УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука
В.М.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокуратури Дарницького районного
суду м. Києва в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 до Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсним розпорядження,
скасування свідоцтва про право
власності, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, за касаційними
скаргами заступника прокурора м. Києва
та ОСОБА_4 в інтересах малолітньої
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року прокуратура
Дарницького району м. Києва в інтересах
малолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду
із указаним позовом, в обґрунтування
якого зазначила, що розпорядженням
Печерської районної державної
адміністрації від 19 лютого 2008 року
ОСОБА_6 на сім'ю із чотирьох осіб була
надана трикімнатна квартира жилою
площею 58,96 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.

14 березня 2008 року на вказану квартиру
був виданий ордер, в який були включені:
ОСОБА_6, його дочка ОСОБА_5, онука ОСОБА_3
та мати ОСОБА_4

12 вересня 2008 року ОСОБА_5 була знята з
реєстрації і зареєстрована АДРЕСА_4, а 16
вересня 2008 року, за згодою
наймача ОСОБА_6, розпорядженням
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації квартира
АДРЕСА_1 була приватизована на ОСОБА_4
та останній видано свідоцтво про право
власності на житло.

Зазначене розпорядження вважає
незаконним, оскільки його прийняттям
було позбавлено неповнолітню ОСОБА_3
права на приватизацію житла, а договір
купівлі - продажу даної квартири від
01 жовтня 2008 року, укладений між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, у зв'язку із наведеним -
недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 03 грудня 2012 року позов
задоволено.

Визнано недійсним розпорядження,
видане відділом приватизації
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації від 16 вересня
2008 року № 50001.

Скасовано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, видане
відділом приватизації Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації 16 вересня 2008 року на ім'я
ОСОБА_4

Визнано недійсним договір купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з моменту
укладення - 01 жовтня 2008 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 11 лютого 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах заступник
прокурора м. Києва та ОСОБА_4 в
інтересах малолітньої ОСОБА_3 просять
скасувати рішення апеляційного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року, рішення суду
першої інстанції залишити в силі,
мотивуючи свою вимогу неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та порушенням норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційних скарг та заперечення
на них, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційні скарги
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що
розпорядженням Печерської районної
державної адміністрації від 19 лютого
2008 року ОСОБА_6 на сім'ю із чотирьох осіб
була надана трикімнатна квартира жилою
площею 58,96 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.

14 березня 2008 року на вказану квартиру
було видано ордер, в який були включені:
ОСОБА_6, його дочка ОСОБА_5, онука ОСОБА_3
та мати ОСОБА_4 (а.с. 5).

12 вересня 2008 року ОСОБА_5 була знята з
реєстрації і зареєстрована АДРЕСА_4, а 16
вересня 2008 року, за згодою наймача
ОСОБА_6, розпорядженням Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації квартира АДРЕСА_1 була
приватизована на ОСОБА_4 та останній
видано свідоцтво про право власності
на житло.

01 жовтня 2008 року ОСОБА_4 продала
зазначену квартиру ОСОБА_5, що
підтверджується договором купівлі -
продажу (а.с. 8-9).

Задовольняючи позовні вимоги
прокуратури Дарницького району м.
Києва в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що при здійсненні відповідачем
приватизації спірного жилого
приміщення були порушені права та
інтереси неповнолітньої дитини, яка
також мала право на приватизацію.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що 21
вересня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були
зняті з реєстрації у зв'язку з вибуттям
за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 23), тобто на
момент приватизації в квартирі
проживали і мали право на житло ОСОБА_6
та його мати ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_6
відмовився від участі у приватизації
спірної квартири, тобто ОСОБА_4 вправі
була подавати заяву на безкоштовну
приватизацію квартири і права
неповнолітньої при цьому не порушені.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для постановлення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Приватизація державного житлового
фонду в Україні здійснюється
відповідно Конституції України, Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», «Положення про
порядок передачі квартир
(домоволодінь) у власність громадян,
затвердженого наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 року № 56, яке було чинним
на час приватизації житла (далі -
Положення).

Згідно з п. 18 Положення громадянин,
який виявив бажання приватизувати
зайняту ним і членами його сім'ї на
умовах найму квартиру, звертається в
орган приватизації по оформленню
документів, де одержує бланк заяви та
відповідну консультацію.

Пунктами 20, 21 Положення передбачено,
що при оформленні заяви на
приватизацію квартири - громадянин
отримує на підприємстві, яке
обслуговує жилий будинок, довідку про
склад сім'ї. У даному документі
вказуються члени сім'ї наймача, які
прописані та мешкають разом з ним, а
також тимчасово відсутні особи, за
якими зберігається право на житло. Крім
того, згідно з вимогами п. 28 відомості
про реєстрацію права власності на
житло, копії свідоцтв про право
власності на житло та паспорт на
квартиру передаються один раз у
квартал органом приватизації до бюро
технічної інвентаризації.

Згідно з п. 5 ст. 5, ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» кожний громадянин має
право приватизувати зайняте ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлових чеків або з
частковою оплатою один раз.
Безкоштовна передача житла
здійснюється в розрахунку 21 кв.м
загальної площі на кожного наймача та
додатково 10 кв.м на сім'ю.

Передача зайнятих квартир
(домоволодінь) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно проживають в
даній квартирі, в тому числі і
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з обов'
яковим визначенням уповноваженого
власника квартири. Передача квартир у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються при
наявності заяви громадянина.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дав належну оцінку обставинам справи
про те, що неповнолітня ОСОБА_3 постійно
користувалась спірною квартирою та
мала право на її приватизацію, а
проведена без її згоди приватизація
квартири порушує її права та вимоги
чинного на той час законодавства.

Крім того, неповнолітня ОСОБА_3 на час
приватизації квартири у встановленому
законом порядку не визнавалася такою,
що втратила право користування
квартирою, а докази того, що вона не
проживала у спірній квартирі та не
користувалася нею в матеріалах справи
відсутні. При цьому, остання зазначена
в ордері на отримання житла, а ОСОБА_5,
подавши від свого імені заяву про
зняття з реєстраційного обліку у
вказаній квартирі, аналогічну заяву
від імені своєї неповнолітньої доньки
не подавала.

Статтею 18 Закону України «Про
охорону дитинства» визначено, що діти -
члени сім'ї наймача або власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей» неприпустиме зменшення або
обмеження прав та інтересів дітей під
час вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень.

Отже, встановивши фактичні обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази в сукупності, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку, що спірне розпорядження є
незаконним, оскільки його прийняттям
було позбавлено неповнолітню ОСОБА_3
права на приватизацію житла, а договір
купівлі - продажу даної квартири від 01
жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, як наслідок є недійсним.

З огляду на вищевикладене судове
рішення апеляційного суду не може
вважатися законним і обґрунтованим та
відповідно до положень ст. 339
ЦПК України підлягає скасуванню із
залишенням в силі судового рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника
прокурора м. Києва та ОСОБА_4 в
інтересах малолітньої ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 11 лютого 2014 року скасувати, рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
03 грудня 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська

2

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

№ 6-11179св14Головуючий у першій
інстанції: Басалаєва А.В.

Доповідач в апеляційній інстанції:
Котула Л.Г. Доповідач: Кафідова
О.В.