АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Гончарук В.П.
№ 22-ц/796/6294/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк», про стягнення
коштів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
про стягнення коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. На думку апелянта, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про відсутність підстав для
задоволенні її позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_2 половини суми
коштів, які були сплачені нею після
розірвання між ними шлюбу в рахунок
погашення заборгованості за договором
кредиту № 24-12/183 від 18 серпня 2008 року,
укладеним з Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк». Судом неправильно
застосовані положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст.
65, ст. 70 СК України, не враховані
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», оскільки
кредитні кошти були використані в
інтересах сім'ї.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити
подану апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник ПАТ
«Укрсоцбанк» не з'явився, повідомлений
про місце і час розгляду справи, а тому
судова колегія дійшла висновку про
можливість слухання справи у його
відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 14 листопада 2001
року по 05 жовтня 2010 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі (а. с. 18-19, т. 1).

Під час шлюбу ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №379/П/2006-840 з ВАТ «КБ
«Надра» від 18 серпня 2004 року та
кредитний договір № 815-009/04 з АКБ
«Правекс Банк» від 25 серпня 2004 року для
придбання транспортних засобів марки
«Mercedes» та «Toyota Land Cruiser».

18 серпня 2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №
24-12/183, відповідно до якого
Акціонерно-комерційний банк
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
надав ОСОБА_1 кредит в сумі 55 000,00
доларів США зі сплатою 15 процентів
річних та комісій в розмірі та порядку,
визначеними тарифами на послуги по
наданню кредитів та порядком
повернення кредиту рівними частинами в
сумі 1000,00 доларів США не пізніше 5 числа
кожного місяця, починаючи з лютого 2009
року та з кінцевим терміном погашення
заборгованості за кредитом не пізніше
17 серпня 2013 року (а. с. 20-28, т. 1).

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 19 квітня 2011 року в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя за ОСОБА_1 визнано право
власності на автомобіль «Peugeot Вохег»
2446, 1999 року випуску, а за ОСОБА_2 - право
власності на автомобіль «Fiat Ducato» 1982 та
причеп ПФ 1 Фермер, 2000 року випуску.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію різниці вартості майна в
розмірі 27 550 грн.; визнано за ОСОБА_2
право власності на Ѕ частину майнових
прав за договором № 63/9/І пайової участі
у фінансуванні будівництва
офісно-житлового будинку, укладеного 13
січня 2006 року між ТОВ «НСЛ» та ОСОБА_1;
визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ
частину майнових прав за договором №
63/9/І пайової участі у фінансуванні
будівництва офісно-житлового будинку,
укладеного 13 січня 2006 року між ТОВ
«НСЛ» та ОСОБА_1 (а. с. 61-64, т. 1).

Цим же рішенням суд відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
переведення її обов'язків по укладеним
18 серпня 2008 року між нею і
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
договору кредиту № 24-12/183 на ОСОБА_2,
оскільки суду не було надано згоди
кредитора на заміну боржника
відповідно до вимог ст. ст. 520, 526, 527 ЦК
України.

ОСОБА_1 порушила питання про стягнення
з ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину коштів,
сплачених нею після розірвання шлюбу з
грудня 2011 року в рахунок погашення
заборгованості за договором кредиту №
24-12/183 від 18 серпня 2008 року, у розмірі 25
322,20 доларів США, що за офіційним курсом
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
становить 209 672,83 грн.

Застосувавши положення ст.ст. 60, 65, 69-71
СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України та
надавши оцінку доказам по справі, суд
першої інстанції дійшов висновку про
недоведеність ОСОБА_1 законності та
обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Так, згідно з ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Відтак, договір, укладений одним із
подружжя, створює обов'язки для другого
з подружжя в разі, якщо його укладено в
інтересах сім'ї, а одержане за цим
договором майно фактично використано
на задоволення потреб сім'ї. Договір,
укладений одним із подружжя, за яким
майно використане не на задоволення
потреб сім'ї, а на інші потреби, не
створює обов'язків для іншого з
подружжя.

Вказана правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
19 червня 2013 року № 6-55цс13.

Зі змісту договору кредиту, укладеного
між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1, вбачається, що кредит було
надано на поточні потреби (а. с. 20, т. 1).

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення половини сплачених за
кредитним договором грошових коштів,
ОСОБА_1 зазначала, що за спільним
рішенням 18 серпня 2008 року кредитні
пошти були частково використані для
оплати вартості належної їй на праві
особистої власності квартири АДРЕСА_1,
а також повного погашення наявної
заборгованості за укладеним між нею та
банком «Хрещатик» кредитним договором.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
підтвердила відсутність письмових
доказів придбання майна за рахунок
отриманих за договором кредиту № 24-12/138
від 18 серпня 2008 року грошових коштів в
період перебування у шлюбі з ОСОБА_2

В матеріалах справи відсутні докази
укладення ОСОБА_1 будь-яких кредитних
договорів з банком «Хрещатик».

Заперечуючи проти доводів апеляційної
скарги, представник ОСОБА_2 пояснював,
що грошові кошти за кредитним
договором з Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк» від 18 серпня 2008 року були
отримані та використані для
задоволення потреб ОСОБА_1 яка є
суб'єктом підприємницької діяльності.
Також представник ОСОБА_2 зазначив, що
зобов'язання за кредитним договором з
банком «Хрещатик» були виконані ОСОБА_1
до укладення договору кредиту № 24-12/138
від 18 серпня 2008 року з
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк».

ОСОБА_1 підтвердила в суді апеляційної
інстанції, що зобов'язання за кредитним
договором з банком «Хрещатик» були
виконані нею до укладення договору
кредиту № 24-12/138 від 18 серпня 2008 року з
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийняв законне та
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1, правильно
застосувавши норми матеріального та
надав вірну оцінку доказам по справі.
Підстав для скасування оскаржуваного
рішення судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді