Справа № 1612/1125/12
№ 2/534/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року

Комсомольський міський суд
Полтавської області в складі:
головуючого судді при
секретарі Крикливого В.В.
Клімової С.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Комсомольськ справу за цивільним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Комсомольської
міської ради Полтавської області та
відділу Держкомзему у місті
Комсомольську Полтавської області про
визнання частково недійсним акту на
право приватної власності на земельну
ділянку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із
згаданим позовом, в якому прохає
прийняти рішення, яким зобов'язати
відповідача ОСОБА_4 не чинити йому
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, та
знести незаконно встановлений паркан
(а.с.2).

Свої вимоги мотивує тим, що згідно
державного акту він є власником
згаданої земельної ділянки. Однак, на
цій ділянці відповідачем ОСОБА_4
самовільно було встановлено паркан, що
створює перешкоди у користуванні його
власністю.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_3, Комсомольської міської ради
Полтавської області та відділу
Держкомзему у місті Комсомольську
Полтавської області, в якому прохає
визнати частково недійсним акт серії
ПЛ №000406 на право приватної власності
на земельну ділянку, площею 0,1000 га,
виданого на ім'я ОСОБА_3 в частині
визначення плану меж земельної ділянки
та зобов'язати ОСОБА_3 повернути
оригінал згаданого державного акту до
відділу Держкомзему у місті
Комсомольську (а.с.101).

Свої вимоги мотивує тим, що при
виготовленні державного акту на ім'я
ОСОБА_3 було допущено помилку у
визначенні поворотних точок земельної
ділянки, у зв'язку із чим відбулося
накладення меж земельної ділянки, яка
належить ОСОБА_4, та земельної ділянки,
яка належить ОСОБА_3

Ухвалою суду від 20 листопада 2013
року зустрічний позов ОСОБА_4 прийнято
до спільного розгляду із первісною
позовною заявою ОСОБА_3 (а.с.130).

Будучи належно повідомленим про час і
місце розгляду справи, учасники
судового засідання до залу суду не
з'явилися, позивач ОСОБА_3, представник
відповідача ОСОБА_5 та представник
Комсомольської міської ради
звернулися із заявами про розгляд
справи у їх відсутність.

Розглянувши справу у межах заявлених
позовних вимог, суд вважає,що первісний
позов ОСОБА_3 є обґрунтованим, а у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
необхідно відмовити з наступних
підстав.

З огляду на ст.152 ЗК України держава
забезпечує громадянам рівні умови
захисту прав власності на землю, при
цьому власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист цих прав на земельну ділянку
здійснюється, зокрема шляхом визнання
прав, відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Згідно з ч.ч.2,3,5 ст.158 ЗК України
виключно судом вирішуються: земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року №7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ", - згідно зі
ст.158 ЗК України суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,1000
га, розташованого по АДРЕСА_1, та
суміжним користувачем належної
відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки,
розташованого по АДРЕСА_2

Межі земельної ділянки позивача ОСОБА_3
за кадастровим №:50:025:0276 та
відповідача ОСОБА_4 за кадастровим
№:50:025:0188 зазначені у додатках до
Державних актів на право власності на
земельні ділянки на їх ім'я (а.с.4,109).

ОСОБА_4 створив ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні належною йому земельною
ділянкою, внаслідок встановлення
паркану на земельній ділянці позивача
та збільшення у такій спосіб своєї
ділянки.

Вказані обставини, крім акту перевірки
виконком Комсомольської міської ради
від 08.07.2010 року (а.с.50), підтверджується
висновком додаткової судової
будівельно-технічної експертизи №П-381
від 10.01.2014 року, згідно якої фактичні
межі суміжних земельних ділянок по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 не відповідають
фізичним параметрам відповідних
державних актів на права приватної
власності на землю. Зі сторони
земельної ділянки по АДРЕСА_2
встановлено самозахват земельної
ділянки, що належить на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серія П-ПЛ №000406 від
12.02.2003 року ОСОБА_3, площею 47,5 кв.м.
Власником земельної ділянки по
АДРЕСА_2, ОСОБА_4, земельна ділянка по
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3,
використовується під городом (а.с.144).

Із змісту листів виконавчого комітету
Комсомольської міської ради від 15.07.2010
року вбачається, що згаданий спір щодо
розмежування земельних ділянок сторін
вирішено органом місцевого
самоврядування на користь ОСОБА_3,
однак відповідач ОСОБА_4 із згаданим
рішенням не погодився, тому позивач
набув право звернення до суду із
згаданим позовом (а.с.9,47-60).

За таким обставин, суд вважає, що позов
ОСОБА_3 є обґрунтованим і підлягає до
задоволення.

Вирішуючи спір та питання про
зобов'язання ОСОБА_4 знести
встановлений паркан, суд враховує, що
згідно висновку експерта №П-381
власником земельної ділянки по
АДРЕСА_2, ОСОБА_4, земельна ділянка по
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3,
використовується під городом, знесення
паркану відповідача не суперечить
правилам добросусідства сторін.

За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України,
правосуддя у цивільних справах
здійснюється на засадах змагальності
сторін, тому кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень. Обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Наполягаючи на тому, що при
виготовленні державного акту на ім'я
ОСОБА_3 було допущено помилку,
відповідачем ОСОБА_4 не надали суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження цієї обставини. Крім
того, зазначенні припущення не
заслуговують на увагу, так як згідно
висновку експерта №П-381 порушень з боку
державних органів, при оформленні
технічної документації та складення
актів на право власності на земельні
ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 не
виявлено (а.с.144).

З огляду на викладене, зустрічний позов
ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 4 вказаного Закону
визначено, що за подання до суду позову
немайнового характеру встановлена
ставка судового збору, що дорівнює 0,1
розміру заробітної плати і складає 107,30
грн. (1073 х 0,1= 114,70).

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені ним у зв'язку з розглядом
даної справи, в сумі 107,30 грн. судового
збору. Доказів на підтвердження витрат
позивача по оплаті вартості
експертного дослідження суду не
надано, тому питання щодо розподілу
згаданих судових витрат судом не
вирішується.

На підставі викладеного, керуючись
ст.152 ЗК України та ст.213 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити
повністю.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_3 належною йому
земельною ділянкою, розташованою по
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 привести межі
належної йому земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_2, у
відповідність із планом меж земельної
ділянки за кадастровим номером
№:50:025:0188, шляхом знесення
встановленого паркану та перенесення
його за межі суміжної земельної
ділянки, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 107,30 грн.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
через Комсомольський міський суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя підпис
В.В.Крикливий

Копія вірна.

Суддя
В.В.Крикливий