Справа № 465/2830/13
Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/2093/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

за участі осіб, які беруть участь у
справі: пр.-ки ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на рішення Франківського
районного суду м.Львова від 12 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду
м.Львова від 12 грудня 2013 року позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості задоволено повністю;
стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2)
заборгованість за договорами позики
від 01.03.2010 року, з врахуванням ухвали
від 12 грудня 2013 року про виправлення
описки, в сумі 2 536 961, 90 гривень;
вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4. В
апеляційній скарзі покликається на
неповне з»ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, на порушення та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
зазначає, що 01 березня 2012 року
сторонами було підписано договір
позики №001 на суму 800 000 грн. та №002 на
суму 520 000 грн. Однак, у даних договорах
позики не досягнуто згоди з істотних
умов згідно з ч.3 ст.6, ч.3 ст. 1049 ЦК
України, щодо банківського рахунку
позикодавця, на який має бути
зарахована сума, що позичалася. Позивач
не довів перед судом, а суд першої
інстанції, як наслідок, при ухвалені
оскаржуваного рішення, не встановив із
наявних у матеріалах справи письмових
доказів тієї обставини, чи було
одержано позивачем від відповідача у
письмовій формі інформацію про
банківський рахунок, на який
позичальник зобов»язаний перерахувати
гроші. Крім того, стягнення з
відповідача на користь позивача 30%
річних, штрафів, та інфляційних витрат
за договорами позики є
необґрунтованими та незаконними.
Просить рішення Франківського
районного суду м.Львова від 12 грудня 2013
року в частині стягнення за договором
позики від 01.03.2010 року №001: штрафу - 80000, 00
грн., 30% річних - 641753, 42 грн., інфляційних
витрат - 67433, 63 грн., а всього 789187, 05 грн.,
та в частині стягнення за договором
позики від 01.03.2010 року №002: штрафу - 52000,00
грн., 30% річних - 351747,95 грн., інфляційних
витрат - 24026,93 грн., а всього 427774, 88 грн.,
що в сумі складає 1 216 961, 93 грн. змінити,
ухваливши в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні позову. Решту
рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
з»ясувавши обставини справи та
перевіривши доводи скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування чт зміни рішення суду та
задоволення скарги.

Судом першої інстанції правильно
визначено характер правовідносин та
застосовано закон, який їх регулює.
Відповідач не оспорює обставини
укладення договорів позики. Межі
апеляційного оскарження поширюються
лише на суму нарахованих відсотків,
штрафів та індексаційних виплат.

Стягуючи борг за договорами з
врахуванням 30% річних суд першої
інстанції правильно виходив у умов
договорів та норм матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
зокрема ст.ст.1046, 1048, 1049 ЦК України.

Апеляційний суд також відкидає доводи
апеляційної скарги щодо відсутності
підстав для стягнення інфляційних
витрат, оскільки судом першої
інстанції було застосовано наслідки
прострочення виконання грошового
зобов»язання за ст.625 ЦК України.

Колегія суддів вважає частково
обгрунтованими доводи апеляційної
скарги лише в частині стягнення
штрафних санкцій в сумі 800 000грн та 520 000
грн., вбачаючи підстави для
застосування ст. 551 ЦК України та
зменшення розміру неустойки (штрафу).

Судом першої інстанції не в повній мірі
забезпечено дотримання норм
процесуального права, ст..212-214 ЦПК,
повноти з»ясування обставин справи,
зокрема заперечень відповідача щодо
надмірно великої суми штрафних санкцій
та інших нарахувань до основного боргу,
що становить 1 216 961грн, майже дорівнює
сумі основного боргу. Судом не
враховано звернення про застосування
ч.3ст.551 ЦК (а.с.73), обставини, що мають
значення у справі, особу відповідача,
його 70-літній вік, невеликий розмір
його пенсїї за віком та відсутність
інших доходів. Пенсіонером також є його
дружина, яка хворіє на тяжкі недуги.

Розмір неустойки (штрафу) може бути
зменшено, відповідно до ч.3ст.551 К
України, за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Збитками, відповідно до ч.2ст.22 ЦК
України, є втрати, яких особа зазнала у
зв»язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи. Які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода). Однак, як
вбачається з позову та матеріалів
справи, відсутні підстави вважати, що
позивачу було завдано збитків.

Крім того, передбачені договорами
позики відсотки - 30% річних є великим
розміром, що значно перевищує облікові
ставки Національного Банку України та
середні ринкові відсотки за договорами
банківського кредиту по Україні, що
також може покривати можливі втрати
майнового характеру у позивача.

Відповідно до п.1ч.1ст.309 ЦПК України
неповне з»ясування обставин, що мають
значення для справи, є самостійною
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення або його зміни.

Колегія суддів приймає доводи
апеляційної скарги лише в частині
штрафних санкцій, враховує встановлені
обставини малозабезпеченості
відповідача та престарілий вік, що
мають значення у справі, що
підтверджуються довідкою про пенсію за
віком ОСОБА_4, виписки з історії хвороби
та медичних карт стаціонарного хворого
та інші медичні документи, які
засвідчують тяжкі захворювання
дружини. Тому рішення слід змінити в
частині розміру стягнених штрафів,
зменшивши штраф за договором позики
№001 від 01.03.2010року з 80 000 грн. на 1000 грн.,
за договором позики № 002 від 01.03.2010року
з 52 000 грн. на 1000грн. Відповідно
апеляційний суд змінює загальну суму,
що належить до стягнення з відповідача
на користь позивача - 800 000 грн.+ 520 000
грн.+ 641 753грн. 42коп. (30% за договором №001)+
351 747грн. 95коп. ( 30% за договором №002)+ 67 433
грн.63коп. (інфляційні за договором №001),
24 026грн. 93коп. (інфляційні за договором
№002) + 1000грн. (штраф за договором №001), 1000
грн. (штраф за договором №002)= 2 406 961 грн.
93коп.

На підставі п.1ч.1ст.309 ЦПК апеляційний
суд частково задовольняє апеляційну
скаргу, змінює рішення суду першої
інстанції в частині розміру штрафів,
решту рішення залишається без змін,
відтак до стягнення належить сума 2 406
961 грн. 93коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України
колегія суддів проголошує вступну та
резолютивну частини ухвали, а
складання повної ухвали відкладає на
п»ять днів.

Керуючись ст.303, п.3ч.1ст.307, 309, ч.2ст.314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Франківського районного суду
м.Львова від 12 грудня 2013 року змінити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
заборгованість за договорами позики
від 01.03.2010року в сумі 2 406 961 грн. 93коп.
(два мільйони чотириста шість тисяч
дев'ятсот шістдесят одну грн.93 коп.).

Решту рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржено протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра