АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/6132/14-ц
Провадження 22ц/774/2005/к/14
Доповідач - Остапенко
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Савіної Г.О.,
Чорнобука В.І.

при секретарі - Чубіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 14 серпня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди, -

Особи, які беруть участь у розхгляді
справи:

представник відповідача публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» - Мордвінкін
Сергій В’ячеславович;

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про стягнення
моральної шкоди, посилаючись на те, що
він, працюючи тривалий час в шкідливих
умовах праці, отримав професійне
захворювання, у зв'язку із чим
висновком МСЕК від 21.10.2013 року йому було
первинно встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі
25%, з наступним переоглядом 01.10.2014 року.

Вважає, що у зв'язку з отриманим
професійним захворюванням йому
спричинено моральну шкоду, розмір якої
він визначив у 243 000грн. та просив суд
стягнути цю суму з відповідача на свою
користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 14 серпня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з
ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь
ОСОБА_2 14 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ПАТ «КЗРК» на користь
держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на те, що судом помилково
до врегулювання спірних правовідносин
застосовано положення загальних норм
діючого законодавства замість
спеціального ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві, професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відповідно до якого
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров`я або у разі смерті
працівника покладено на Відділення
фонду.

Судом першої інстанції не враховано, що
при укладанні трудового договору
відповідач не приховував важкість та
шкідливість технологічного процесу, а
тому не може нести відповідальність у
вигляді моральної шкоди із- за цієї
підстави, що суд не взяв до уваги.

Судом при визначенні розміру моральної
шкоди не враховано роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року з подальшими
змінами «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивачапросить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
районного суду залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач з 08.07.1983
року по 25.01.2013 року працював на ш.
«Гвардійська», ш. «Гігант», ш. «Родіна»,
25.01.2013 року звільнений за власним
бажанням (а.с. 6-10).

Працюючи протягом тривалого часу,
впродовж 15 років 9 місяців в умовах
впливу шкідливих факторів, позивач
отримав професійне захворювання з
діагнозом: хронічне обструктивне
захворювання легень 1-ІІ ст. (пиловий
бронхіт І-ІІ ст.. емфізема легень І-ІІ
ст..) ЛН другого ст.. J 44, нейросенсорна
приглухуватість першого ст.. з легким
зниженням слуху) Н 90.3 (а.с. 11-12).

Висновком МСЕК від 21.10.2013 року (а.с. 13)
позивачу первинно встановлено 25%
втрати професійної працездатності з
яких: 20% по ХОЗЛ і 5% по туговухості з
повторним переоглядом 01.10.2014 року.

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_2 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 01 серпня
2013 року (а.с. 11-12) причиною професійного
захворювання ОСОБА_2 є перевищення
гранично допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу. Конкретних посадових осіб, які
відповідальні за виникнення
професійного захворювання встановити
не можливо.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
охорону праці» роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Таким чином,
доводи апеляційної скарги щодо
недоведеності вини підприємства у
виникненні нещасного випадку, що
призвів до втрати професійного
захворювання, є безпідставними та
спростовуються зібраними по справі
матеріалами.

Крім того, суд, на підставі медичних
документів про лікування позивача у
зв'язку з професійним захворюванням,
правильно визнав, що позивачу була
заподіяна моральна шкода, так як, був
порушений звичайний спосіб його життя,
він вимушений витрачати свої сили на
організацію свого життя, загальний
стан здоров'я обмежує його можливості,
внаслідок чого він переносить моральні
страждання.

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає в залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Посилання представника відповідача в
апеляційній скарзі на те, що позивач
добровільно працював тривалий час у
шкідливих умовах праці та саме його дії
стали причиною професійного
захворювання безпідставні та
суперечать вищевикладеному.

Спростовуються встановленими
обставинами та матеріалами справи й
доводи представника відповідача щодо
відсутності підстав для відшкодування
ОСОБА_2 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, щодо
ненадання позивачем висновків
медичних установ про заподіяння йому
моральних страждань не ґрунтуються на
законі та спростовуються
вищевикладеними висновками суду.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів, незгодою з висновками суду по
їх оцінці та стислого викладення
узагальнення судової практики з
розгляду справ даної категорії.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 14 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)