Справа № 419/5098/12
Провадження № 2/204/27/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю: позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Третя дніпропетровська державна
нотаріальна контора, Дніпропетровське
міське управління земельних ресурсів
(Держкомзем у м. Дніпропетровську) про
усунення перешкод у здійсненні права
власності на об'єкти нерухомості,
виселення відповідачів та повернення
відповідачами земельної ділянки
власникові, -

в с т а н о в и в:

27 червня 2012 року позивачка звернулась
до суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилається на те, що ОСОБА_1, на
правах приватної власності належить
30/60 частин будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 29 листопада 2001
року, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_1,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хилько Л.А.,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-3870 та
зареєстрованого Дніпропетровським
бюро технічної інвентаризації в
реєстровій книзі № 641 за реєстровим №
3731-42 від 08 січня 2002р. Вказані 30/60 частин
домоволодіння складаються із
приміщень: 1-1 площею 10,9 кв. м. - сіни; 1-2
площею 4,8 кв. м. - кухня; 1-3 площею 4,2 кв. м.
- коридор; 1-4 площею 6,8 кв. м. - житлова
кімната; 1-5 площею 7,3 кв. м. - житлова
кімната; 1-6 площею 17,6 кв. м. - житлова
кімната; 1-7 площею 6,1 кв. м. - житлова
кімната; 1-8 площею 4,6 кв. м. - веранда.
Загальна площа житлового будинку -
літера "А" складає 63,6 кв. м., житлова
площа - 37,8 кв. м. Позивачці ОСОБА_1
належить земельна ділянка площею
0,0245га, яка розташована адресою: будинок
АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування земельної ділянки,
укладеного 29 листопада 2001 року,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хилько Л.А.,
зареєстрованого в реєстрі за№ 2-3872.
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку № 038590
від 30.01.2002р. виданий Дніпропетровською
міською радою. Просила: виселити
відповідачів із квартири № 1, яка
складає 30/60 частин домоволодіння,
розташованого в будинку АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення;
зобов'язати відповідачів повернути
мені, ОСОБА_1, як власнику земельну
ділянку площею 0,0245га, розташовану за
адресою АДРЕСА_1; стягнути з
відповідачів судові витрати за цим
спором.

У судовому засіданні позивачка та
представник позивачки заявлені
позовні вимоги підтримали та просили
їх задовольнити.

У судове засідання відповідачі та
представники третіх осіб не з'явились.
Справа розглянута в порядку ст. 169 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_1, на правах приватної власності
належить 30/60 частин будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 29
листопада 2001 року, укладеного між
ОСОБА_6 і ОСОБА_1, посвідченого
державним нотаріусом Третьої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хилько Л.А.,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-3870 та
зареєстрованого Дніпропетровським
бюро технічної інвентаризації в
реєстровій книзі № 641 за реєстровим №
3731-42 від 08 січня 2002р.

Вказані 30/60 частин домоволодіння
складаються із приміщень: 1-1 площею 10,9
кв.м - сіни; 1-2 площею 4,8 кв.м - кухня; 1-3
площею 4,2 кв.м - коридор; 1-4 площею 6,8 кв.м
- житлова кімната; 1-5 площею 7,3 кв.м -
житлова кімната; 1-6 площею 17,6 кв.м. -
житлова кімната; 1-7 площею 6,1 кв.м -
житлова кімната; 1-8 площею 4,6 кв.м -
веранда. Загальна площа житлового
будинку - літера "А" складає 63,6 кв.м,
житлова площа - 37,8 кв.м.

Позивачці ОСОБА_1 належить земельна
ділянка площею 0,0245га, яка розташована
адресою: будинок АДРЕСА_1, на підставі
договору дарування земельної ділянки,
укладеного 29 листопада 2001 року,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хилько Л.А.,
зареєстрованого в реєстрі за№ 2-3872.
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку № 038590
від 30.01.2002р. виданий Дніпропетровською
міською радою.

Так, відповідно до Ухвали ВСС України
від 22 червня 2011 року (а. с. 14,15), судами
встановлено, що відповідно до договору
дарування від 29 листопада 2001 року,
зареєстрованого в реєстрі № 2-3870 і
посвідченого державним нотаріусом
третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хилько Л.А.,
ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в
дар 30/60 частин будинку АДРЕСА_1. Згідно
до договору дарування земельної
ділянки від 29 листопада 2001 року,
посвідченого державним нотаріусом
третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хилько Л.А. та
зареєстрованого в реєстрі за № 2 - 3872,
ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в
дар земельну ділянку площею 0, 0245 га.
розташовану за вказаною адресою.
Відповідно до свідоцтва про смерть,
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак здійснювати своє законне право
власності, тобто володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
майном на свій розсуд, як це
передбачено ст. ст. 316,317, ч. 1 ст.319 ЦК
України позивачка не може, оскільки
цьому перешкоджають відповідачі, які
проживають в кв.1 буд. АДРЕСА_1 і
фактично володіють та користуються 30/60
частинами будинку АДРЕСА_1 та земельною
ділянкою площею 0,0245га.

Своє право проживання і користування
цим домоволодінням відповідачі
пояснюють тим, що вони проживають і
прописані у спірному домоволодіння з
грудня 1988 року - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як
родичі ОСОБА_6 проте до суду не надано
тому жодних доказів. Не надано доказів
відсутності іншого житла.

Ні з попереднім власником будинку
ОСОБА_6, ні з позивачкою відповідачі не
укладали договору найму житла.

Отже, на сьогодні не існує ніяких
передбачених законом зобов'язань у
позивачки, як власника частини
домоволодіння, щодо надання в
користування відповідачам житла, в
якому вони проживають, чи іншого житла.

Сторони неодноразово намагались
укласти мирову угоду, проте дійти згоди
не змогли.

Відповідно до положень ст. 150 ЖК
України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно ст. 319 ЦК власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою ст.. 383 ЦК передбачено,
що власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом лише у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК України визначено, що
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї.

Відповідачами не спростовані
обставини викладені у позовній заяві.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст. ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставі своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, з мотивів
захисту права власності на
домоволодіння позивача враховуючи що
позивачка частково довела обставини
викладені у позовній заяві, натомість
відповідачі вказані обставини не
спростували, суд вважає за необхідне
частково задовольнити заявлені вимоги,
виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із
квартири № 1 яка складає 30/60 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 пропорційно задоволеним
позовним вимогам судові витрати по
сплаті судового збору у сумі 110 грн. 00
коп. на користь ОСОБА_1.

В решті заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 30-33, 57, 58, 60, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК
України, 12, 123, 126 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Третя
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Дніпропетровське міське
управління земельних ресурсів
(Держкомзем у м. Дніпропетровську) про
усунення перешкод у здійсненні права
власності на об'єкти нерухомості,
виселення відповідачів та повернення
відповідачами земельної ділянки
власникові - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із
квартири № 1 яка складає 30/60 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
пропорційно задоволеним позовним
вимогам судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 110 грн. 00 коп. на
користь ОСОБА_1.

В решті заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О. В. Нізік