АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Оболонського районного суду м.Києва
від 11 серпня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 11 серпня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (далі -
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія») про стягнення коштів.

Стягнуто з ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_2 15,61 грн. трьох процентів річних
та 243,60 грн. судового збору.

В стягненні витрат на правову допомогу
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить змінити вказане рішення
суду в частині відмови в задоволенні
вимог про відшкодування витрат на
правову допомогу та стягнути з ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» на користь ОСОБА_2 2500,00 грн.
витрат на правову допомогу. Вважає, що
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відсутність
підстав для відшкодування позивачу
понесених ним витрат на правову
допомогу, посилаючись на те, що договір
про надання юридичних послуг від 28
квітня 2014 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
містить печатки фізичної
особи-підприємця; ОСОБА_1 є рідним
братом позивача; суду не надано
доказів, що ОСОБА_1 є фахівцем у галузі
права та за законом має право надавати
правову допомогу. Діюче законодавство
не встановлює обов'язку фізичної
особи-підприємця мати печатку, а також
заборони надавати правову допомогу
родичам. Також зазначає, що він дійсно є
фахівцем у галузі права та має право на
надання правової допомоги.

В апеляційній інстанції представник
ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та
просить її задовольнити.

Представник ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» просить
відхилити подану апеляційну скаргу, а
рішення суду залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 листопада 2013
року о 21 год. 30 хв. по пр. Оболонському у
м. Києві відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «Шевролет», д.н.з.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та
транспортного засобу «Опель», д.н.з.
НОМЕР_2, який нележить ОСОБА_2 В
результаті ДТП транспортний засіб
«Опель», д.н.з. НОМЕР_2, отримав
механічні пошкодження. Постановою
Оболонського районного суду м. Києва
від 23 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди та
притягнуто його до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу (а. с.
6, 9).

На момент дорожньо-транспортної
пригоди цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована у ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» на умовах
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, оформленого полісом № АС/0610206.
Відповідно до вказаного полісу ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну становить 50 000,00 грн.,
франшиза - 1000,00 грн. (а. с. 35).

15 січня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» із заявою про виплату
страхового відшкодування, що мала
місце 13 листопада 2013 року (а. с. 7).

За результатом розгляду заяви ОСОБА_2
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» було прийнято рішення про
виплати позивачу страхового
відшкодування у розмірі 13 543,13 грн. (а. с.
8).

17 квітня 2014 року та 28 квітня 2014 року
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» було виплачено позивачу 1543,00
грн. та 2000,00 грн. відповідно.

05 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення з ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» про стягнення 10000,00 грн.
страхового відшкодування, 15,61 грн.
трьох процентів річних та 98,90 грн. пені.
Також, позивач просив стягнути на його
користь 2500,00 грн. витрат на правову
допомогу.

В процесі розгляду справи судом 08
серпня 2014 року ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» було
виплачено ОСОБА_2 10 000,00 грн. страхового
відшкодування та 98,90 грн. пені.

Ухвалою Оболонського районного суд м.
Києва від 11 серпня 2014 року було
прийнято відмову ОСОБА_2 від позовних
вимог про стягнення суми страхового
відшкодування та пені, провадження в
справі в цій частині закрито.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2
в частині стягнення трьох процентів
річних. Суд стягнув з ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
позивача 15,61 грн. трьох процентів
річних, а також витрати по сплаті
судового збору 243,60 грн.

Суд дійшов висновку про відсутність
підстав для відшкодування на користь
ОСОБА_2 витрат на правову допомогу.

З даним висновком колегія суддів не
може погодитись не може.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 83 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено,
що стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України у
разі відмови позивача від позову
понесені ним витрати відповідачем не
відшкодовуються, а витрати відповідача
за його заявою стягуються з позивача.
Однак якщо позивач не підтримує своїх
вимог унаслідок задоволення їх
відповідачем після пред'явлення
позову, суд за заявою позивача
присуджує стягнення всіх понесених ним
у справі витрат з відповідача.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Порушуючи питання про відшкодування
витрат на правову допомогу,
представником ОСОБА_2 було надано копію
договору про надання юридичних послуг
№28042014 від 28 квітня 2014 року, укладеного
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
та ОСОБА_2, копію довіреності від 28
квітня 2014 року, виданої на виконання
вказаного договору, а також копію
квитанції про оплату ОСОБА_2 юридичних
послуг в сумі 2500,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
відшкодування витрат на правову
допомогу, суд виходив з того, що договір
про надання юридичних послуг від 28
квітня 2014 року не містить печатки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
Позивач ОСОБА_2 не надав доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_1 є
фахівцем у галузі права та за законом
має право надавати правову допомогу.
Також суд послався на те, що ОСОБА_1 є
рідним братом позивача.

Разом з тим, діюче законодавств не
передбачає обов'язку фізичної
особи-підприємця мати печатку тане
містить обмежень щодо надання правової
допомоги родичу, не зважаючи на ступінь
спорідненості.

Відповідно до положень ЦПК України
заявлення стороною у спорі вимог про
відшкодування понесених витрат на
правову допомогу не відноситься до
позовних вимог, питання розподілу
судових витрат вирішується судом не
залежно від того, чи заявлялися з цього
приводу відповідні вимоги. Відтак,
положення ст. 10 ЦПК України щодо
обов'язку сторони під час розгляду
справи довести обставини, на які вона
посилається к на підставу своїх вимог
або заперечень, не поширюються на
вирішення судом питання розподілу
судових витрат.

Таким чином, за відсутності в
матеріалах справи певних відомостей
щодо фахівця, якій надав правову
допомогу стороні, суд мав з'ясувати
вказане питання під час розгляду
справи та запропонувати надати
необхідні документи. Натомість суд
першої інстанції вказаних дій не
вчинив та дійшов передчасного висновку
про відмову у відшкодування вказаних
витрат.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції в цій частині, апелянтом було
надано суду копію диплому спеціаліста
від 30 травня 2005 року серії НОМЕР_3, з
якого вбачається, що ОСОБА_1 в 2005 році
здобув кваліфікацію юриста, а також
копію виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, згідно якої ОСОБА_1
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та здійснює
діяльність відповідно до п. 69.10 КВЕД
«Діяльність у сфері права».

Враховуючи положення ст. ст. 83, 88, 89 ЦПК
України, ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» з ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» на користь ОСОБА_2 підлягає
стягненню 1526,56 грн. витрат на правову
допомогу, з розрахунку 2 год. роботи на
підготовку та подання позовної заяви, 11
хв. участі ОСОБА_1 в судовому засіданні
01 серпня 2014 року з 9 год. 33 хв. по 9 год. 43
хв., 57 хв. участі ОСОБА_1 в судовому
засіданні 11 серпня 2014 року з 9 год. 56 хв.
по 10 год. 52 хв., а також 243,60 грн. судового
збору, а всього 1770,16 грн. судових витрат.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 11 серпня 2014 року підлягає
скасуванню в частині вирішення питання
про розподіл судових витрат з
ухваленням в цій частині нового
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 11 серпня 2014 року в частині
вирішення питання про розподіл судових
витрат скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_21526,56 грн. витрат на правову
допомогу, 243,60 грн. судового збору, а
всього 1770,16 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 11 серпня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді