ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/9904/14-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача
ОСОБА_1;

представника позивача
ОСОБА_2;

відповідача
ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3
(далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про
усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що відповідач своїми
діями порушує її право власності, як
співвласника квартири АДРЕСА_1, на
користування 1/3 частиною цієї квартири.
В зв'язку з чим просила суд усунути
перешкоди в користуванні майном та
вселити її в дану квартиру.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали,
вважали їх обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Також вказали
на те, що 1/3 частина зазначеної квартирі
належить позивачу на праві власності,
проте вона в даній квартирі не
проживає, оскільки відповідач чинить
їй в цьому перешкоди, не допускає до
квартири та не визнає її право на
користування належним їй на праві
власності майном.

Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення вимог заперечив, вважав їх
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню. Також надав
заперечення на позов, у якому просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
з підстав у ньому викладених.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її
представника та відповідача,
заслухавши покази свідків, повно,
всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
25 вересня 2013 року визнано за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину
спадкового майна після смерті чоловіка
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яке
складається з 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1.

За даними Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №14745922 від
17.12.2013 року, виданим Реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві, право власності 1/3 частини
вищевказаної квартири зареєстровано
за ОСОБА_1. Інша частина спірної
квартири, відповідно до Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №19708935 від 28.03.2014 року,
виданим Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м.
Києві, належить на праві власності
ОСОБА_3

У відповідності до ч. 1 ст. 356 Цивільного
кодексу України (далі по тексту - ЦК
України) власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Як вказує позивач, що вона намагалась
потрапити в дану квартиру, однак їй
чиняться у цьому перешкоди, а саме
ОСОБА_1 відчинили двері сторонні люди
та не впустили до спірної квартири.
Звернення зі сторони позивача з цього
приводу призводять лише до конфліктних
ситуацій, що свідчать про неможливість
позивачем користуватись належною їй
частиною квартири та перешкоджають її
вселенню та проживанню у спірній
квартирі. Вказане підтверджується
листом, направленим позивачем
відповідачу від 28.03.2014 року з метою
врегулювання даного питання, однак
відповіді ним надано не було.

Водночас, в судовому засіданні дані
факти підтвердив свідок ОСОБА_2, який у
своїх показах зазначив, що разом з
позивачем намагався потрапити до
спірної квартири, однак їх до неї не
пустили. Крім того, пояснив, що
неодноразово, телефоном і в ході
особистих зустрічей намагався
врегулювати дану ситуацію, однак згоди
досягнуто не було.

А відтак, суд приходить до висновку, що
між позивачем та відповідачем існує
конфлікт з приводу усунення перешкод у
користуванні майном, який пов'язаний з
неможливістю позивачу здійснювати
право користування та розпорядження
своїм майном, що на думку суду є
ущемленням прав позивача.

У Конституції України закріплено
основні правові принципи регулювання
відносин власності, головним із яких є
принцип рівного визнання й захисту
усіх форм власності (статті 13, 41
Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції
України власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству. У такій редакції
конституційна норма не лише покладає
на власника обов'язки, а й орієнтовно
вказує на його зобов'язання.

Основоположні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у статті 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 4 листопада
1950 року), що набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Під правом володіння власністю
визнається юридично забезпечена
можливість фактичного панування
власника над майном, не пов'язана з
використанням його властивостей. Право
користування власністю - це юридично
забезпечена можливість власника
добувати з належного йому майна
корисні властивості. Під правом
розпорядження розуміють юридично
забезпечену можливість власника
визначати долю майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу
України (далі по тексту - ЖК України)
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 155 ЖК України, жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
передбачених законодавством.

З огляду на викладені норми чинного
цивільного та житлового законодавства,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги про усунення перешкод у
користуванні майном та вселення
підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
стст. 319, 356, 358, 383, 391 Цивільного кодексу
України, стст. 150, 155 Житлового кодексу
України, стст. 10, 11, 31, 88, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у користуванні власністю,
зокрема, квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.