АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8777/2014
Головуючий в 1-й інстанції - Виниченко
Доповідач-Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

04 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 15 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,3-ті особи:
Дніпровський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
ОСОБА_4 про визнання особи такою,що
втратила право користування жилим
приміщенням,-

в с т а
н о в и л а:

В грудні 2002 року позивач пред»явив
позов до відповідача про визнання
останнього таким,що втратив право
користування житловим
приміщенням-квартирою АДРЕСА_1,
посилаючись на його не проживання у
вказаній квартирі з 1998 року , тобто
більше шести місяців.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 26.12.2002 року, яке ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 23.07.2013
року залишено без змін, позов
задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року вказані судові рішення скасовані
та справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 травня 2014 року позов
задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог. Зазначає, що він весь час після
розірвання шлюбу користувався спірним
житлом, а докази, які надані позивачем
на підтвердження зворотного, є
неналежними та не допустимими.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення відповідача та його
представника, які в судове засідання
після оголошення в ньому перерви не
з»явились, обговоривши доводи
апеляційної скарги , обставини справи ,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що ордер № 74545 на
квартиру АДРЕСА_1 був виданий
виконавчим комітетом Київської
міської ради депутатів трудящих 27.12.1962
року на ім.»я ОСОБА_5 та членів його
сім»ї, серед яких і відповідач у справі
- ОСОБА_2.

Рішенням виконавчого комітету
Дніпровської районної ради м. Києва за
№ 369 від 26.06.1995 року дозволено ЖРЕО
змінити договір найму на квартиру
АДРЕСА_1 та укласти його з відповідачем
.

Відповідно до довідки ЖРЕО № 401 у
спірній квартирі станом на 06.11.2002 року
були зареєстровані - ОСОБА_2 - наймач з
1974 року, ОСОБА_3 з 1971 року, його дружина
та їх донька ОСОБА_4 з 1980 року.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано
10.04.1998 року.

11.12.2002 року ОСОБА_3пред»явила позов до
відповідача про визнання таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, який рішенням
Дніпровського районного суду м.Києва
від 26.12.2002 року задоволено.

15.04.2011 року та 27.10.2011 року ОСОБА_2 подав
на вказане рішення апеляційні скарги,
які останньому 20.09.2012 року були
повернуті без розгляду.

20.05.2013 року ОСОБА_2 повторно подав
апеляційну скаргу, яка ухвалою
апеляційної інстанції від 23.07.2013 року
відхилена.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року вказані судові рішення скасовані
та справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Листом Дніпровського РУ ГУ МВС України
в м.Києві від 17.07.2013 ОСОБА_3 повідомлено
про те, що в ході перевірки її заяви
мешканці квартир АДРЕСА_2 ОСОБА_6,
кв.АДРЕСА_3 ОСОБА_7 будинку АДРЕСА_4, а
також ОСОБА_4 повідомили, що із 1998 року
ОСОБА_2, 1952 р.г., не проживає в квартирі
АДРЕСА_1, матеріальної допомоги на
утримання сім»ї не надавав, спільного
господарства по утриманню квартири не
вів.

Актами , складеними 02.07.2012 року, 12.08.2013
року, 24.01.2014 року та затвердженим
начальником ЖРЕО-401, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_7 засвідчили, що ОСОБА_2 в квартирі
АДРЕСА_1 не проживає з 2001 року.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд встановив та виходив з
того, що відповідач спірну квартиру
залишив добровільно, не проживає в ній
з 1998 року , квартирою не цікавився,
вселятися не намагався, витрат по
утриманню житла не ніс, перешкод у
проживанні позивачем та членами її
сім»ї відповідачу не чинилось .

Такий висновок суду є законним
та обґрунтованим, ухваленим відповідно
до норм матеріального та
процесуального права, які регулюють
правовідносини, що виникли між
сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Зазначаючи про те, що в спірній
квартирі не проживав з поважних причин,
а позивачем чинились перешкоди в його
проживанні, ОСОБА_2 будь-якого
належного доказу ( позов про вселення,
заяви до правоохоронних органів, ЖРЕО
про тимчасове не проживання з поважних
причин) зазначеним обставинам не
надав, а довідка ТОВ «Реставрація 2001»
датована 18.12.2003 р., відповідно до якої
останній з 20.05.1998 року по 18.12.2003 року
працював у с. Жовтневе, Сакського
району Кримської автономії
спростована записами в його трудовій
книжці, які свідчать про те, що
відповідач з 10.11.1999 року по 01.07.2002 року
працював на посаді контролера у ВОХР на
Київському заводі «Генератор», а з
01.07.2002 року по 10.11.2004 року
слюсарем-сантехніком у ТОВ «Нівки».

При цьому згідно з витягів про
реєстрацію та з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, датою первинної
реєстрації ТОВ «Реставрація 2001» є
07.09.2001 року, що унеможливлює його
працевлаштування у даному товаристві з
20.05.1998 року .

Згідно з ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України,
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 58 та ст. 64 ЦПК України
визначено , що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

В апеляційній скарзі
відповідач зазначає, що лист
Дніпровського РУ ГУ МВС України в
м.Києві від 17.07.2013 року, на який послався
суд при вирішенні даної справи є
неналежним та недопустимим доказом, не
передбаченим чинним законодавством, в
зв»язку з чим суд не мав права
ґрунтувати на ньому рішення суду.

Проте вказані доводи висновків
суду про не проживання відповідача у
спірній квартирі без поважних причин
не спростовує, оскільки вказаний лист
є письмовим доказом, що містить
інформацію щодо предмета доказування
і оцінений судом у сукупності з іншими
доказами .

Враховує колегія суддів і ту
обставину, що будь-яких доказів того,
що ОСОБА_2 користувався спірним житлом,
сплачував комунальні платежі,
придбавав речі побутового характеру
,останнім також не надано.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення ухваленого по
даній справі та відсутність підстав до
його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -