Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2269/14
Головуючий у 1 інстанції: Іжевська Н.Г.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22" травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про
стягнення безпідставно набутих
грошових коштів та боргу за позикою, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про
стягнення безпідставно набутих
грошових коштів та боргу за позикою.

У позові зазначала, що 12 липня 2013 року
між нею та відповідачем ОСОБА_2, яка
діяла в своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_5, був підписаний договір, у
відповідності до якого вона,
виступаючи покупцем, а ОСОБА_5 та ОСОБА_2
- продавцями, зобов'язались у
майбутньому - до 31 серпня 2014 року,
укласти та нотаріально посвідчити
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, а саме: будинку АДРЕСА_1.

На підставі цього письмового договору
нею було надано відповідачу ОСОБА_2 100
грн. в якості попередньої оплати за
нерухоме майно, яке має стати предметом
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу.

20 липня 2013 року ОСОБА_2 було взято у неї
у борг грошові кошти у розмірі 1 500 грн. 00
коп. на строк до 20 жовтня 2013 року, що
підтверджується власноруч написаною
розпискою.

Крім того, 16 січня 2014 року нею та ОСОБА_2,
яка діяла в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_5, був укладений в
простій письмовій формі ще один
попередній договір, у відповідності до
якого нею було передано ОСОБА_2 8 200 грн.
00 коп.

Також 16 січня 2014 року нею було надано
відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти в
розмірі 5 700 грн. 00 коп. в порядку
виконання п.3 попереднього договору від
20.07.2013 року, згідно якого до укладення
основного договору вона бере на себе
всі витрати, пов'язані з
переоформленням документів на
нерухоме майно, зокрема, із визначенням
та виділенням в судовому порядку
часток об"єкта нерухомості в натурі.

Посилаючись на те, що вищезазначені
договори не є укладеними, оскільки не
було дотримано їх форми, а тому
передані нею відповідачам гроші
набуті ними безпідставно, просила суд
стягнути з ОСОБА_2 8300 гр., як
безпідставно набутих грошових коштів,
також стягнути з неї 1500 гр.
заборгованості за договором позики,
стягнути з ОСОБА_4 5 700 гр., як
безпідставно набутих, в солідарному
порядку стягнути з відповідачів
понесені судові витрати по сплаті
судового збору та витрати на правову
допомогу.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8 300
грн. 00 коп. - авансовий платіж, 1 500 грн. 00
корп. - сума позики, 243 грн. 60 коп. -
судовий збір.

В решті частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
скасувати і відмовити у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішенням в частині відмови у
задоволенні її позовних вимог
скасувати та ухвалити у цій частині
нове, яким стягнути з ОСОБА_4
безпідставно набуті грошові кошти у
розмірі 5 700 грн. 00 коп., стягнути в
солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4
понесені судові витрати по сплаті
судового збору та витрати на правову
допомогу зі складання позовної заяви
та апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом, 20.07.2013 року
ОСОБА_2, яка на підставі
довіреності також представляла
інтереси ОСОБА_5, та ОСОБА_3 уклали у
простій письмовій формі попередній
договір про намір купівлі-продажу у
строк до 31.08.2014 року об"єкта
нерухомості, а саме, двох частин
будинку АДРЕСА_1. На виконання умов
договору ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3
гроші у сумі 100 гр. в якості попередньої
оплати за нерухоме майно(а.с.7-8).

В наступному ОСОБА_2, яка на
підставі довіреності представляла
також інтереси ОСОБА_5, та ОСОБА_3 16.01.2014
року уклали в простій письмовій формі
попередній договір про намір
купівлі-продажу цих же частин будинку у
строк до 16 лютого 2014 року і на виконання
умов зазначеного договору ОСОБА_3
передала ОСОБА_2 авансовий платіж у
розмірі 8200 гр., що еквівалентно 1000
доларів США(а.с.9-12).

За умовами п.3.1 письмового
договору продавець зобов"язувався
надати пакет документів, необхідних
для купівлі-продажу частини будинку,
зокрема, свідоцтво про право власності.

Згідно із ч.1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов"язуються протягом певного строку
( у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Попередній договір укладається
у формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Предметом попередніх договорів
між ОСОБА_2, яка також представляла
ОСОБА_5, та ОСОБА_3 зазначався об"єкт
нерухомого майна - дві частки будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, отже вимоги
щодо форми попереднього договору у
даному випадку дотримані не були.

Встановивши зазначені
обставини та надавши їм належну
правову оцінку, суд зробив правильний
висновок про необхідність повернення
ОСОБА_3 переданих нею ОСОБА_2 коштів у
сумі 8300 гр.

Висновок суду погоджується з
вимогами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК
України у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору, такий договір є
нікчемним.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов"язані з його недійсністю.

У ч.2 ст. 216 ЦК України
передбачено, що у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов"язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона отримала на виконання цього
правочину.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві такуж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України
на підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Ухвалюючи рішення в частині
задоволення позову ОСОБА_3 про
стягнення 1500 гр. боргу, суд виходив з
того, що позивач представила суду
розписку ОСОБА_2, згідно якої остання
зобов"язувалася повернути вказану суму
боргу до 20 жовтня 2013 року(а.с.13).

При цьому суд правильно
виходив з того, що за своєю суттю
розписка про отримання в борг коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладання, так і
умови договору, а також засвідчує
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 щодо удаваності укладеного з
ОСОБА_3 договору позики не є
переконливими, враховуючи, що за
договором позики грошові кошти
передаються позичальникові у
власність, у зв"язку з чим його подальші
дії по розпорядженню вказаними грошима
на його обов"язок щодо їх повернення
позичальнику не впливають.

Інші доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 фактично зводяться до
іншої правової оцінки договорів від
12.07.2013 року та від 16.01.2014 року і
правильність судових висновків не
спростовують.

Відповідно до роз"яснень п.4
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними",
нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом,
а тому доводи апеляційної скарги про
те, що при розгляді справи по суті суд
вийшов за межі позовних вимог, є
безпідставними.

Судом встановлено, що згідно
розписки ОСОБА_4 від 16.01.2014 року,
останній отримав від ОСОБА_3 5700 гр. за
надання юридичних консультацій та
юридичне супроводження позовів у
судовому провадженні(а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні
позову щодо стягнення вказаної суми,
суд виходив з того, що оскільки між
сторонами склалися договірні
відносини, то правових підстав у
контексті гл.83 ЦК України для
повернення вказаних коштів, як
безпідставно набутого майна, немає.

Вказаний висновок відповідає
фактичним обставинам справи та
погоджується з вимогами матеріального
права.

За змістом ст. 901 ЦК України
договір про надання послуг є видом
правочину і складається з двох
органічно поєднаних між собою
зобов"язань: правовідношення, в якому
виконавець повинен надати послугу, а
замовник налічений правом вимагати
виконання цього обов"язку, а також
правовідношення, в якому замовник
зобов"язаний оплатити надану послугу, а
виконавець має право вимагати від
замовника відповідної оплати.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Отже надану ОСОБА_4 письмову
розписку суд правомірно розцінив, як
доказ на підтвердження існування
договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Таким чином, посилання в
апеляційній скарзі ОСОБА_3 на
відсутність договору з ОСОБА_4 є
безпідставними, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України
до витрат, пов"язаних з розглядом
судової справи, належать, зокрема,
витрати на правову допомогу.

В силу ст.ст. 56,84 ЦПК України ці
витрати можуть бути пов"язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, який
допускається до участі у розгляді
справи ухвалою суду за заявою особи,
яка бере участь у справі.

Оскільки представник ПП
„Юридична фірма „Фортеця права", якому
ОСОБА_3 було сплачено 600 гр. за
надання правової допомоги, участі у
справі не приймав і в порядку ст. 56 ЦПК
України в якості особи, яка надає
правову допомогу, судом не допускався,
відмову суду у стягненні вказаної суми
в порядку ст. 88 ЦПК України слід визнати
обґрунтованою.

Інші докази і обставини, на які
посилаються в апеляційних скаргах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, були предметом
дослідження суду першої інстанції і
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2014 року
по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: