Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Масенко Д.Є.
Справа № 428/3660/13-ц
Провадження № 22ц/782/1399/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі:

головуючого судді - Масенка Д.Є.,

суддів: Коротких О.Г., Орлова І.В.,

при секретарі - Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_2 на
рішення Сєвєродонецього міського суду
Луганської області від 14 лютого 2014 року
у цивільній справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
зобов'язання виконати умови договору,
стягнення боргу, пені, судових витрат, -

встановила:

У травні 2013 року ФОП ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3, який у
подальшому уточнила та просила:
зобов'язати ОСОБА_3 виконати п.3.1 в
частині повної оплати за встановлені в
кількості 4 шт. секційні ворота
виробництва «Рітерна»; стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за
договором № 16 в сумі 20944гр., пеню за
несвоєчасну оплату в сумі 4128гр., судові
витрати 251гр., витрати на проїзд в сумі
1250гр., витрати по оплаті представника
2000гр., витрати по оплаті послуг
адвоката 2500гр.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначила наступне, що 05.05.2010р.
між сторонами було укладено договір №
16 на виготовлення та встановлення
воріт виробництва «Рітерна» в
кількості 4 шт. на загальну суму 72000гр.
підрядником позивача роботи були
викладені і відповідачем частково
оплачені, проте станом на 10.06.2010р.
відповідач не доплатив 20944гр., що
потягло також нарахування пені 6
місяців в сумі 4128гр.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 14 лютого 2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, позивач звернулась до суду з
апеляційною скаргою, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, невірну оцінку
доказів, просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення
яким, задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
осіб, які з'явились, дослідивши надані
докази, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду дійшла до
наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Наведені вимоги закону судом виконані
у повному обсязі не були.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір на виготовлення та
встановлення воріт, проте точну дату
його укладення не встановлено, і у
зв'язку з цим цією датою визнано 09
квітня 2010р. через отримання
відповідачем воріт саме в цей день.
Крім цього, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач визнав
укладення усного договору з позивачем
з датою отримання воріт 13.04.2010р., отже
саме з цієї дати слід вважати початок
перебігу строку позовної давності.

Врахувавши клопотання відповідача про
відмову у задоволені позову через
пропуск строку позовної давності та з
огляду на сплив трирічного строку
позовної давності, суд 1 інстанції
дійшов висновку про наявність підстав
для відмови у задоволені позову через
пропуск строку позовної давності.

Також, судом 1 інстанції відмовлено за
необґрунтованістю у задоволені вимог
щодо відшкодування судових витрат.

З таким висновками суду першої
інстанції судова колегія погодитись не
може з огляду на наступне.

Сторонами не заперечується, що
відповідно до декларацій КИЕ-025807 від
07.04.2010р. та КИЕ-026734 від 09.04.2010р. з м. Київ
до м. Сєвєродонецьк підприємством
«Рітерна» було відправлено вантаж
(ворота). За декларацією КИЕ-025807 від
07.04.2010р. вантаж отримав ОСОБА_4 та
сплатив за нього113,32гр., За декларацією
КИЕ-026734 від 09.04.2010р. вантаж отримав
ОСОБА_3 та сплатив за нього 1055,90гр.
(кількість місць 24 вага 1100кг.) (а.с.6).

Як встановлено в судовому засіданні
05.05.2010р. між позивачем, в особі
представника ОСОБА_5 (а.с.16,57), та
відповідачем було укладено договір
предметом якого є поставка та
установка 4 воріт (а.с.80).

Посилання відповідача на підроблення
його підпису в договорі № 16 від 05.05.2010р.
судом до уваги не приймається через
відсутність доказів цього, як не
приймається до уваги і посилання
відповідача на наявність в матеріалах
справи ще двох примірників договору №
16 з певними розбіжностями (а.с.4,5 та
а.с.7,8 матеріалу про відмову в порушенні
кримінальної справи № 3372/10), оскільки
ці примірними є копіями договорів,
оригінали яких суду не надані, тобто
відсутні підстави для їх оцінки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків зокрема є договори та
інші правочини.

Згідно положень ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Виходячи з встановлених в судовому
засіданні обставин, та враховуючи
положення наведених правових норм,
судова колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для висновку про
невиконання відповідачем умов
договору № 16 від 05.05.2010р., що є підставою
для відмови у стягненні з відповідача
заборгованості в сумі 20944гр. та пені
4128гр., оскільки відсутні докази цього.

Так, пунктом 2.2 договору № 16 від 05.05.2010р.
(а.с.80) передбачено обов'язок виконавця
(позивача) повідомити замовника про
поставку продукції протягом 10 днів з
моменту її готовності до поставки,
будь-яким доступним для виконавця
засобом (листом, телеграмою, факсом,
телефонограмою, тощо). З огляду на
відсутність доказів повідомлення
відповідача про поставку продукції
(воріт) та заперечення відповідачем
поставки воріт за договором № 16,
відсутні підстави для висновку про
виконання позивачем умов договору про
поставку та установку воріт та
невиконання відповідачем умов
договору щодо остаточного розрахунку,
який здійснюється відповідачем
протягом 2 банківських днів з дня
поставки продукції та підписання
видаткової накладної (акту
прийому-передачі виконаних робіт)
відповідно до п.3.4 договору. Посилання
позивача на отримання відповідачем
воріт ще у квітня 2010р., з огляду на
декларації ТОВ «Ін-тайм» КИЕ-025807 від
07.04.2010р. та КИЕ-026734 від 09.04.2010р. (а.с.6) є
неґрунтовним, оскільки на квітень 2010р.
між позивачем та відповідачем не
існувало договірних відносин по
договору № 16 від 05.05.2010р., а доводи
позивача про ідентичність цих
правовідносин є припущенням, яке не
може бути покладено в основу судового
рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що
судом першої інстанції помилково було
зроблено висновок про наявність
підстав для відмови у задоволені
позивних вимог через пропуск строку
позовної давності і у задоволені
позову слід відмовити з вище наведених
мотивів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Тобто підставою для
відшкодування судових витрат є
задоволення позову, що у цьому випадку
не мало місця.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних

вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття

провадження у справі або залишення
заяви без розгляду.

У відповідності зі ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову у
задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 14
лютого 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким
відмовити ФОП ОСОБА_2 у задоволені
позову за необґрунтованістю.

Рішення набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржено протягом 20
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: