Справа № 521/5440/14-ц
Провадження №2/521/4472/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Бобуйок І.А.,

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом в якому просить визнати ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
житловим будинком АДРЕСА_1 в м.Одесі та
встановити порядок виконання рішення
суду, зазаначивши, що воно є підставою
для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного
обліку місця проживання за адресою :
АДРЕСА_2

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ОСОБА_1 у 1999 році придбала частину
домоволодіння в АДРЕСА_2. Як з часом
виявилось за вказаною адресою
зареєстровано родича (онука)
колишнього власника домоволодіння,
який добровільно не бажає знятися з
реєстрації за вказаною адресою та не
проживає там більше 10 років. Дана
обставина порушує права позивачки так
як змушує її витрачати додаткові кошти
за сплату комунальних платежів
відповідно до кількості
зареєстрованих осіб на одній площі.
Оскільки відповідач в добровільному
порядку досі не знявся з
реєстраційного обліку місця
проживання за зазначеною адресою,
позивачка змушена звернутися до суду
за захистом своїх порушених прав.

Відповідач звернувся до суду з
зустрічним позовом в якому просить
вселити його в будинок за адресою :
АДРЕСА_3 в обгрунтування свого позову
ОСОБА_2 послався на такі обставини.

ОСОБА_2, вказав, що проживав, та
зареєстрований, з народження разом зі
своїми батьками за адресою АДРЕСА_1 що
підтверджується записом в буднковій
книзі. Цій будинок був побудований його
батьками. Дане домоволодіння
складається з двох окремих будинків.
Після смерті батьків, вони збиралися
поділити це домоволодіння з його
родичами, сестрою. ОСОБА_2 деякий час не
проживав у своєму будинку, що було
пов'язано з його роботою, але коли
повернувся, відповідачка почала
створювати йому перешкоди у
користуванні його будинком, а саме
відключила водопостачання на
електричні прилади, та не пускала його
у будинок, тому він вимушений мешкати у
дружини.

Про те, що ОСОБА_3 оформила право
власності за рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси на 47/100 частин
домоволодіння він дізнався тільки
зараз, з чим він не згоден, так як він не
знає, що увійшло, які господарські
споруди та будинок до її права
власності.

Від своєї частини домоволодіння, він не
відмовляється, так як іншого житла у
нього немає.

Представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав, просив його
задовольнити, у задоволенні
зустрічного позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_2 свій зустрічний
позов підтримала, просила його
задовольнити, а у задоволенні позову
ОСОБА_1 просила відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, а у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 10.07.1999
року придбала у ОСОБА_4, 53/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Одесі на
підставі договору купівлі-продажу №
596/99, визнаного дійсним рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 06.03.2006 року.

Розпорядженням Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 13.07.2012 року було затверджено проект
поділу об'єкту нерухомого майна на дві
самостійні одиниці за адресою: м. Одеса,
АДРЕСА_1. На підставі зазначеного
розпорядження, а також договору
купівлі-продажу № 596/99 від 06.03.2014 року їй
було видано Свідоцтво про право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами,
розташований за адресою: м. Одеса,
АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано
у КП «ОМБТІ та РОН» 22.10.2012 року, номер
запису 44948 в книзі 315-40.

За адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, починаючи
з 1976 року зареєстровано місце
проживання ОСОБА_2, який є онуком
колишнього власника будинку ОСОБА_4.
Разом із тим, ОСОБА_2 у зазначеному
будинку не проживає більше десяти
років, за комунальні послуги не
сплачує, належних йому речей за цією
адресою немає.

Відповідно до довідки відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області за вказаною
адресою зареєстровано ОСОБА_2, який є
онуком колишнього власника
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

З зустрічної позовної заяви
вбачається, що ОСОБА_2 не проживає за
вказаною вище адресою про що він суд й
повідомив.

Оскільки відповідач в добровільному
порядку досі не знявся з
реєстраційного обліку місця
проживання за зазначеною адресою, це
призводить до того, що ОСОБА_1
зобов'язана сплачувати за ОСОБА_2
житлово-комунальні послуги виходячи з
кількості осіб, які зареєстровані на
відповідній житловій площі. Крім того,
реєстрація місця проживання ОСОБА_2 в
належному їй будинку істотно порушує
її право користування та розпорядження
вказаним будинком.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Зважаючи на той факт, що будинок
належить позивачці на праві власності,
а відповідач, будучи членом сім'ї
колишнього власника житла, на
відповідній правовій підставі,
здійснював користування нею, і
відносини, що виникли між нею та
відповідачем, пов'язані зі здійсненням
права користування чужим майном
(сервітут) та регулюються Главою 32
Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України
сервітут припиняється у разі
припинення обставини, яка була
підставою для встановлення сервітуту.

Оскільки право власності ОСОБА_4
припинилося, то відповідно правова
підстава користування будинком
відповідачем як членом сім'ї власника
житла, також припинилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлено щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Оскільки право власності ОСОБА_4
припинилося, то відповідно правова
підстава користування будинком
відповідачем як членом сім'ї власника
житла, також припинилася.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог ОСОБА_1 та необхідність їх
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
вселення не підлягає задоволенню в
повному обсязі з огляду на те, що в
своїй зустрічній позовній заяві
відповідач просить вселити його до
домоволодіння з адресою : АДРЕСА_3 яке
не є спірною адресою за первісним
позов, та яке має іншого власника, а не
відповідача по його зустрічній
позовній заяві ОСОБА_1, що є порушенням
ст. 123 ЦПК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися в суд за захистом
свого цивільного права у випадку його
порушення.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст. 16, 319, 391, 401, 405, 406
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,
88, 169, 209, 212, 214-215, 217 Цивільного
процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим будинком з
господарськими спорудами,
розташованим за адресою: м. Одеса,
АДРЕСА_1.

Встановити порядок виконання рішення,
згідно з яким, після набрання ним
законної сили дане рішення являється
підставою для Малиновського районного
відділу Державної міграційної служби
управління ДМС в Одеській області для
зняття з реєстрації ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

С У Д Д Я:
І.А. Бобуйок