року, з метою забезпечення
зобов'язань за кредитними договорами
укладеними ВАТ «Державний ощадний банк
України» і СФГ «Статус» в особі голови
господарства ОСОБА_4 № 38, № 39 від 18.12.2007
року, між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_4, за письмовою згодою
ОСОБА_6 укладено спірний договір
іпотеки домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Болграді Одеської області, яке
складається з житлового будинку,
магазину, надвірних споруд загальною
площею 260,7 кв. м., житловою - 102,6 кв. м., що
розташовані на земельній ділянці
площею 102,6 кв. м. земель місцевої Ради та
1 000 кв. м. - земель з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку.,
право власності на яке зареєстровано
за ОСОБА_4 (а. с. 4-7, 25-33, 36, 80-90).

На момент укладення спірного договору
іпотеки в будинку АДРЕСА_1 у м. Болграді
Одеської області був зареєстрований
ОСОБА_4 та доказів про користування
будинком іншими особами не було (а. с. 35,
94).

Болградська районна державна
адміністрація в особі органу опіки та
піклування, яка звернулася з позовом до
суду в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 вважає, що спірний договір
іпотеки укладено з порушенням вимог
діючого законодавства, що порушує
права неповнолітнього ОСОБА_3 на
користування будинком.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 176 СК
України, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства», ч. 1 ст. 405 ЦК
України, права батьків та дітей на
користування житлом, яке є власністю
когось із них, встановлюється законом,
діти - члени сім'ї власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником.

Зробивши висновок про те, що спірний
договір іпотеки порушує права
неповнолітнього ОСОБА_3 на
користування будинком АДРЕСА_1 у м.
Болграді Одеської області, суд першої
інстанції не врахував тих обставин, що
згідно з наданими ОСОБА_4 документами,
що необхідні для укладення договору
іпотеки, власником і єдиним
користувачем будинку був він.

Надаючи нотаріально посвідчену згоду
на укладення договору іпотеки, ОСОБА_6
зазначила, що вона проживає у АДРЕСА_2
що також підтверджується копією її
паспорта (а. с. 7 зв. ст., 34, 36, 90).

Доказів про те, що на момент укладення
спірного договору іпотеки
неповнолітній ОСОБА_3 і його мати
ОСОБА_6 проживали та користувалися
переданим в іпотеку будинком АДРЕСА_1 у
м. Болграді Одеської області немає,
оскільки в цьому будинку вони
зареєстровані та користуються ним лише
з 02.03.2010 року (а. с. 121).

Ці обставини підтверджуються
матеріалами справи, фотокопією частини
домової книги, довідкою виконкому
Болградської міської ради від 10.12.2010
року, довідкою дитячої консультації
Болградської ЦРЛ, що встановлено
рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14.12.2011 року
справа № 6-24400св11 (а. с. 129-130).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, спірний договір іпотеки укладено
у відповідності з вимогами діючого
законодавства і при його укладенні не
були порушені права неповнолітнього
ОСОБА_3 в інтересах якого звернулася з
позовом до суду Болградська районна
державна адміністрація в особі органу
опіки та піклування, а тому підстав
передбачених ч. 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК
України для задоволення позову, якими
керувався суд першої інстанції, немає.

Посилання суду першої інстанції на ті
обставини, що батько не мав права
укладати спірний договір іпотеки без
дозволу органу опіки та піклування, а
такий дозвіл отриманий не був є
безпідставний, оскільки відповідно до
матеріалів справи вказаний договір на
момент укладення не зачіпав прав та
інтересів неповнолітнього ОСОБА_3

Також судова колегія не приймає до
уваги, враховуючи встановлені
обставини у справі, які
підтверджуються матеріалами справи,
посилання позивача, як на
підтвердження місця проживання
неповнолітнього ОСОБА_3, на довідки
навчального закладу та районної
лікарні, оскільки ці довідки не є тими
доказами відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК
України, які можуть підтверджувати чи
спростовувати місце проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин, відсутні правові
підстави для задоволення позову, а
рішення суду першої інстанції, в
частині задоволених позовних вимог
підлягає скасуванню.

З висновками суду першої інстанції, в
частині позовних вимог, в задоволенні
яких відмовлено, судова колегія
погоджується, враховуючи встановлені
обставини у справі та відсутність
правових підстав для визнання
недійсним спірного договору іпотеки.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія, частково погоджується
з доводами апеляційної скарги,
враховуючи її резолютивну частину, та
вважає, що рішення Болградського
районного суду Одеської області від
21.03.2014 року, в частині визнання
незаконними дій ОСОБА_4 щодо укладення
договору іпотеки № 10427 від 19.12.2007 року з
ВАТ «Державний ощадний банк України»
та, в частині визнання недійсним
договору іпотеки нерухомого майна -
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1 у м. Болград Одеської області,
що був укладений між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_4 19.12.2007
року і зареєстрований в реєстрі за №
30/2007, підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, в цій частині, про
відмову в задоволенні цих позовних
вимог. В іншій частині рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеське обласне управління АТ
«Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Болградського
районного суду Одеської області від
21.03.2014 року по справі за позовом
Болградської районної державної
адміністрації в особі органу опіки та
піклування в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 до ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
ОСОБА_4 про визнання незаконними дій,
визнання недійсним договору іпотеки
скасувати, в частині визнання
незаконними дій ОСОБА_4 щодо укладення
договору іпотеки № 10427 від 19.12.2007 року з
відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» та, в
частині визнання недійсним договору
іпотеки нерухомого майна - житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1 у м.
Болград Одеської області, що був
укладений між відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України», код ЕДРПОУ 00032129, та ОСОБА_4 19
грудня 2007 року і зареєстрований в
реєстрі за № 30/2007.

Ухвалити нове рішення в цій
частині, яким відмовити в задоволенні
позову Болградської районної
державної адміністрації в особі органу
опіки та піклування в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області
О.Д. Варикаша

О.А. Ступакова

В.А. Станкевич