У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя та поділ
майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 12 лютого
2014 року та рішення апеляційного
суду Житомирської області від 25
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 20 вересня 2003 року по 31 травня
2013 вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
За час шлюбу подружжям було набуто
майно, яке позивач, уточнивши позовні
вимоги, просила визнати спільною
сумісною власністю та в порядку поділу
визнати за нею право власності на Ѕ
частину майна, а саме: будинку АДРЕСА_1;
земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,0203
га за цією ж адресою; автомобіля Volkswagen
Transporter державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 та мопеда марки Honda Dio державний
реєстраційний номер НОМЕР_2;
торгівельних кіосків загальною
вартістю 127 500 грн; іншого майна на суму
75 200 грн.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 12
лютого 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визнано об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 автомобіль Volkswagen Transporter
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
та мопед марки Honda Dio державний
реєстраційний номер НОМЕР_2. Визнано за
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності за кожним на Ѕ частину
зазначеного автомобіля.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 25 березня
2014 року рішення районного суду в
частині відмови в задоволенні позову
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення.

Визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 0,1000 га з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
земельну ділянку площею 0,203 га для
ведення селянського господарства, які
знаходяться по АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину
зазначених земельних ділянок.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення в
частині відмови в задоволенні позову
та направити справу в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

В іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій не оскаржуються,
а тому касаційному перегляду не
підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного із
цивільного обороту.

За змістом ст. 62 СК України якщо майно
дружини, чоловіка за весь час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнано за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, обґрунтовано
виходив із того, що автомобіль та мопед
були придбані подружжям за час шлюбу, а
отже є об'єктами права спільної
сумісної власності та підлягають
поділу на підставі ч. 1 ст. 70 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання будинку спільною сумісною
власністю, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку, що зазначений
будинок було набуто відповідачем за
договором дарування до реєстрації
шлюбу. Позивач на підтвердження своїх
вимог істотного збільшення вартості
будинку за рахунок спільних трудових і
грошових затрат подружжя, не надала
належних та допустимих доказів.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення в оскаржуваній частині
ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 12
лютого 2014 року в нескасованій при
апеляційному перегляді частині та
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 25 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко