Справа № 478/1867/13-ц пров. № 2/478/12/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

12.03.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П.

за участю: секретаря

Поліщук С.П.

представника позивача

Новотурової О.Я.

представника відповідача

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою Державного підприємства
дослідне господарство «Реконструкція»
до ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог: ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди,

В с т а н о в и в:

ДП ДГ «Реконструкція» звернувся до
суду з позовом про відшкодування
матеріальної шкоди, в якому зазначив,
що ОСОБА_3, який з 08.11.2000 року по 12.11.2005
року працював директором вказаного
підприємства, був засуджений 16.08.2012
року Березнегуватським районним судом
Миколаївської області за ч.5 ст.191 КК
України до позбавлення волі строком на
5 років із звільненням на підставі ст.75
КК України від відбування покарання з
випробуванням на іспитовий строк три
роки.

На підставі цього вироку потерпілий у
справі ОСОБА_4 звернувся до
Березнегуватського районного суду з
позовом до ДП ДГ «Реконструкція» про
відшкодування шкоди в розмірі 3296562 грн.
50 коп., рішенням якого від 18.02.2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 22.04.2013 року
зазначене рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
згідно до якого позов ОСОБА_4
задоволено частково і стягнуто з ДП ДГ
«Реконструкція» на його користь
матеріальну шкоду в розмірі 962000 грн.,
інфляційні витрати в розмірі 1357125 грн.
та судові витрати в сумі 4939 грн. 50 коп.

Згідно виконавчого листа за №2/470/41/13
від 18.02.2013 року, що перебуває на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Миколаївській області, з ДП ДГ
«Реконструкція» на користь ОСОБА_4
підлягає стягненню 2324564 грн. 50 коп.

Посилаючись на вимоги ст.1166, 1172 ЦК
України, ст.ст.132, 134 КЗпП України
позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 шкоду на загальну суму
2324564 грн. 50 коп. та стягнути на користь
ДП ДГ «Реконструкція» судові витрати
зі сплати судового збору.

У судовому засіданні представник
позивача за довіреністю Новотурова О.Я.
підтримала заявлені вимоги і просила
їх задовольнити.

Представник відповідача за договором
ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив, що
відповідно до рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 22.04.2013
року частково задоволено позов ОСОБА_4
до ДП ДГ «Реконструкція» з якого на
його користь стягнуто грошові кошти на
загальну суму 2324564 грн. 50 коп. Зазначена
сума фігурує у виконавчому листі за
№2/470/41/13, який перебуває на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Миколаївській області.
Згадане рішення суду не виконано,
підприємство «Реконструкція» не
відшкодувало позивачу ОСОБА_4 шкоду,
тому вимоги цього підприємства про
стягнення з колишнього працівника
ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 2324564 грн.
50 коп на користь ОСОБА_4 є
безпідставними.

Третя особа без самостійних вимог -
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
але надіслав суду письмові заперечення
на позов, де зазначив, що на підставі
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 22.04.2013 року
та ухвали ВССУ від 12.09.2013 року він має до
ДП ДГ «Реконструкція» грошові вимоги
на загальну суму 2324564 грн. 50 коп.
Зазначені рішення набрали законної
сили. В управлінні ДВС Головного
управління юстиції у Миколаївській
області відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
рішення про стягнення з ДП ДГ
«Реконструкція» на його користь 2324564
грн. 50 коп. У нього не існує
необхідності пред'являти позов до
відповідача ОСОБА_3, так як вказаними
вище рішеннями його вимоги про
відшкодування шкоди вже задоволені.
Він не надавав доручення ДП ДГ
«Реконструкція» звертатися до суду від
його імені з даним позовом. Позивач
вважає себе тією особою, якій була
завдана шкода з вини працівника
(відповідача у справі) - ОСОБА_3, а отже
відповідно до норм чинного
законодавства позивач повинен
вимагати відшкодування шкоди на свою
користь, а не на користь третьої особи,
яка вступила в даний процес не по своїй
волі. Просив відмовити в задоволенні
позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

Загальні підстави відповідальності
за завдану майнову шкоду передбачені
нормами ст.1166 ЦК України, відповідно до
ч.1 якої шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи відшкодовується в повному обсязі
особою яка її завдала.

Відповідно до ст.1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Аналогічна позиція викладена у ст.441
ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, зокрема, організація
повинна відшкодувати шкоду, заподіяну
з вини її працівника під час виконання
ними своїх трудових (службових)
обов'язків.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року за №6 роз'яснено, що при розгляді
справ про відшкодування шкоди за ст.441
ЦК суди повинні мати на увазі, що крім
загальних підстав, передбачених ст..440
ЦК, відповідальність юридичної особи
настає лише у випадках, коли особа, з
вини якої заподіяна шкода, знаходиться
з даною організацією в трудових
відносинах, і шкода, заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійним, сезонним, тимчасовим
за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї
організації.

В силу ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Вироком Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 16.08.2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 27.11.2012 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Даним
вироком встановлено, що ОСОБА_3
працюючи директором ДП ДГ
«Реконструкція», будучи службовою
особою, виконуючи
організаційно-розпорядчі та
адміністративно-господарські функції
у відповідності до статуту
підприємства, зловживаючи своїм
службовим становищем, заволодів
коштами потерпілого ОСОБА_4 у розмірі
962500 грн.

Згідно до рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 22.04.2013 року
відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_4 з
вини директора ДП ДГ «Реконструкція»
під час виконання останнім трудових
(службових) обов'язків, покладено на
юридичну особу ДП ДГ «Реконструкція»
зі стягненням з підприємства на
користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі
2324564 грн. 50 коп. Зазначене рішення
набрало законної сили.

В силу постанови №02-69/5-87 від 29.05.2013
року ДВС Головного управління юстиції
у Миколаївській області за підписом
в.о. начальника Романчук С.М. виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 18.02.2013
року за №2/470/41/13 про стягнення з ДП ДГ
«Реконструкція» на користь ОСОБА_4
матеріальної шкоди, інфляційних
витрат, судового збору, всього 2324564 грн.
50 коп. перебуває на виконанні у
вказаному управлінні.

Таким чином, згаданими вище судовими
рішеннями остаточно вирішено спір між
потерпілим у кримінальній справі
ОСОБА_4 та ДП ДГ «Реконструкція» щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
останньому працівником вказаного
підприємства ОСОБА_3 у зв'язку з
виконанням ним трудових (службових)
обов'язків, а згідно до виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 18.02.2013
року за №2/470/41/13 про стягнення з ДП ДГ
«Реконструкція» на користь ОСОБА_4
матеріальної шкоди, інфляційних
витрат, судового збору, всього 2324564 грн.
50 коп. визначено сторони у виконавчому
провадженні, а саме: ОСОБА_4 (стягувач),
ДП ДГ «Реконструкція» (боржник).

Третя особа ОСОБА_4, зазначений
позивачем таким, який заявляє
самостійні вимоги, такою особою не
являється, оскільки в силу ч.1 ст.34 ЦПК
України він не скористався наданим
йому правом втрутитися у спір між ДП ДГ
«Реконструкція» та ОСОБА_3 і заявити
самостійні вимоги щодо предмета спору,
пред'явивши позов до однієї сторін, а
саме до ОСОБА_3, тому що порушене право
ОСОБА_4 на відшкодування шкоди захищено
судовим рішеням.

Крім цього, ДП ДГ «Реконструкція» у
своєму позові до ОСОБА_3 фактично
заявлено вимоги в інтересах ОСОБА_4, так
як саме на користь останнього просить
стягнути тіж грошові кошти в сумі 2324564
грн. 50 коп., які вже були стягненні на
його користь за судовим рішенням, тоді
як ОСОБА_4 не уповноважував вказане
підприємство звертатися до суду від
його імені з даним позовом.

Відповідно до згаданого вище судового
рішення від 22.04.2013 року та вимог чинного
законодавства ДП ДГ «Реконструкція»
повинна відшкодувати ОСОБА_4 шкоду,
завдану з вини його працівника ОСОБА_3 і
з моменту відшкодування шкоди
потерпілому ОСОБА_4 в юридичної особи
ДП ДГ «Реконструкція» виникає право
зворотної вимоги до ОСОБА_3 (регресний
позов) про повернення сплаченого за
його вини відшкодування потерпілому.
На момент винесення рішення ДП ДГ
«Реконструкція» не відшкодувало
завдану потерпілому ОСОБА_4 шкоду.

Враховуючи вище викладене суд приходе
висновку про безпідставність позовних
вимог позивача, тому відмовляє в їх
задоволенні.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, належить
віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог
державного підприємства дослідне
господарство «Реконструкція» до
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог: ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, віднести на
його рахунок.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя