У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді:
Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В.,
Буцяка З.І.

секретар судового
засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Корецького
районного суду Рівненської області
від 18 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
житлового будинку і земельної ділянки
об'єктами спільної сумісної власності
подружжя та поділ рухомого майна
подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Корецького
районного суду Рівненської області від
18 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Поділено рухоме майно, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
виділивши позивачуОСОБА_1: причіп
легковий - В, реєстраційний НОМЕР_1,
вартістю 1 500 грн, холодильник INDESIT,
вартістю 4 761 грн, плиту газову 60х60
ЕLЕКТА, вартістю 3 300 грн, шафу-купе 3-х
дверна - 1 шт., вартістю 2 770 грн, диван -1
шт., вартістю 2000 грн, кухню мдф льон -1
шт., вартістю 3 580 грн, стіл дубовий 1 шт.,
вартістю 1 500 грн, табуретки дубові - 2
шт., вартістю 75 грн кожна, піноблоки 11,5
м3 , вартістю 4 тис. грн, мийку круглу
врізну 1 шт., вартістю 730 грн, євро
огорожу 6 м, вартістю 1 200 грн, на
загальну суму 25 491 грн.

Відповідачу ОСОБА_2
виділено телевізор INDESIT, вартістю 3 999
грн, акустичну систему MEREDIAN-S100A - 8100А,
вартістю 899 грн, мікрохвильову піч соло
SAMSUNG М 171, вартістю 599 грн, пральну машину
INDESIT, вартістю 3 тис. грн, прихожу, дпс
яблуня-1 шт., вартістю 2 460 грн,
світильник бронзовий 2 шт., вартістю 189
грн 30 коп. кожен, світильник садовий
(вуличний) 1 шт., вартістю 248 грн 70 коп.,
телевізор вживаний 1 шт, вартістю 500 грн,
спальний гарнітур «Антарія» мдф -1 шт.,
вартістю 4 020 грн, шафу 3-х дверна з
антресолькою-1 шт., вартістю 1500 грн,
котел ARISTON CLAS 24 FE 2-х контурний газовий -
вартістю 4 135 грн, табуретки дубові 2
шт., вартістю 75 грн кожна, витяжку
врізну -1 шт., вартістю 950 грн, кухонний
куточок дубовий -1 шт., вартістю 2000 грн.,
євроогорожу 6 м, вартістю 1200 грн на
загальну суму 30 499 грн.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 25 березня 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
житлового будинку і земельної ділянки
об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя скасовано. Позов у
цій частині задоволено частково.
Визнано житловий будинок по АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. ОСОБА_1 відмовлено
в частині вимог до ОСОБА_2 про визнання
земельної ділянки об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

У решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 липня 2014 року
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 25 березня 2014 року в частині
визнання житлового будинку АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності скасовано. Справу в цій
частині передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині визнання житлового
будинку об'єктом права спільної
сумісної власності, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

На її обґрунтування зазначав про
неврахування судом письмових доказів,
зокрема, платіжних документів, які
підтверджують, що саме він купляв
будівельні матеріали для проведення
реконструкції спірного житлового
будинку. Відповідач визнала факт
реконструкції подружжям у 2006-2009 роках
спірного будинку, чим вони покращили
умови проживання. Судом не було
з'ясовано обсяг та характер
реконструкції спірного будинку.
Технічний паспорт на житловий будинок
КП „Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації" було виготовлено в 2010
році. Свідоцтво про право власності на
зазначений будинок було видано
виконавчим комітетом Корецької
міської ради 6.03.2011 року. Право
власності зареєстроване відповідачем
в органах реєстрації прав на нерухоме
майно на підставі свідоцтва про право
власності 24.03.2011 року. Копії зазначених
документів були долучені до матеріалів
справи, проте залишені судом без уваги.

Суд неналежно оцінив показання
свідків, які підтвердили обставини,
покладені позивачем в основу своїх
вимог. Тому вважав, що застосуванню
підлягала норма ч.1 ст. 62 СК України, а
спірний будинок повинен бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідач вказує, що рішення суду
першої інстанції законне та
обгрунтоване. Проситьь залашиши його
без зміни, а саруг без задоволення.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги із
наступних підстав.

Відмовляючи в частині позовних
вимог про визнання житлового будинку
об'єктом права спільної сумісної
власності, суд першої інстанції
правильно виходив із того, що
відповідач набула спірне майно -
житловий будинок до шлюбу в дар, тому
воно не може бути визнано об'єктом
спільної сумісної власності. Крім того,
позивач не довів, що внаслідок його
трудових чи грошових затрат цінність
спірного будинку значно збільшилась.

На підтвердження такого висновку
в рішенні наведенні відповідні мотиви
та докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Із матеріалів справи
вбачається і це встановлено судом, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 17 травня 1997
року по 18 липня 2011 року (а. с. 36).

Згідно і з свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно від 16
березня 2011 року ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1 (а.с.53). У примітках
зазначено, що свідоцтво про право
власності видане взамін договору
дарування, посвідченого 26 травня 1994
року, Р № 1-438 Корецькою районною
державною нотаріальною конторою.

Таким чином, відповідач
відповідно до вимог ст. ст. 227, 243 ЦК
Української РСР набула право
власності на спірний житловий будинок
на підставі договору дарування
укладеного у 1994 році.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного із них.

Відповідно до ст. 25 КпШС України
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) якщо майно, яке було
власністю одного з подружжя, за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або
їх обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

Такі ж положення закріплені у ст. 57, 62 СК
України.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня
2007 року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення
підлягають з'ясуванню шляхом
порівняння станом на час вирішення
спору вартості об'єкта в стані, що
існував до поліпшення, та його вартості
після поліпшення; при цьому сам по собі
розмір грошових затрат подружжя чи
одного з них, а також і визначена на час
розгляду справи ринкова вартість
будинку не є тим фактором, який єдиний
безумовно свідчить про істотність
збільшення вартості майна як об'єкта.

Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК
України. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивач будь-яких належних
та допустимих доказів того, що за
рахунок його грошових та трудових
затрат істотно збільшилась вартість
спірного будинку в порівняні до його
поліпшення, розмір понесених грошових
затрат. Також не надав суду належних
доказів, того що за рахунок його
особистих коштів проводився саме
капітальний ремонт будинку, а не
поточний ремонт і внаслідок
реконструкції будинку значно
збільшилась його житлова площа.

Доводи апеляційної скарги проте,
що суд не врахував копії квитанцій та
чеків, які свідчать, що саме ним були
куплені будівельні матеріали не
заслуговують на увагу, оскільки дані
докази не свідчать про істотне
збільшення вартості майна як об'єкта.

Покликання автора апеляційної
скарги на те, що суд при постановлені
рішення дав неправильну оцінку
пред'явленим доказам не заслуговують
на увагу, оскільки у відповідності з
вимогами ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Докази та обставини, на які
посилається заявник в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
судом першої інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом попередньої
інстанцій були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Оскільки при вирішенні спору суд
правильно визначив характер
взаємовідносин, що виникли між
сторонами, його рішення ґрунтується на
повно і всебічно досліджених
обставинах справи, постановлене з
дотриманням вимог закону, підстав для
його скасування в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявленого
позову не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корецького районного суду
Рівненської області від 18 грудня 2013
року в частині відмови визнання
житлового будинку АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: