АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №755/7154/14-ц № апеляційного
провадження:22-796-7417/14 Головуючий у суді
першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Махлай Л.Д., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 24 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні власністю, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року позов
задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні
ОСОБА_4 всією площею квартири АДРЕСА_1
шляхом демонтажу замків між суміжними
кімнатами площами 14,9 кв.м. та 14,8 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4
перешкод у користуванні всією площею
квартири АДРЕСА_1.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, вважаючи, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, не враховано обставини, які
мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до
відповідача про усунення перешкод у
користуванні всієї площі квартири
АДРЕСА_1 шляхом демонтажу замків між
суміжними кімнатами площами 14,9 кв.м. та
14,8 кв.м. і заборони відповідачу та
членам його сім'ї чинити їй перешкоди в
користуванні вказаною квартирою,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на те, що вона є власником Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1 на підставі
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 28.02.2012 року.

ОСОБА_3 є власником Ѕ частини даної
квартири згідно договору
купівлі-продажу. Квартира складається
із двох суміжних нероздільних кімнат
площами 14,9 кв.м. та 14,8 кв.м. Відразу
після вселення відповідач заявив про
те, що він придбав окремо виділену
кімнату площею 14,8 кв.м., встановив у
дверях замок та заборонив їй вхід до
цієї кімнати.

Вона викликала наряд міліції стосовно
дій ОСОБА_3, але нічого не змінилося.
Відповідач безперешкодно проходить в
ізольовану кімнату через прохідну
кімнату, вважаючи, що ця прохідна
кімната належить їй.

На її пропозиції не чинити їй перешкод
у користуванні всією площею квартири,
відповідач ніяким чином не реагує, чим
порушує її законне право на
користування квартирою.

Судом встановлено, що відповідно до
витягу про державну реєстрацію прав,
виданого КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» від 14.06.2012 р.,
позивачка є власником 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1 (а.с 6).

1/2 частка вказаної квартири належить на
праві власності відповідачу, згідно
договору купівлі-продажу частки
квартири від 26.04.2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу,
зареєстрованого в реєстрі за № 5523, що
також підтверджується витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 26.04.2013 р.

Як вбачається з довідки по формі № 3,
виданої ЖРЕО № 401 від 21.03.2014 року, у
спірній квартирі зареєстрований
відповідач (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 358 ЦК
України, власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправне позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з технічного паспорту
квартири АДРЕСА_1, дана квартира є
двокімнатна, одна із кімнат прохідна
площею 14,9 кв.м., інша відокремлена,
площею 14,8 кв.м. (а.с. 7-9).

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони по справі є співвласниками
вказаної квартири у рівних частках,
порядок володіння та користування
житлом між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не
визначався і не встановлювався.

Позивачка, яка є власником 1/2 частини
спірної квартири, не має доступу до
відокремленої кімнати, на дверях якої
встановлений замок та яку займає
відповідач зі співмешканкою, до даної
кімнати позивачку не впускають,
закривають на замок, який ОСОБА_3
знімати відмовляється, у зв'язку з чим
ОСОБА_4 змушена проживати у прохідній
кімнаті.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та зобов'язуючи відповідача усунути
перешкоди у користуванні власністю
шляхом демонтажу замків між суміжними
кімнатами площами 14,9 кв.м. та 14,8 кв.м.,
суд першої інстанції правильно
виходив з того, що позивачка має право,
як і відповідач, користуватися всією
площею квартири, в тому числі,
відокремленою кімнатою.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції не враховано, що
позивачка в спірній квартирі не
проживає, а він - ОСОБА_3, фактично
проживає в ізольованій кімнаті, що
іншого житла він не має, а поділити
спірну квартиру на два окремих
приміщення технічно неможливо,
оскільки ці доводи спростовуються
матеріалами справи.

Так, як вбачається з журналу судового
засідання, сторони підтверджували, що
ОСОБА_4 проживає у спірній квартирі.
Також судом встановлено і не
заперечувалось сторонами, що будь-яких
домовленостей або судових рішень щодо
визначення порядку користування
спірною квартирою та володінням своїх
часток між сторонами немає.

Також колегія суддів вважає
неспроможними доводи апеляційної
скарги, що позивачкою не обґрунтовані
вимоги щодо користування усією площею
квартири, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, спірна квартира
перебуває у спільній частковій
власності сторін без визначення часток
в натурі або встановлення порядку
користування та володіння своїми
частками.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді