Справа №480/1249/13-ц 30.07.2014 30.07.2014 30.07.2014
Провадження № 22ц/784/2079/4 Суддя
першої інстанції Карікова Л.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем
України

30 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового
засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною
скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 26 травня 2014
року

за позовом

ОСОБА_2 до садівничого товариства
«Івушка -1» про визнання договору
купівлі - продажу дійсним та визнання
права власності,

В С Т А Н О В И Л
А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до садівничого товариства
«Івушка -1» ( далі - СТ «Івушка -1»,
садівниче товариство) про визнання
дійсним договору купівлі - продажу
садового будинку НОМЕР_1 у СТ «Івушка -1»
в с. Новобузькому Миколаївського
району Миколаївської області від 25
березня 2005 року та визнання права
власності на садовий будинок.

Обгрунтвовуючи позовні вимоги
позивачка вказувала, що вказаного вище
числа придбала садовий будинок у
попереднього власника ОСОБА_4 за суму
еквівалентну 2000 доларам США. Вказаний
правочин не підлягав обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Одночасно з укладенням договору вона
написала заяву про вступ до
садівничого товариства і сплатила
вступні внески та передала цю заяву
через ОСОБА_5, з яким проживала однією
сім'єю без реєстрації шлюбу. Після
чого вона прийняла від продавця майно
та користується ним по день подачі
позову. Проте в листопаді 2006 року вона
дізналася, що ОСОБА_5 від свого імені
написав заяву про вступ в члени СТ
«Івушка -1». Після її звернення до
керівництва садівничого товариства з
цього приводу, дача була переоформлена
на підставну особу ОСОБА_6, а згодом на
мати ОСОБА_5 - ОСОБА_7 Намагаючись
захистити свої права вона зверталася
до правоохоронних органів, але весь час
користувалася садовим будинком. Після
смерті матері її чоловіка ОСОБА_5
відповідач, в особі свого керівника,
перешкоджає користуватися їй її
майном. У зв'язку з чим, вона просить
визнати угоду, укладену між нею та
ОСОБА_4 дійсною, та визнати за нею право
власності на садовий будинок.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 26
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про відмову в задоволенні
позову. На думку апелянта, висновки
суду суперечать доказам у справі та
вимогам матеріального права.

Представник відповідача направила до
апеляційного суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу. В ній
йдеться про те, що за своє життя ОСОБА_5
вийшов з членів товариства, після чого
в члени садівничого товариства
приймалися ОСОБА_6, а потім мати ОСОБА_5
- ОСОБА_7, яка отримала державний акт на
право власності на земельну ділянку
НОМЕР_1 в СТ «Івушка -1» від 6 грудня 2007
року. Після її смерті у власність
земельну ділянку отримали її
спадкоємці ОСОБА_8 і ОСОБА_9 Тому
підстав, на думку, представника
відповідача для задоволення позову
немає.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як виходить зі змісту позовних вимог,
позивачка просить визнати дійсним
договір купівлі - продажу садового
будинку, що розташований на земельній
ділянці НОМЕР_1 в СТ «Івушка -1» та
належав колишньому члену садівничого
товариства ОСОБА_4, укладений між нею
та вказаною особою.

Незважаючи на такі вимоги, вона не
вказала в якості відповідача продавця
будинку, який повинен бути
відповідачем за її вимогами.

Позивачка зазначала, що угода купівлі -
продажу будинку не підлягала
нотаріальному посвідченню. Між тим, ч. 1
ст. 220 ЦК України вказує на можливість
визнання дійсною угоди, яка підлягає
нотаріальному посвідченню.

Також вона не надала до суду самого
договору купівлі - продажу, укладеному
в простій письмовій формі, вказуючи, що
правовстановлюючих документів на
будинок, як самостійний об'єкт права
власності немає.

За такого, висновки суду про
відсутність підстав для задоволення
позову є правильними. Є правильними й
правові висновки суду щодо підстав
визнання дійсними договорів, які
підлягали нотаріальному посвідченню
і державній реєстрації.

Доводи в апеляційній скарзі не можуть
бути взяті до уваги.

За вказаного, посилання позивачки на
обставини володіння садовим будинком
не мають правового значення.

Питання належності садового будинку
позивачці залежить як від прийняття
будинку до експлуатації та наявності
на нього правовстановлюючих
документів, так і від обставин,
пов'язаних з членством в садівничому
товаристві та правом користуватися
земельною ділянкою.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 09 вересня 2009 року «Про затвердження
Тимчасового порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
приватних житлових будинків садибного
типу, дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
споруджених без дозволу на виконання
будівельних робіт» було передбачено,
що підставою для оформлення права
власності на приватні житлові будинки,
дачні та садові будинки, споруджені до
05 серпня 1992 року, є складений БТІ
висновок про технічний стан будівлі та
документ, що засвідчує право власності
або користування земельною ділянкою,
на якій вона розміщена. Зазначена
постанова втратила чинність 02 червня
2011 року.

Законом України від 17 лютого 2011 року
«Про регулювання містобудівної
діяльності» встановлено, що прийняття
в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009
року індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, які збудовані без дозволу на
виконання будівельних робіт,
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж таких об'єктів за наявності
документа, що посвідчує право
власності або користування земельною
ділянкою, на якій вони розташовані.

Позивачка не надала доказів, що на час
виникнення спірних правовідносин
садовий будинок був прийнятим в
експлуатацію державною технічною
комісією у встановленому порядку, була
проведена реєстрація будинку та
забудовнику було видано технічний
паспорт для подальшого оформлення
права приватної власності на будинок.
Також не надано доказів, що на будинок
отримано правовстановлюючий документ,
та доказів щодо права позивачки
користуватися земельною ділянкою.

За такого, позивачка не довела
належність обраного способу захисту
її, як вона вважає порушеного права на
садовий будинок, який за її
твердженням є об'єктом права власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 26 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: