АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6246/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кушнырчук Р.О. Доповідач - Козлов
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Управління
Держземагенства у м. Дніпропетровську,
Самарська районна у місті
Дніпропетровську рада, про усунення
перешкод в реалізації права власності
на домоволодіння, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивачка
звернулася до суду з таким позовом,
посилаючись на те, що їй на підставі
свідоцтва про право на спадщину ВЕІ
№153328 від 22.11.2006 року належить
домоволодіння по АДРЕСА_1, яке
розташоване на земельній ділянці
площею 609 кв. м., а поряд із її
домоволодінням за адресою по АДРЕСА_2
проживають відповідачі, які в
порушення санітарних вимог
розташували дві зливні ями біля її
будинку на відстані 1,5 - 1,9 м., що завдало
їй значних матеріальних збитків та
призводить до поступового руйнування
будинку і гаражу. Крім того, ОСОБА_2
збудував огорожу між домоволодіннями
висотою 2,2 - 2,4 метри, що перешкоджає
проникненню сонячного світла в будівлю
і на земельну ділянку, у зв'язку з чим
нею подавались звернення до місцевих
органів влади. Такими своїми діями
відповідачі спричини їй матеріальну та
моральну шкоду, тому з урахуванням
останніх уточнень своїх вимог в ході
розгляду справи позивачка просила суд
стягнути з відповідачів завдану їй
матеріальну шкоду, яка визначена
висновком експерта, моральну шкоду у
розмірі 6000 гривень, зобов'язати їх
перенести вигрібні ями на відстань не
менше 15 метрів від її будинку і гаражу
та знести металеву огорожу, а також
зобов'язати відповідачів надати їй
право користування метровою зоною
навколо належного їй гаража для
здійснення його технічного
обслуговування.

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 26 травня
2014 року зобов'язано ОСОБА_3 перенести
вигрібні ями з позначками № 4 та № 5
згідно технічного паспорту станом на 18
листопада 2013 року, які розташовані на
території домоволодіння АДРЕСА_2, на
відстань не менше 15 метрів від будинку
АДРЕСА_1 у відповідності до ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських та сільських поселень» та
встановити огорожу № 3 згідно
технічного паспорту станом на 18
листопада 2013 року, яка розташована на
території домоволодіння АДРЕСА_2, у
відповідності до п. 4 норм ДБН 441-72, а
саме, висотою не більше 1,2-1,6 метрів, яка
повинна бути прозорою із металевої
сітки або залізобетонна гратна і не
перешкоджати інсоляції території та
приміщень власника житлового будинку
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
позивачки матеріальну шкоду у розмірі
12519,60 грн., як вартість ремонтно -
відновлювальних робіт внутрішнього
оздоблення приміщень 1-2 - (7,7 м. кв.) -
кухні та 1-3 - (15,2 м.кв.) - житлової кімнати
в житловому будинку АДРЕСА_1, та
моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а в
задоволенні іншої частини позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду
та постановити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду - частковому скасуванню з
наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду, який
належним чином не з'ясував характер і
суть заявлених позивачем вимог та
норми права, якими вони регулюються.

Згідно ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України
власність зобов'язує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

В пункті 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" роз'яснено, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачці на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 22 листопада 2006
року належить 1/2 домоволодіння по
АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину від 05
липня 2002 року та реєстраційного
посвідчення від 01.08.2002 року є власником
сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_2 та
разом з нею у її домоволодінні проживає
її чоловік - ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 9, 89 - 91).

Раніше приблизно у 1994 році
попередніми власниками цих
домоволодінь було викопану вигрібну
яму під позначкою № 5, яка розташована в
межах домоволодіння № 75 та спільно
використовувалася власниками обох
будинків, та відповідно до технічного
паспорту станом на 18 листопада 2013 року
на території домоволодіння № 75 існує 3
(три) вигрібні ями, дві з яких з
позначками № 4, № 5 були побудовані
близько до спільної межі від житлового
будинку позивачки приблизно 1,5 - 2 метри,
що не заперечувалася сторонами в
судовому засіданні.

Згідно відповіді Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради від
02 вересня 2009 року № М-34 в домоволодінні
№ 75 близько спільної межі розташовані
дві вигрібні ями, що суперечить нормам
ДБН, у зв'язку з чим власнику
домоволодіння №75 вказано на
необхідність вжиття заходів по
приведенню до норм системи
каналізування житлового будинку (т. с. 1
а. с. 10).

За висновком Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 24.04.2014 року №2695/2696-13
однією з причин пошкодження зовнішніх
стіни та внутрішнього оздоблення
житлового будинку «А-1» по АДРЕСА_1 є
довготривале використання вигрібних
ям № 4, № 5 у домоволодінні АДРЕСА_2, а
вартість ремонтно-відновлювальних
робіт внутрішнього оздоблення
приміщень 1-2 - (7,7 м.кв.) - кухні та 1-3 - (15,2
м.кв.) - житлової кімнати в житловому
будинку АДРЕСА_1 складає 12519 грн. 60 коп.
(т. с. 2 а. с. 65 - 71).

Відповідно до п. 3.26 ДБН 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» дворові
вбиральні та очисні споруди
каналізації необхідно розташовувати у
глибині подвір'я не ближче ніж 15 метрів
від вікон житлових будинків, у тому
числі і сусідніх садиб.

Між тим, задовольняючи заявлені
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідачки на користь лише одної
позивачки вказаної матеріальної шкоди,
перенесення вигрібних ям та огорожі в
домоволодіннях сторін суд залишив поза
увагою, що 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1
крім позивачці належить також ще іншій
особі, але вирішивши питання про її
права та обов'язки суд не залучив її до
участі у справі та позивачка в позовній
заяві її не зазначила. При цьому
матеріали справи не містять даних про
виділення у користування саме
позивачці у встановленому законом
порядку тих приміщень домоволодіння,
біля яких встановлена спірна огорожа
відповідачів і де були спричиненні
пошкодження від використання
вигрібних ям, та відповідних висновків
санітарно - епідеміологічних органів
про порушення порядку встановлення цих
споруд і висновків експерта щодо
можливих варіантів їх усунення, а
правильність висновку суду про
можливість їх перенесення на території
домоволодіння № 75 на відстань не менше
15 метрів від будинку АДРЕСА_1 без
порушення законних прав інших осіб
спростовується технічним паспортом
цих домоволодінь і доводами
апеляційної скарги, з яких вбачається
технічна неможливість такого
перенесення з урахуванням площі та меж
земельних ділянок, на яких вони
розташовані, що перешкоджає виконанню
рішення суду в цій частині в натурі.

Крім того, в матеріалах справи
відсутні данні про реєстрацію у
встановленому законом порядку права
власності позивачки на 1/2
домоволодіння по АДРЕСА_1 і технічний
паспорт з відображенням усіх об'єктів
цього домоволодіння, а висновки суду
про руйнування цього будинку у зв'язку
з використанням відповідачами
вказаних вигрібних ям не
підтверджуються безспірними доказами,
оскільки згідно вищезазначеного
експертного висновку ці обставини
можуть бути лише однією з причин
пошкодження будинку, що не виключає
інших причин такого пошкодження, на які
посилалися відповідачі в судовому
засіданні і які судом не
досліджувалися, а відтак, на таких
припущеннях рішення суду ґрунтуватися
не може.

Виходячи з наведеного, рішення
суду в цій частині, як постановлене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права і порушенням
процесуального права, слід скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні таких позовних вимог.

Доводи щодо незаконності рішення
суду про відмову у задоволенні
позовних вимог в частині зобов'язання
відповідачів надати позивачці право
користування метровою зоною навколо
належного їй гаража для здійснення
його технічного обслуговування в
апеляційній скарзі не наведені, а
позивачкою рішення суду в цій частині
не оскаржується, тому його слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307 - 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 26 травня
2014 року в частині зобов'язання ОСОБА_3
перенести вигрібні ями з позначками № 4
та № 5 згідно технічного паспорту
станом на 18 листопада 2013 року, які
розташовані на території
домоволодіння АДРЕСА_2, на відстань не
менше 15 метрів від будинку АДРЕСА_1 у
відповідності до ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських та сільських поселень»,
встановлення огорожі № 3 згідно
технічного паспорту станом на 18
листопада 2013 року, яка розташована на
території домоволодіння АДРЕСА_2, у
відповідності до п. 4 норм ДБН 441-72, а
саме, висотою не більше 1,2-1,6 метрів, яка
повинна бути прозорою із металевої
сітки або залізобетонна гратна і не
перешкоджати інсоляції території та
приміщень власника житлового будинку
АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі
12519,60 грн., моральної шкоди у розмірі 1000
грн., судового збору у розмірі 458,80 грн. і
витрат з оплати експертизи у розмірі
4945,92 грн. - скасувати та в задоволенні
таких позовних вимог ОСОБА_4 -
відмовити.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
С.П. Козлов

Судді:
Л.О.
Каратаєва

М.Л.
Прозорова