Провадження № 22ц/790/175/14
Головуючий 1-ї інст. -
Справа № 2-2966/11
Суддя доповідач
Категорія: спори, що виникають із
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого -
Бровченко І.О.,

суддів -Тичкової О.Ю.,
Піддубного Р.М.,

при секретарі -
Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційні
скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 14 жовтня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення безпідставно отриманого
майна, матеріальної та моральної шкоди,
-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
з останнього безпідставно отриманого
майна, матеріальної і моральної шкоди,
а саме: безпідставно набутого майна за
недійсним правочином у розмірі 23100 грн.,
що еквівалентно 3000 доларів США станом
на 25 березня 2009 року; 4198, 94 грн.
відсотків за користування чужими
грошовими коштами; 103265, 50 грн.
спричинених збитків (упущена вигода);
1386 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК
України та 20000 грн. в якості
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
послався, що 21 лютого 1995 року між ним та
ОСОБА_3 був укладений письмовий договір
купівлі-продажу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 за яким він передав останньому
суму коштів, еквівалентну 3000 доларам
CША.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 25 березня 2009
року змінено рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 13 січня 2009
року та ухвалено нове рішення, яким
відмовлено в задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу від 21 лютого 1995 року та
визнання права власності на спірну
квартиру. При скасуванні судового
рішення факт передачі грошових коштів
за договором спростовано не було, як і
особистий підпис ОСОБА_3 в договорі.

Враховуючи, що передані за недійсним
договором гроші до теперішнього часу
позивачеві не повернуті, ОСОБА_2,
посилаючись на норми ст. 48 ЦК України (в
редакції 1963 року), ст.ст. 215, 216, 219, 536, 625,
1048, 1212, 1214, 1281 ЦК України, просить їх
стягнути з відповідача, який є
спадкоємцем після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судове засідання представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 не з'явився, про час та дату
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 14 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
безпідставно отриманого майна,
матеріальної та моральної шкоди
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 в якості повернення
безпідставно отриманого майна 23100 грн.,
4198 грн. 94 коп. відсотків за користування
грошовими коштами. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 120 грн.;
витрати на проведення
судово-почеркознавчої експертизи в
сумі 4790 грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь держави судовий збір в розмірі
272 грн. 98 коп. В задоволені іншої
частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду змінити в частині
задоволення позовних вимог і в цій
частині ухвалити нове, яким відмовити
ОСОБА_2 у задоволені позову.
Обґрунтовуючи скаргу посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права; неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; невідповідність висновків
суду обставинам справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду в частині відмови
в задоволені його позовних вимог щодо
стягнення упущеної вигоди та 3% річних
змінити і в цій частині ухвалити нове,
яким задовольнити зазначені позовні
вимоги у повному обсязі. Обґрунтовуючи
скаргу посилається на порушення судом
норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, встановивши обставини справи,
перевірив зібрані по справі докази,
обговоривши доводи апеляційних скарг
судова колегія вважає, що апеляційні
скарги не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено наступне.

21 лютого 1995 року в простій письмовій
формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено
договір купівлі-продажу ? квартири
АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору,
ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 ? частину
зазначеної квартири за суму, що
еквівалентна 3000 доларів США. Зазначено,
що ОСОБА_3 не має до ОСОБА_2 претензій
майнового та морального характеру (Т. 3
а.с. 82).

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 13 січня 2009 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа:
приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5, про
визнання права власності задоволено.
Визнано дійсним договір
купівлі-продажу ? частини квартири
АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 з одного боку та
ОСОБА_3 з іншого боку згідно розписки
від 21 лютого 1995 року. Визнано за ОСОБА_2
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку договору
купівлі-продажу (Т.І. а.с. 20-27).

Рішенням судової колегії судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області від 25 березня
2009 року змінено рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 13 січня 2009
року. В позові ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу ?
частини квартири АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
розписки від 21 лютого 1995 року та
визнання права власності за ОСОБА_2
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог щодо визнання договору
купівлі-продажу дійсним, судова
колегія виходила з того, що частка у
праві спільної сумісної власності на
спірну приватизовану квартиру ОСОБА_3
не виділялась, письмової згоди на
відчуження 1/2 частини цієї квартири
співвласник ОСОБА_3 не давала, договір
нотаріально не посвідчувався, доказів,
що ОСОБА_3 з 1995 року до дня смерті, що
настала ІНФОРМАЦІЯ_1, ухилявся від
нотаріального посвідчення угоди, не
надано, та підстави для визнання
договору купівлі-продажу ? частки
квартири, вчиненого на підставі
письмової розписки від 21 лютого 2005
року, дійсним у суду першої інстанції
не було (Т. 1 а.с. 28-33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. При житті він
склав заповіт від 26 березня 2007 року,
відповідно якого все своє майно
заповідав ОСОБА_1, в тому числі квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 до 3-ї
Харківської державної нотаріальної
контори від 29 березня 2008 року, останній
прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3,
згідно з заповітом.

