Єдиний унікальний номер 205/2566/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 12.10.2012 року о 19 год. 35 хв. на
вул. Маяковського в м.
Дніпропетровську в районі
Лакофарбного заводу, перед пішохідним
переходом, сталася дорожньо -
транспортна пригода, а саме зіткнення
автомобіля марки «ВАЗ 2105», д/н НОМЕР_3
під керуванням водія ОСОБА_3 (далі -
Відповідач), з автомобілем марки «ОРЕL
CADETT», д/н НОМЕР_2 під керуванням водія
ОСОБА_1, в результаті чого останньому
автомобілю нанесено механічні
пошкодження, чим і завдана матеріальна
шкода. Далі позивач зазначає, що
відповідач на місці дорожньо -
транспортної пригоди відразу
погодився з тим, що він порушив правила
дорожнього руху, і запропонував
відновити автомобіль у найкоротший
строк власним коштом, про що склав
власноруч написану розписку. Однак
своїх зобов'язань за такою розпискою
відповідач не виконав. У зв'язку з чим,
позивач вказує, що він звернувся до
експерта для визначення вартості
матеріального збитку, нанесеного
ОСОБА_3. Згідно висновку № 1020/1
експертного дослідження
автотоварознавця по визначенню
вартості матеріального збитку КТЗ від
28.10.2012 року вартість відновлювального
ремонту автомобіля марки «ОРЕL CADETT», д/н
НОМЕР_2, який належить на праві
приватної власності ОСОБА_1, оцінюється
у розмірі 16 402 (шістнадцять тисяч
чотириста дві) грн. 19 коп. Окрім цього,
позивач вказує, що він 20.05.2013 року
звернувся до ДАІ м. Дніпропетровська із
заявою про оформлення вищевказаного
ДТП. 23.05.2013 року сектором оформлення
матеріалів ДТП, дізнання та розшуку
транспортних засобів, що зникли з місця
ДТП ВДАІ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області був
складений протокол огляду місця ДТП,
складена схема місця ДТП, а також
відібрані пояснення з приводу ДТП. У
зв'язку з чим позивач вимушений
звернусь до суду та просити стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на його, ОСОБА_1,
користь відшкодування матеріальної
шкоди у загальному розмірі 16 465
(шістнадцять тисяч чотириста шістдесят
п'ять) грн. 90 коп., моральної
(немайнової) шкоди у розмірі 10 000
(десять тисяч) грн. 00 коп. та судові
витрати у розмірі 264 (двісті шістдесят
чотири) грн. 67 коп.

Позивач (його представник) в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги
та просили їх задовольнити, по мотивам,
що викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково,
зокрема визнав свою вину у скоєні ДТП,
однак не погодився із сумою майнової та
моральної шкоди, вважаючи такі суми
завищеними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, дослідивши матеріали справи,
знаходить позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню з
огляду на нижчевикладене.

Так, судом встановлені такі обставини
справи та визначені виниклі відповідно
до них правовідносини.

Судом встановлено, що 12.10.2012 року о 19
год. 35 хв. на вул. Маяковського в м.
Дніпропетровську в районі
Лакофарбного заводу водій автомобіля
марки «ВАЗ 2105», д/н НОМЕР_3 ОСОБА_3 під
час руху не врахував дорожню
обстановку, не обрав безпечної
швидкості руху, скоїв зіткнення з
автомобілем марки «ОРЕL CADETT», д/н
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, та
який належить останньому на праві
приватної власності.

Судом також встановлено, що 12.10.2012 року,
відповідач не заперечуючи своє вини у
скоєні означеної ДТП, склав власноруч
написану розписку, та взяв на себе
зобов'язання відновити пошкоджений
транспортний засіб «ОРЕL CADETT», д/н
НОМЕР_2.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що в даному випадку,
власноручно написана розписка
відповідачем та визнання ним своєї
вини у скоєні вказаної ДТП під час
розгляду даної цивільної справи по
суті, повністю підтверджує вину
останнього в скоєній ДТП.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана в тому числі
неправомірними діями майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК
України, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 р. зі змінами та
доповненнями «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо).

Судом встановлено, що особою, яка на
відповідній правовій підставі
володіла автомобілем марки «ВАЗ 2105»,
д/н НОМЕР_3 під час ДТП є саме
відповідач ОСОБА_3.

Тому за вказаних вище обставин та вимог
матеріального закону, суд доходить
висновку, що відповідач, як володілець
джерела підвищеної небезпеки і з вини
якого сталася дорожньо-транспортна
пригода, є відповідальним за заподіяну
позивачу шкоду. Відтак,
проаналізувавши фактичні обставини
справи, суд вважає, що вчинення
відповідачем правопорушення доведено
належними доказами, що є підставою для
притягнення його до відповідальності у
виді стягнення спричиненої майнової
шкоди.

Згідно висновку № 1020/1 експертного
дослідження автотоварознавця ОСОБА_4
по визначенню вартості матеріального
збитку КТЗ від 28.10.2012 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
марки «ОРЕL CADETT», д/н НОМЕР_2, який
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1, оцінюється у розмірі 16 402
(шістнадцять тисяч чотириста дві) грн.
19 коп. (а.с. 7-20).

Однак, із матеріалів справи вбачається,
що позивачем для відновлення
транспортного засобу після ДТП на
спеціалізованому підприємстві з
технічного обслуговування автомобілів
фактично було витрачено 12 531 грн. 00 коп.
(а.с. 30). Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК
України, розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі. Тому суд
доходить висновку, що саме сума в
розмірі 12 531 грн. 00 копійок є реальними
збитками, що були спричинені
позивачеві внаслідок ДТП, що мала місце
12.10.2012 року, і яку слід стягнути із
відповідача на користь позивача
ОСОБА_1.

Статтею 212 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Виходячи з вказаної норми
процесуального права, суд при
вирішенні спору має встановлювати
обставини, що мають значення для справи
лише на підставі наявних в матеріалах
справи доказах.

Разом з цим, відповідач, заперечуючи
проти розміру збитків, визначених
позивачем, та наголошуючи на тому, що
він власними силами допомагав
відновлювати пошкоджений транспортний
засіб, не надав суду жодного належного
чи допустимого доказу на підтвердження
таких обставин. Суд, з метою
забезпечення права відповідача на
правову допомогу, подання та
забезпечення відповідних доказів,
проголошував у судовому розгляді
перерву на достатній для вчинення
таких дій час. Однак відповідач своїми
процесуальними правами не скористався,
жодної заяви чи клопотання до суду із
означеного приводу не подав, правом на
правову допомогу не скористався.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
із ст. 58 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Докази не можуть
ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на наведене, суд відхиляє
доводи відповідача, як такі що не
ґрунтуються на доказах, не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
даної цивільної справи по суті.

Разом з цим, суд не знаходить правових
підстав для стягнення із відповідача
витрат позивача на експертні послуги у
розмірі 600 (шістсот) грн. 00 коп., прокат
та балансіровку диска запасного колеса
у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 00
коп., шиномонтажні роботи у розмірі 75
(сімдесят п'ять) грн. 00 коп., хімічну
чистку автомобіля після ремонту у
розмірі 680 (шістсот вісімдесят) грн., 00
коп., придбання колеса « 185160R14 DURAGRIP»
вартістю 650 (шістсот п'ятдесят) грн. 00
коп., а також, витрати на авто
страхування на 2014 - 2015 роки у розмірі 558
(п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 90 коп.

Так, проведення означених робіт та
придбання таких запасних частин не
було передбачено в переліку робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженого транспортного засобу, які
були визначені у вищевказаному
експертному досліджені від 28.10.2012 року,
а сам позивач не довів суду наявного
причинного зв'язку між необхідністю
здійснення таких робіт, купівлі
запчастин та протиправними діями
відповідача по справі.

Окрім цього витрати на проведення
експертних досліджень віднесені до
судових витрат (ч.3 ст. 79 ЦПК України), а
тому відшкодування вартості
проведення експертного дослідження і
пов'язаних з ним витрат може мати місце
лише у випадку проведення такого
дослідження (судової експертизи) в
межах розгляду цивільної справи (ч.2
ст.86 ЦПК України), а тому в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити
з-за необґрунтованістю.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд
виходив з наступного.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Також згідно ч.2 ст.1166 та ч.5 ст.1187 ЦК у
випадку спричинення шкоди джерелом
підвищеної небезпеки, особа, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, звільняється
від обов'язку відшкодування шкоди
тільки тоді, коли доведе, що шкоду
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого. Тобто,
володілець джерела підвищеної
небезпеки може бути звільнений судом
від відповідальності, якщо доведе, що
шкоди було завдано внаслідок дії
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Така шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Згідно п.17-1 постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» потерпілий, тобто особа, якій
заподіяно моральну шкоду внаслідок
незаконних дій, має право пред'явити
позов про її відшкодування. Пунктом 3
цієї ж постанови встановлено, що під
моральною (немайновою) шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім цього, Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 31.03. 1995р. № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди « (зі змінами та доповненнями)
було роз'яснено, що заподіяна моральна
(немайнова) шкода відшкодовується тій
фізичній чи юридичній особі, права якої
були безпосередньо порушені
протиправними діями (бездіяльністю)
інших осіб, а розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо), та з урахуванням інших обставин
при цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Пунктом 7 постанови від 31 березня 1995 р.
№4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" передбачено, що за змістом норм
законодавства, які регулюють ці
правовідносини, заподіяна моральна
шкода відшкодовується особі, права
якої були порушені неправомірними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

Вирішуючи питання про розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди на користь позивача, суд,
враховуючи характер та обсяг
заподіяних позивачеві моральних,
душевних, психічних і фізичних
страждань, яких зазнав позивач,
характер немайнових витрат (їх
тривалості, можливості відновлення),
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди ґрунтуються на законі
та підтверджуються належними та
допустимими доказами по справі.

Разом з цим, з огляду на тривалість
вказаних страждань, характеру
ушкодження майна, характеру немайнових
витрат, суд визнає заявлений розмір
моральної шкоди у загальному розмірі 10
000 (десять тисяч) грн. 00 коп. надмірно
завищеним, у зв'язку з чим, виходячи з
принципів розумності та
справедливості, вважає за необхідне
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди задовольнити частково в розмірі
500 (п'ятсот) грн. 00 коп. на користь
позивача.

Таким чином, с відповідача ОСОБА_3
підлягає стягненню на користь ОСОБА_1
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 12.10.2012 року, матеріальна шкода у
загальному розмірі 12 531 (дванадцять
тисяч п'ятсот тридцять одна) грн. 00
копійок., та моральна шкода в розмірі 500
(п'ятсот) грн. 00 коп., а в задоволені
решти позову слід відмовити за
необґрунтованістю таких вимог.

Також, на підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог судові
витрати, понесені позивачем по оплаті
судового збору у розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.395, 396, 1167,1188 ЦК України, ст.ст.10, 11,
15, 57-60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України за №6
від 27.03.1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
31.03. 1995р. № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями), суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -
задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 12.10.2012 року, матеріальну шкоду у
загальному розмірі 12 531 грн. 00 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 12.10.2012 року, моральну шкоду у
розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп.

4. В задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог понесені та
документально підтверджені судові
витрати по справі у вигляді судового
збору у розмірі 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
міста Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д.В. Мовчан