АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/446/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2549/14
Головуючий у 1-й інстанції Антонов А. А.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Кредитної
спілки "Турбота" при Міжнародній
організації "Жіноча громада"

на рішення Чутівського районного суду
Полтавської області від 2 липня 2014 року

по справі за позовом Кредитної спілки
"Турбота" при Міжнародній організації
"Жіноча громада" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року КС «Турбота» при МО
«Жіноча громада» звернулась до суду із
вказаним позовом та просила стягнути з
ОСОБА_1 на їх користь 50 136,70 грн. за
кредитним договором №1494 С від 14 грудня
2007 року та витрати по оплаті судового
збору в розмірі 501,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала на те, що 14 грудня 2007 року між
ними та ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір №1494 С (надалі - Договір), згідно
якого Банк надав відповідачу кредит у
розмірі 5 560 грн. строком користування 36
місяців зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 40%
річних, а вразі порушення строків
сплати кредиту - сплатою процентів в
подвійному розмірі. Своє зобов'язання
по поверненню кредиту відповідач не
виконав та має заборгованість в
розмірі 50 136 грн.

Рішенням Чутівського районного суду
Полтавської області від 2 липня 2014 року
позовні вимоги КС «Турбота» задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС
«Турбота» при МО «жіноча громада» 34 720,04
грн. заборгованості по кредитному
договору 347,20 грн. судового збору, а
всього 35 067,24 грн.

Дане рішення місцевого суду в
апеляційному порядку оскаржила КС
«Турбота» при МО «Жіноча громада» та
просила скасувати його та ухвалити
нове, яким задовольнити їх позовні
вимоги у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга КС «Турбота при МО «Жіноча
громада» підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Оскаржуване рішення не відповідає
вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 14.12.2007 р. між КС
«Турбота» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 1494 С, згідно якого
позивач по видатковому касовому ордеру
від 14.12.2007 р. надав відповідачу кредит в
розмірі 5 560 грн. на соціальні потреби
зі строком повернення через 36 місяців
(по 14.12.2010 р.) та зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 0, 10959 %
від несплаченої суми кредиту за кожен
день його використання.

Своє зобов'язання по поверненню
кредиту та сплаті процентів відповідач
не виконав та взагалі не проводив
погашення отриманого кредиту і
процентів та станом на день подачі
позовної заяви КС - 23.05.2014 р., має залишок
по несплаченому тілу кредиту в розмірі
5 560 гр.

Суд першої інстанції неправомірно
відмовив у стягнення 14 331,21 грн., які є
відсотками нарахованими за
користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України
процентна ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною. Тип
процентної ставки визначається
кредитним договором.

Згідно п.3.1 кредитного договору №1494 С
позичальник зобов'язується сплачувати
в строк, але не пізніше ніж 25 числа
кожного місяця, частину кредиту, а
також плату за користування кредитом,
яка розраховується виходячи зі ставки
0,10959% від несплаченої суми кредиту за
кожен день його використання.

Таким чином, сторони у договорі кредиту
передбачили розмір відсотків та
порядок сплати, що відповідачем
виконано не було, а тому позов в цій
частині підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з
висновком місцевого суду про те, що
стягнення процентів у подвійному
розмірі згідно п. 3.3. кредитного
договору звільняє відповідача від
сплати процентів по кредитному
договору.

Згідно зі ст. 549 ч.1,3 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Статтею 552 ч.1 ЦК України передбачено, що
сплата (передання) неустойки не
звільняє боржника від виконання свого
обов'язку в натурі.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору
при порушенні строків сплати кредиту
та процентів позичальник
зобов'язується сплачувати проценти в
подвійному розмірі від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Аналіз вимог діючого законодавства та
п. 3.3. договору вказує на те, що сторони
договору передбачили відповідальність
у разі порушення боржником
зобов'язання у вигляді сплати
процентів в подвійному розмірі від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочки.

По своїй правовій природі проценти за
п. 3.1 договору є плата за користування
кредитними коштами, а за п. 3.3. договору -
відповідальність за порушення
зобов'язання (неустойка).

Таким чином, сплата неустойки не
звільняє боржника від сплати процентів
за користування кредитом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних витрат на суму
боргу та проценти річних входять до
складу грошового зобов'язання і не є
санкцією за невиконання чи неналежне
виконання грошового зобов'язання.

Аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних витрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Районним судом не враховано, що
зобов'язання відповідача по оплаті
процентів зводиться до сплати грошової
суми, відтак є грошовим і за його
порушення настає передбачена
договором відповідальність, а також є
підстави для стягнення інфляційних
витрат на суму боргу та процентів
річних.

Виходячи з викладеного, внаслідок
порушення норм матеріального права,
судом першої інстанції ухвалено
помилкове рішення, яке відповідно до
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки
"Турбота" при Міжнародній організації
"Жіноча громада"- задовольнити.

Рішення Чутівського районного суду
Полтавської області від 2 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної
спілки "Турбота" при Міжнародній
організації "Жіноча громада" (р/р
6061 в ПАТ КБ «ПриватБанк, МФО 331404,
) заборгованість за
кредитним договором в розмірі 50 136,70
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної
спілки "Турбота" при Міжнародній
організації "Жіноча громада" (р/р
6061 в ПАТ КБ «ПриватБанк, МФО 331404,
) витрати по оплаті
судового збору в розмірі 623,17 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
О.Ю. Кузнєцова

Судді
Л.М. Хіль

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: