У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Гребенюка В. В.
,

при секретарі - Шабатин Н. А.,
розглянувши цивільну справу за
поданням відділу примусового
виконання УДВС ГУЮ у Київській області,
щодо обмеження боржника ОСОБА_1 у праві
виїзду боржника за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Відділ примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Київській області звернувся
до суду з вищезазначеним поданням
мотивуючи свої вимоги тим, що у відділі
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Київській області на примусовому
виконанні перебуває виконавче
провадження з виконання Рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області № 2-3223/09 від 31.03.2010
року.

Виконавче провадження з примусового
виконання вищевказаного виконавчого
документа відкрито 03.04.2014 року.

Впродовж здійснення виконавчого
провадження встановлено, що боржник
ОСОБА_1 у добровільному порядку
виконавчий документ не виконує та
уразі його виїзду за кордон буде
неможливим або ускладненим виконати
вищевказаний виконавчий документ.

Зазначає, що умови і порядок виконання
рішень судів, що відповідно до закону,
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець вживає заходів примусового
виконання судових рішень і
зобов'язаний неупереджено, своєчасно,
повно вчиняти дії.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що подання не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відділ примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Київській області заявив до
суду клопотання про розгляд подання
без участі свого представника.

Суд визнав можливим розглядати справу
у відсутності представника відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Київській області, оскільки його
неявка не є перешкодою для вирішення
даної справи.

Як встановлено судом, на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Київській області на
примусовому виконанні перебуває
виконавче провадження з виконання
Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області №
2-3223/09 від 31.03.2010 року.

Виконавче провадження з примусового
виконання вищевказаного виконавчого
документа відкрито 03.04.2014 року.

Боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку
виконавчий документ не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону «Про
виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 22 Конституції України, права
і свободи людини і громадянина,
закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Верховний Суд України у своїй
Постанові Пленуму № 9 від 01.11.1996 року
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя», роз'яснив,
що при розгляді конкретних справ,
враховуючи ст. 8 Конституції України, де
зазначено, що Конституція України має
найвищу юридичну силу, а її норми є
нормами прямої дії, оцінюючи зміст
будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору
його відповідності Конституції у
випадках необхідно застосовувати
Конституцію, як акт прямої дії. Тому
судове рішення має ґрунтуватися на
Конституції, а також на чинному
законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що вимоги
заявника не знайшли своє доведення в
судовому засіданні, є такими, що
суперечить Конституції України, а тому
не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. ст. 5, 7
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень не лише
своєчасно і повно, але й неупереджено, а
також використовувати надані йому
права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно п.п. 2, 8 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», громадянину України
може бути тимчасово відмовлено у
виїзді за кордон у випадку, якщо діють
договірні чи інші невиконані
зобов'язання - до виконання зобов'язань,
чи у випадку якщо до нього подано
цивільний позов до суду - до закінчення
провадження у справі.

Разом з тим, відділ примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській
області не надано будь-яких доказів про
те, що державним виконавцем вжито всіх,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» заходів для
виконання рішення суду, а також про те,
що боржник має намір виїхати за кордон.

За відсутності належних даних про хід
виконавчого провадження, оскільки, до
суду надані докази щодо відкриття
виконавчого провадження, суду не
виявляється можливим визначитись з
обґрунтованістю подання про обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України, а відтак, у його задоволенні
потрібно відмовити.

Разом з тим, суду не надано доказів
існування у боржника можливості виїзду
за кордон та взагалі отримання ним
закордонного паспорту.

За таких обставин, подання не має
правового обґрунтування, суду не
надані докази неможливості виконання
судового рішення і необхідності
обмеження прав боржника, а тому подання
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 22, 33 Конституції України, ст. ст. 11, 27,
ЗУ «Про виконавче провадження»,
положеннями Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996
року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя», ст.
ст. 377-1, 293 - 294 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Київській області, щодо обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду
боржника за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. В. Гребенюк