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 3330 від 07 червня 2013 року,
проведеної Харківським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса,
підпис від імені ОСОБА_3 в договорі в
рядку «Продавец» виконано ОСОБА_3, як і
рукописний запис «ОСОБА_3» (Т.2 а.с. 201-203).

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 згідного договору, який визнано
недійсним, отримав грошові кошти в
розмірі 3000 доларів США, що станом на 25
березня 2009 року становить 23100 грн., без
достатньої правової підстави та вважав
вірним також стягнути проценти за
користування грошовими коштами на
рівні облікової ставки Національного
банку України відповідно до положень
ст. ст. 8, 1048 ЦК України. Оскільки особа,
яка отримала кошти за недійсним
правочином, померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її
спадкоємцем та правонаступником є
відповідач ОСОБА_7, відповідно до вимог
ст. 1282 ЦК України на останнього було
покладено обов'язок щодо сплати
грошових коштів позивачу.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог в частині стягнення 103265 грн. 50
коп. упущеної вигоди, 3% річних, суд
першої інстанції виходив з того, що
отримані ОСОБА_3 грошові кошти з
посиланнями на вимоги ч. 1 ст. 1214, ст. 22 ЦК
України не можливо вважати доходом чи
збитками в розумінні вказаних норм ЦК
України. Стягненню з відповідача
підлягає розмір грошових коштів
отриманих без достатньої правової
підстави, а не 103365 грн., що є грошовим
вираженням станом на 2009 рік вартості ?
частини подібного нерухомого майна.
Враховуючи, що 3000 доларів США є
безпідставно набутим майном, а не
грошовим зобов'язанням, виконання
якого прострочено, вимоги про
стягнення 3% річних від простроченої
суми відповідно до ст. 625 ЦК України не
підлягають задоволенню.

Такі висновки рішення суду
підтверджені доказами, які досліджені
з додержанням вимог
цивільно-процесуального закону і яким
дана належна оцінка у сукупності з
усіма обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо
безпідставної відмови суду першої
інстанції у задоволені позовних вимог
щодо стягнення упущеної вигоди у
розмірі 103265, 50 грн. та 3% річних
висновків суду не спростовують,
повторюють доводи позовної заяви, яким
Московським районним судом м. Харкова
надана належна оцінка з якою
погоджується судова колегія.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що
матеріалами справи не доведено факт
передачі грошових коштів є помилковим.
З договору купівлі-продажу від 21
лютого 1995 року, укладеного у простій
письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
вбачається, що останній продав
позивачу ? частини квартири за суму
еквівалентну 3000 доларів США.

Щодо непогодження з висновком висновку
судово-почеркознавчої експертизи № 3330
від 07 червня 2013 року, проведеної
Харківським науково-дослідним
інститутом судових експертиз ім. Засл.
проф. М.С. Бокаріуса то ці доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків
суду не спростовують виходячи з
наступного.

Ухвалами апеляційного суду
Харківської області від 03 грудня 2013
року та 04 лютого 2014 року задоволено
клопотання представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 про призначення по справі
комплексної судово-медичної та
судово-почеркознавчої експертиз,
провадження якої доручено експертам
Київського обласного бюро
судово-медичних експертиз та експертам
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз (Т. 3 а.с.35-37,
86-88). Саме представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4
було зазначено експертні установи які
повинні були надати висновок
експертизи.

З висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 14389/14390/13-32 від 08 травня 2014
року, проведеної експертами Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз вбачається, що підпис від
імені ОСОБА_3 у рядку «Продавец» в
договорі купівлі-продажу ? частини
квартири від 21 лютого 1995 року, що
укладений від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
виконаний ОСОБА_3. Встановити, чи
виконаний підпис від імені ОСОБА_3, що
міститься у рядку: «Продавец» в
договорі купівлі-продажу ? частини
квартири від 21 лютого 1995 року, що
укладений від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не
виявилось можливим з причин, що вказані
у п. 2 дослідницької частини висновку
експертів (Т.3 а.с. 95-101).

Листами Київського обласного бюро
судово-медичної експертизи від 12
грудня 2013 року за вих. № 929 та 18 лютого
2014 року за вих. № 152 було повідомлено, що
вирішення питань, які зазначені в
ухвалах апеляційного суду Харківської
області, не входять до компетенції
судово-медичної експертизи (Т. 3 а.с. 75,
109).

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4
що висновок експертів Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз заздалегідь упереджений,
сформований з перевищенням
повноважень і компетенції та
позбавлений об'єктивності, належними
та допустимими доказами не
підтверджено. В обґрунтування
зазначених доводів представник
апелянта посилається на висновок
спеціаліста від 04 вересня 2014 року, який
було складено кандидатом медичних наук
ОСОБА_8 та з якого вбачається, що
сукупність даних отриманих при
розгляді висновку експертів №
14389/14390/13-32 від 08 травня 2014 року є стійкою
ознакою відсутності об'єктивного
підходу при складанні документу і
викревленності висновків.

Висновок спеціаліста ОСОБА_8 від 04
вересня 2014 року не змінює висновку
експертизи, оскільки він не є висновком
судової експертизи, так як зроблений на
запит представника відповідача, який є
заінтересованою особою. Спеціаліст
ОСОБА_8 судом про кримінальну
відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК
України не попереджалась, матеріали
справи не досліджувала. Крім того, в
матеріалах справи відсутні відомості
що остання є спеціалістом в галузі
почеркознавства.

Крім того, відповідно до ст. 53 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у пп.
17, 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 1997 року "Про судову
експертизу в кримінальних і цивільних
справах" до участі у справі як експерт
може залучатися особа, яка відповідає
вимогам, встановленим Законом України
"Про судову експертизу", має ліцензію на
здійснення судово-експертної
діяльності і внесена до Державного
реєстру атестованих судових експертів.

Однак у матеріалах справи відсутні
дані про те, що спеціаліст ОСОБА_8 як
експерт відповідає вимогам, зазначеним
у ст. 10 Закону України "Про судову
експертизу" і ч. 2 ст. 53 ЦПК України.

Повноваження ж спеціаліста в
цивільному судочинстві визначені ст. 54
ЦПК України, до яких не відноситься
надання відповідного висновку про
обставини справи, що перебуває у
провадженні суду.

З аналогічних причин висновок фахівця
психофізіолога (Т. 2 а.с. 271) не є
підставою для скасування чи зміни
судового рішення та не прийняття до
уваги висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 3330 від 07 червня 2013 року,
проведеної Харківським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Висновок фахівця з питань
судово-медичної експертизи № 772-2013 від
14 серпня 2013 року (Т.2 а.с. 259-264) також не
дає підстав для відхилення доводів
експерта ХНІІСЕ, оскільки питання щодо
допустимості з медичної точки зору
порівняння підписів за різні роки (
питання № 3 у висновку фахівця) не було
предметом дослідження під час
проведення експертиз призначених
ухвалами суду за відповідними
клопотаннями представника ОСОБА_1

Судова колегія вважає, що висновки
судово-почеркознавчої експертизи № 3330
від 07 червня 2013 року та
судово-почеркознавчої експертизи №
14389/14390/13-32 від 08 травня 2014 року
підготовлені та оформлені відповідно
до встановлених вимог, що повністю
узгоджується з зібраними у справі
доказами. Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів які б
викликали сумнів в об'єктивності на
неупередженості експертів, їх
заінтересованості у результатах
справи та що під час проведення
експертиз останні вийшли за межі своїх
спеціальних знань.

Під час апеляційного розгляду справи
представником відповідача не
заявлялось клопотання про призначення
по справі по додаткової чи повторної
експертизи відповідно до вимог ст. 150
ЦПК України.

Що ж стосується інших доводів
апеляційних скарги, наведених на їх
обґрунтування, то ці доводи апелянтів в
даному випадку процесуальне рішення
суду, прийняте по суті розглянутого ним
питання не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного його вирішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про
постановлення районним судом рішення з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, у відповідності
з обставинами справи, наданими
сторонами доказами та, відповідно, про
відсутність підстав для зміни чи
скасування судового рішення.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 14 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -