Справа № 191/3894/14-ц
Провадження № 2/191/1445/14
У Х В А Л А

"20" серпня 2014 р.
м. Синельникове

Суддя Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області Твердохліб А.В., розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1, представник
позивача ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю Лізінгова
компанія «Автофінанс» про визнання
договору фінансового лізінгу
недійсним та стягнення коштів, -

В С
Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним
вище позовом до відповідача, у якому
просить визнати договір фінансового
лізінгу № 008878 від 25.11.2013 року недійсним,
стягнути з ТОВ «Автофінанс» 90000, 00 грн.

Відповідно до ЗУ «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991р. №1023-ХІІ
відносини які виникають між споживачем
і виробником, виконавцем, продавцями
під час продажу товарів(виконанні
робіт, наданні послуг) регулюються цим
Законом та встановлює права споживачів
на придбання товарів(робіт, послуг)
належної якості та безпечних для життя
і здоров'я, а також визначає механізм
захисту та основи реалізації державної
політики.

Відповідно до ЗУ «Про Фінансовий
лізінг» фінансовий лізінг - це вид
цивільно-правових відносин що
виникають із договору Лізингу. Ст. 806 ЦК
України визначає, що за договором
лізингу, одна сторона (лізіногодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізінгоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізінгодавцю на праві власності і було
набуто ним без попередньої
домовленості із лізінгоодержувачем,
або майно, спеціально придбане
лізінгодавцем у
продавця(постачальника) відповідно до
встановлених лізінгоодержувачем
специфікацій та умов на певний строк і
за встановлену плату.

Предметом спору із яким звернувся
позивач до суду є визнання договору
фінансового лізингу недійсним з
підстав ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Із наведеного встановлюється, що
відносини, які виникають в момент
вчинення правочину фінансового
лізінгу, не підпадають під предмет
регулювання Закону України «Про захист
прав споживачів».

Таким чином, встановивши, що дія ЗУ «Про
захист прав споживачів» не
розповсюджується на заявлений
позивачем позов, вважаю за необхідне
застосувати до позову правила
загальної підсудності, відповідно до
яких позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви відповідач - юридична особа,
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Аніщенка, 3-А, офіс 310, що за місцем
розташування за правилами
територіальної підсудності не
відноситься до Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, про що постановляється
ухвала. Ухвала суду разом із заявою та
всіма додатками до неї надсилаються
позивачеві.

За таких обставин, суддя вважає що
справа не підсудна Синельниківському
міськрайонному суду Дніпропетровської
області, а тому матеріали позову мають
бути повернуті позивачу для подання до
належного суду.

Керуючись ст.ст. 109, 115, 121 ЦПК України,
суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю Лізінгова
компанія «Автофінанс» про визнання
договору фінансового лізінгу
недійсним та стягнення коштів разом з
доданими до неї матеріалами, повернути
позивачу.

Роз'яснити позивачу його право
звертатися з вказаним позовом до
належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Синельниківський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області шляхом подачі у 5-денний строк з
дня оголошення ухвали апеляційної
скарги. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: А. В. Твердохліб