Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В., суддів:
Висоцької В.С., Писаної Т.О.,Гримич М.К.,
Умнової О.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторське
Агентство Фактор» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення кредитної заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 24 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ТОВ «Колекторське
Агентство Фактор» звернулося до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 25 грудня 2008 року між ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» (первісний
кредитор) та ТОВ «Колекторське
Агентство Фактор» (новий кредитор) було
укладено договір про відступлення прав
вимог, відповідно до змісту якого,
первісний кредитор передав, а новий
кредитор набув право вимоги до
боржника реального та належного
виконання обов'язків за кредитним
договором № 27-489/07-ШД від 13 липня 2007
року.

Відповідно до кредитного договору №
27-489/07-ШД від 13 липня 2007 року,
укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_6, відповідач взяв у
банка кредитні кошти у сумі 8 000,00 грн. З
метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
27-489/07-ШД від 13 липня 2007 року між ТОВ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7
було укладено договір поруки.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість у
розмірі 25 839,53 грн, яку позивач просить
солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Тульчинського районного суду
Вінницької області від 11 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 24 квітня 2014 року, позов ТОВ
«Колекторське Агентство Фактор»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь ТОВ «Колекторське Агентство
Фактор» заборгованість за кредитним
договором від 13 липня 2007 року № 27-489/07-ШД
у розмірі 25 839,53 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат. У
задоволенні позові до ОСОБА_7 про
стягнення боргу за кредитним договором
від 13 липня 2007 року № 27-489/07-ШД
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить ухвалу апеляційного суду
скасувати і передати справу на новий
розгляд до цього ж суду.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
із ОСОБА_6

Однак з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 13 липня 2007 року
між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_6 був укладений кредитний договір
№ 27-489/07-ШД, відповідно до умов якого
банк надав ОСОБА_6 у тимчасове
користування кредитні кошти у розмірі 8
тис. грн зі сплатою 0,0001% річних та
терміном користування до 12 липня 2010
року.

Згідно з умовами зазначеного договору
відповідач зобов'язався у порядку та на
умовах, що визначені кредитним
договором: повернути кредит, сплатити
проценти за користування кредитом,
неустойки та інші передбачені платежі
у сумі, строки та на умовах, що
передбачені договором.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним
договором у останнього утворилась
заборгованість у розмірі 25 839,53 грн, яку
відповідач не заперечує.

Судами, також встановлено, що згідно з
умовами договору про відступлення
вимог № 1 від 25 грудня 2008 року,
укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ТОВ «Колекторське Агентство
Фактор» та додатку до нього, ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» передав, а ТОВ
«Колекторське Агентство Фактор»
набуло право вимоги до боржника
реального та належного виконання
обов'язків за кредитним договором №
27-489/07-ШД від 13 липня 2007 року, а саме на
стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за
даним кредитним договором.

Задовольняючи позов до боржника суди
керувались положеннями статей 512,
516 ЦК України, відповідно до яких
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги)
при цьому заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди на
це боржника.

Заперечуючи проти задоволення позову
ОСОБА_6 звернув увагу суду на ту
обставину, що у нього існували
договірні зобов'язання з ТОВ «Банк
«Фінанси та Кредит», а позивач
перебуває у правовідносинах з ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит». З метою
встановлення підстав набуття
позивачем права вимоги до нього
звернувся до суду із клопотанням про
залучення до участі у справі ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» (а.с. 42), на яке
місцевий суд не відреагував.

Разом із тим, відповідно до ст. 514 ЦК
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» міг передати позивачу лише
належне йому право вимоги до
відповідача.

Згідно із ст. 517 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення. Боржник має право не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні.

За таких обставин, місцевий суд взагалі
не встановив обставин, відповідно до
яких право вимоги до ОСОБА_6 щодо
повернення боргу перейшло від ТОВ
«Банк «Фінанси та Кредит» до позивача.

Апеляційний суд допущені місцевим
судом порушення не усунув та сам
припустився помилок.

Так, відхиляючи доводи апеляційної
скарги про те, що ОСОБА_6 не перебуває у
правовідносинах із юридичною особою,
яка відступила своє право позивачеві,
апеляційний суд дійшов висновку, що ця
обставина не є перешкодою виконанню
відповідачем кредитних зобов'язань.
Такого висновку апеляційний суд дійшов
з порушенням вимог ст. 517 ЦК України.

З огляду на вказане, ухвала
апеляційного суду не відповідає
вимогам статей 213, 214 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
необґрунтованого вирішення спору. За
таких обставин колегія суддів вважає,
що апеляційний суд не виконав своїх
обов'язків, визначених законом, а тому
рішення підлягає скасуванню. Оскільки
у рішенні місцевого суду не зазначені
мотиви відхилення клопотання про
залучення до участі у справі ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», та не встановлено
обставин, які підтверджують перехід до
позивача права вимоги до ОСОБА_6,
то ухвалені у справі судові рішення на
підставі ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 11 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 24 квітня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. ЮровськаСудді:
В.С. Висоцька М.К. Гримич Т.О. Писана
О.В. Умнова