21 травня 2014 року м.Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі суддів:
Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення Ѕ
частини доходів від підприємницької
діяльності, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від 21
січня 2014 року та рішення апеляційного
суду Луганської області від 6 березня
в с т а н о в и л а:
У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення
Ѕ частини доходів, отриманих від
здійснення діяльності у якості
приватного підприємця.
В обґрунтування позову посилався на те,
що 27 серпня 1999 року він з відповідачкою
У серпні 2000 року відповідач розпочала
свою підприємницьку діяльність у
якості приватного підприємця на
підставі свідоцтва від 10
З метою здійснення підприємницької
діяльності, відповідачка у 2000
році уклала з ДП «Лисичанський ринок»
договір про оренду торгівельного
місця. В 2007 році відповідачкою у якості
приватного підприємця було укладено з
ДП «Лисичанський ринок» договір оренди
земельної ділянки, з метою
встановлення на ній торгівельних
модулів, того ж року відповідачка
встановила торгівельні модулі, за
оцінкою експертів вартість
торгівельного модуля 151 складає 39 124
грн., а торгівельного модулю 187 - 131 787
В січні 2009 року шлюбні відносини з
відповідачкою були припиненні. Однак
він фактично продовжував проживати та
знаходитись в фактичних шлюбних
відносинах з відповідачкою до січня 2012
року. Тому відповідно до положень ст.ст.
57, 61 СК України просив стягнути з
відповідачки 1/2 частини доходів від
підприємницької діяльності та судові
Під час розгляду справи позивач
доповнив та уточнив позовні вимоги,
зокрема посилався на те, що під час
перебування з відповідачкою у шлюбі та
в подальшому у фактичних шлюбних
відносинах, нею було одержано , окрім
доходу в грошовій формі, дохід у
матеріальній формі у вигляді
торгівельних модулів 151 та 187,
розташованих на території ДП
«Лисичанський ринок» вартістю 170 911 грн.
Цей дохід було одержано відповідачкою
в результаті діяльності в якості
приватного підприємця, внаслідок
розширення обсягів підприємницької
діяльності. Загальна вартість
одержаний нею доходів з серпня 2000 до 2012
року склала 389 874грн., з який йому
належить 194 937 грн. Доходи отримані
відповідачкою від здійснення
підприємницької діяльності, не були
використані в інтересах родини.
Відповідачка використовувала доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, не в
інтересах родини, а на свій власний
розсуд, й зокрема для подальшого
здійснення своєї підприємницької
діяльності шляхом закупівлі товару для
продажу. Просив стягнути на його
користь 194 937 грн., судові витрати 2000
грн., вартість послуг адвоката 1000 грн.
Рішенням
Лисичанського міського суду
Луганської області від 21 січня 2014 року
у задоволені позову відмовлено в
зв'язку з пропуском строку на звернення
до суду.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 6 березня 2014 року,
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 21
січня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволені позову
відмовлено за необґрунтованістю.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши доводи касаційної скарги
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін судових
рішень, оскільки вони законні та
обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 6 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Ю.Г. Іваненко

Н.А. Горелкіна

І.М. Завгородня