Справа № 598/1993/13-ц
провадження № 2/598/51/2014
РІШЕННЯ

іменем України

"16" вересня 2014 р.
Збаразький районний суд

Тернопільської області в складі :

головуючого судді Олещука
Б.Т.

при секретарях Демчук О.М.,
Маціпурі Х.А.,

Пилипчук Х.М.

з участю представників позивача ОСОБА_2
та адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Збаражі
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про розподіл спільної сумісної
власності подружжя,-

встановив:

До суду звернулася ОСОБА_4 з позовом до
ОСОБА_5 про розподіл спільної сумісної
власності подружжя.

Просила визнати за нею право власності
на 1/2 частину кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2»
та на 1/2 частину земельної ділянки,
площею 0,02 га, розташованих по АДРЕСА_1,
зареєстрованих за приватним
підприємством «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
мотивуючи свої вимоги тим, що
перебуваючи у шлюбі з 24 вересня 1988 року
по 16 серпня 2012 року з ОСОБА_5 придбали
разом вищевказане майно.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3
підтримали позовні вимоги, посилаючись
на ті ж обставини і просили суд позов
задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_5, в судове засідання
не з'явився, по невідомій суду причині,
хоча про час, день та місце розгляду
справи був належним чином
повідомлений. Суд на підставі ст.224 ЦПК
України вважає за доцільне проводити
заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення представників
позивача, допитавши свідка, дослідивши
матеріали справи та проаналізувавши
здобуті в судовому засіданні докази,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Так, судом установлено, що предметом
судового спору є питання про визнання
та розподіл спільної сумісної
власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а
саме: приміщення кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_2» та земельної ділянки,
площею 0,02 га, розташованих по АДРЕСА_1,
зареєстрованих за приватним
підприємством «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Судом встановлено, що сторони
проживали у зареєстрованому шлюбі з 24
вересня 1988 року. Шлюб між ними
розірваний 16 серпня 2012 року, що
стверджується матеріалами справи
(а.с.16).

Кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташований
по АДРЕСА_1, земельна ділянка
кадастровий номер 020030185, для
комерційного використання, площею 0,02
га, яка розташована по АДРЕСА_1,
зареєстровані за приватним
підприємством «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Відповідач ОСОБА_5 являється єдиним
засновником приватного підприємства
«ІНФОРМАЦІЯ_1», яке є правонаступником
спільного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Спірне майно придбане за спільні кошти
подружжя. Дані обставини стверджуються
статутом ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», довідкою
виданою 26.09.2014р. Збаразьким районним
бюро технічної інвентаризації
Тернопільської області (а.с.18), довідкою
№1198-31/04 виданою 21.09.2012р. управлінням
держземагенства у Збаразькому районі
Тернопільської області (а.с.9), копією
договору купівлі продажу земельної
ділянки від 30.09.2005р., посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі за №552 (а.с.6, 7),
копією державного акту на право
власності на земельну ділянку,
кадастровий номер 020030185, для
комерційного використання, площею 0,02
га, яка розташована по АДРЕСА_1, серії ЯА
№489740, виданого 11 жовтня 2005 року
Збаразькою міською радою
Тернопільської області та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №03, за
СП «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.10), показами
свідка ОСОБА_7, оглянутою у судовому
засіданні інвентарною справою кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_2» ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Будь-яких спростувань вищенаведених
обставин судом не здобуто.

Згідно вимог ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 Сімейного
кодексу України та ст.372 Цивільного
кодексу України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Статтями 70 СК України та 372 ЦК України
визначено, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. У разі
поділу майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Статтями 60, 69 СК України та ч.3 ст.368 ЦК
України визначено, що спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу, відповідно до вимог
частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст.65 СК України).

Відповідно до рішення Конституційного
суду України у справі за
конституційним зверненням приватного
підприємства «ІКІО» щодо офіційного
тлумачення положення частини першої
статті 61 Сімейного кодексу України
№17-рп/2012 від 19.09.2012р. в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 61 Сімейного
кодексу України треба розуміти так, що
статутний капітал та майно приватного
підприємства є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Згідно ст.356 ЦК України власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Згідно із вимогами ч.3 ст.10 та ч.1 ст.11, 60
ЦПК України кожна сторона по справі
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, а суд розглядає
справу в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Враховуючи все вищенаведене, суд
приходить до висновку, що спірні
приміщення кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2» та
земельну ділянку, необхідно визнати
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та провести їх
розподіл, оскільки вказане майно
набуте за час шлюбу, а тому згідно вимог
ст.ст.60, 70 СК України, ст.372 ЦК України та
рішення Конституційного суду України
№17-рп/2012 від 19.09.2012р. належить сторонам
в рівних частках на праві спільної
сумісної власності подружжя.

Отже, необхідно визнати за ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 право власності по 1/2 частини
кожному в ідеальних долях на
приміщення кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2» та
на земельну ділянку, площею 0,02 га,
розташованих по АДРЕСА_1,
зареєстрованих за приватним
підприємством «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
залишивши вказане майно у спільній
частковій власності сторін.

На підставі наведеного, керуючись ст.60,
68-72 Сімейного кодексу України, ст.ст.325,
328, 355, 356, 365, 368, 372 ЦК України, рішення
Конституційного суду України у справі
за конституційним зверненням
приватного підприємства «ІКІО» щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 61 Сімейного
кодексу України №17-рп/2012 від 19.09.2012р.,
ст.ст.10, 15, 60, 169, 209, 212-215, 218, 224, 225, 232, 233, 292
ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину в ідеальних долях приміщення
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого
по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину в ідеальних долях земельної
ділянки кадастровий номер 020030185,
для комерційного використання, площею
0,02 га, яка розташована по АДРЕСА_1,
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№489740, виданого 11 жовтня 2005 року
Збаразькою міською радою
Тернопільської області та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №03,
Спільному підприємству «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частину в ідеальних долях приміщення
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого
по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частину в ідеальних долях земельної
ділянки кадастровий номер 020030185,
для комерційного використання, площею
0,02 га, яка розташована по АДРЕСА_1,
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№489740, виданого 11 жовтня 2005 року
Збаразькою міською радою
Тернопільської області та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №03,
Спільному підприємству «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Вказане заочне рішення суду може бути
переглянуте Збаразьким районним судом
за письмовою заявою відповідача, яку
слід подати до суду протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення
суду.

Дане рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Збаразький районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Дане рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Б. Олещук