Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3374/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Краснокутської.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Державної податкової
інспекції в Ленінському районі,
Реєстраційної служби Запорізького
районного управління юстиції
Запорізької області, третя особа: ВДВС
Запорізького районного управління
юстиції, Державна податкова інспекція
в Запорізькому районі про виключення з
акту опису майна та звільнення з-під
арешту,

за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Запорізького
районного суду Запорізької області від
13 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи неодноразово
доповнювала і уточнювала. Зазначала, що
судовим рішенням у 2012 році за нею в
порядку поділу спільного майна
подружжя визнано право власності на ?
частку житлового будинку і земельної
ділянки, розташованих по АДРЕСА_1, а
інша ? частка вказаного майна
залишилася у власності ОСОБА_4
Посилаючись на те, що реєстраційна
служба Запорізького районного
управління юстиції рішенням від 20
березня 2013 року відмовила їй у
державній реєстрації її права
власності на вказане майно, оскільки
постановами слідчих органів від 29
грудня 2009 року і 22 серпня 2011 року на все
майно ОСОБА_4, який звинувачувався у
скоєнні тяжких корисливих злочинів і
за які вироком суду його було засуджено
до позбавлення волі з конфіскацією
майна, просила про звільнення
вказаного майна з-під арешту і
покладання обов'язку на реєстраційну
службу зареєструвати за нею право
власності на спірне майно.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 13 червня 2014
року позов задоволено частково.

Зобов'язано реєстраційну службу
Запорізького районного управління
юстиції Запорізької області скасувати
записи про право власності ОСОБА_4 на
житловий будинок АДРЕСА_1 та зробити
запис про право власності ОСОБА_3 на ?
частку вказаного будинку та земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку.

Виключено з акту опису від 12 травня 2014
року і звільнено з-під арешту ? частка
житлового будинку і земельної ділянки
АДРЕСА_1, на які накладені арешти:

· за реєстраційним номером
обтяжень 9398144 від 29.12.2009 року
реєстратором ДП „Інформаційний центр"
Міністерства юстиції України за
постановою про накладення арешту на
майно, кримінальна справа №12040906 від
29.12.2009 р., старшого слідчого ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області
Кириченко П.О.;

· за реєстраційним номером
обтяжень 11525846 від 22.08.2011 р. реєстратором
ДП „Інформаційний центр" Міністерства
юстиції України за постановою про
накладення арешту на майно,
кримінальна справа №3761102, слідчим СВ
Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області Дружко
А.І.;

· за рішенням про державну
реєстрацію прав та обтяжень індексний
номер 7614418 від 05.11.2013 р. за постановою
про арешт майна боржника та заборону на
його відчуження, серія ВП №40365751,
винесеною 30.10.2013 р. ВДВС Запорізького
РУЮ;

· за рішенням про державну
реєстрацію прав та обтяжень за
постановою про арешт майна боржника та
забороні на його відчуження, виданою
ВДВС Ленінського РУЮ.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційних скаргах про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про відмову у позові ОСОБА_4 і ОСОБА_5
посилаються на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Апелянт ОСОБА_4 зазначає, зокрема, що
суд порушив правила предметної
підності. Вважає, що вимоги ОСОБА_3 до
державної реєстраційної служби не
підлягають розгляду в порядку
цивільного. Крім того, судом не
залучені до участі у розгляді справи
всі особи (потерпілі від злочину), в
інтересах яких був накладений арешт на
майно ОСОБА_4 у кримінальній справі.

Апелянт ОСОБА_5 також зазначає, що судом
порушені його права як стягувача за
судовим рішенням, яким із ОСОБА_4 на
його користь стягнуті грошові кошти.
Звільняючи майно з-під арешту,
накладеного державним виконавцем в
ході виконання вказаного судового
рішення, суд вирішив питання про його,
стягувача, права і обов'язки, не
залучивши його до участі у розгляді
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає
частковому задоволенню, а скарга
ОСОБА_5 не підлягає задоволенню у
зв'язку із наступним.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 являється власником ? частки
спірного житлового будинку, а тому
належне позивачеві майно підлягає
звільненню з-під арешту і державній
реєстрації у відповідності до вимог
діючого законодавства.

Висновки суду відповідають фактичним
обставинам справи і зібраним у справі
доказам.

За змістом ст. 317, 321, 391 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ст. 60 Закону
України "Про виконавче провадження"
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6
за правилами, установленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядають вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує
боржника, особу, в інтересах якої
накладено арешт на майно, і в
необхідних випадках - особу, якій
передано майно, якщо воно було
реалізоване.

У тих випадках, коли опис проводився
для забезпечення конфіскації чи
стягнення майна на користь держави, як
відповідач притягується відповідна
державна податкова інспекція.

У пункті 24 абз.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ „Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" N 6 від 07.02.2014
зазначено, що вимоги осіб щодо
належності їм, а не боржникові майна, на
яке накладено арешт, вирішуються
шляхом пред'явлення ними відповідно до
правил судової юрисдикції позову до
боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на це майно і зняття з нього
арешту. Орган державної виконавчої
служби у відповідних випадках може
бути залученим судом до участі у справі
як третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору.

Встановлено, що судовим рішенням від 15
червня 2012 року за ОСОБА_7, яка після
розірвання шлюбу змінила прізвище на
ОСОБА_3, в порядку поділу спільного
майна подружжя визнано право власності
на ? частку житлового будинку і
земельної ділянки, площею 0,25 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1. Інша ?
частка будинку залишилася у власності
ОСОБА_4 (том1: а.с.6-35).

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно від 20 березня 2013 року
ОСОБА_7 відмовлено у реєстрації права
власності на вказану нерухомість,
оскільки щодо майна ОСОБА_4
встановлені обтяження (том1: а.с. 37).

Відповідно до інформаційної довідки з
Єдиного реєстру заборон відчужень
об'єктів нерухомого майна станом на 14
листопада 2013 року спірна нерухомість
перебуває під арештом на підставі
постанови від 29.12.2009 року про
накладення арешту на майно по
кримінальній справі №12040906 ; постанови
від 22.08.2011 року про накладення арешту на
нерухоме майно по кримінальній справі
№37611 02 (том1:а.с.98,114, 118).

Крім того, 5 листопада 2013 року за
постановою державного виконавця ВДВС
Запорізького РУЮ від 23.10.2013 року до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно внесено запис № 3240967 про
накладення арешту на вищевказаний
житловий будинок (а.с.94).

Вироком Комунарського районного суду
міста Запоріжжя від 4 грудня 2012 року
ОСОБА_4 засуджено за ст.ст.122 ч.1, 190 ч.4, 364
ч.2, 222 ч.2, 366 ч.2 КК України до позбавлення
волі строком на три роки шість місяців
і виплатою 20 000 грн. штрафу з
конфіскацією майна і стягненням
грошових коштів на загальну суму понад
23 млн. грн. на відшкодування завданої
злочином шкоди на користь фізичних і
юридичних осіб (том 1:а.с.119-140).

В провадженні Відділу державної
виконавчої служби Запорізького
районного управління юстиції з 4 квітня
2014 року знаходиться зведене виконавче
провадження щодо боржника ОСОБА_4 із
виконання :

· виконавчого листа №2-1549/10 від
14.04.2011 року, виданого Ленінським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів;

· виконавчого листа №2-1255/10 від
24.06.2010 року, виданого Ленінським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення на користь АТ „БМ Банк" 543 192
грн. заборгованості за кредитним
договором;

· виконавчого листа №2-160/2011 від
12.03.2013 року, виданого Запорізьким
районним судом Запорізької області про
стягнення на користь ОСОБА_7 5 537 грн.;

· виконавчого листа №812/2109/12 від
24.05.2013 року, виданого Комунарським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення на користь ОСОБА_8 10 559 грн.;

· виконавчого листа № 812/ 2109/12 від
17.05.2013 року, виданого Комунарським
районним судом Запоріжжя про стягнення
на користь ПАТ „СК „Оранта-Січ" 890 000
грн.;

· виконавчого листа №812/2109/ 12 від
25.09.2013, виданого Комунарським районним
судом м.Запоріжжя про конфіскацію
майна на користь Держави;

· виконавчого листа №812/2109/12 від
15.10.2013, виданого Комунарським районним
судом м.Запоріжжя про стягнення на
користь АТ „БМ Банк" 527 428 грн.;

· виконавчого листа №812/2109/2012 від
31.05.2013 року, виданого Комунарським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення на користь ОСОБА_9 138 760 грн.;

· виконавчого листа №812/2109/12 від
25.03.2014, виданого Комунарським районним
судом м.Запоріжжя про стягнення на
користь ОСОБА_10 255 925 грн.,

а всього по зведеному виконавчому
провадженню до стягнення із ОСОБА_4
пред'явлено 9 виконавчих листів на суму
2 371 403 грн. (том1: а.с.226-227, 241).

Шість цивільних позивачів у
кримінальній справі, позови яких
задоволені, за примусовим виконанням
вироку суду в частині відшкодування
завданої злочином шкоди не зверталися.

У виконавчому провадженні на
виконання вироку суду в частині
конфіскації майна засудженого
постановою державного виконавця
Ленінського ВДВС від 25.01.2014 року
накладено арешт на все нерухоме майно
ОСОБА_4, про що 18.02.2014р. внесений запис
про реєстрацію обтяжень до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
за 310984444 (том1:а.с.235-236).

Крім того, рішенням Ленінського
районного суду Запоріжжя від 26
листопада 2013 року з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 стягнуто 220 560 грн.
заборгованості за договором позики і 2
205 грн. судових витрат (том1: а.с. 162).

Даних про примусове виконання
вказаного рішення суду з накладенням
арешту на спірне нерухоме майно
матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги,
апелянти зазначали, що суд не притягнув
до участі у розгляді справи всіх
стягувачів, в інтересах яких вживалися
заходи забезпечення позову, що
призвело до порушення їх процесуальних
прав.

Проте, вказані порушення норм
процесуального права не призвели до
неправильного вирішення спору.

Право власності позивача на ? частку
спірної нерухомості визнано судовим
рішенням ще у червні 2012 року, яке
набрало законної сили і у
відповідності до ст.14 ЦПК України
являється обов'язковим для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян.

Позивач ОСОБА_3 ніяких боргових
зобов'язань ні перед апелянтом ОСОБА_5,
ні перед іншими стягувачами не має і на
її ? частку спірної нерухомості не може
бути звернуто стягнення.

В ході розгляду Ленінським районним
судом Запоріжжя справи про стягнення
боргу за позовом ОСОБА_5 ОСОБА_3 подала
заяву про вступ у справу в якості
третьої особи, проте ухвалою суду від 11
листопада 2013 року у задоволенні заяви
їй було відмовлено, оскільки остання не
була стороною договору позики і, як
зазначено в судовій ухвалі, рішення
суду про стягнення заборгованості не
може вплинути на її права і обов'язки
(том2: а.с.117).

Апелянт ОСОБА_4 являється власником
іншого нерухомого і рухомого майна, що
встановлено судовим рішенням про поділ
майна подружжя, на яке може бути
звернуто стягнення для задоволення
вимог стягувачів як за вироком суду,
так і за рішенням суду про стягнення
боргу.

За приписами ч.2 чт.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

За таких обставин, на думку колегії, не
притягнення до участі у розгляді
справи в якості співвідповідача
стягувача ОСОБА_5 не являється
достатньою підставою для скасування
правильного по суті і справедливого
судового рішення.

Інші стягувачі судове рішення не
оскаржували і боржника ОСОБА_4 на
подачу апеляційної скарги в своїх
інтересах не уповноважували.

Доводи апеляційних скарг щодо
порушення правил предметної
підсудності також не заслуговують на
увагу.

У ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Законодавче закріплення необхідності
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно є, таким чином,
визнанням з боку держави
публічно-правового інтересу у
встановленні приналежності нерухомого
майна конкретній особі. Державна
реєстрація прав покликана служити
забезпеченням стабільності обороту
нерухомості, оскільки остання має не
тільки майнову, а й соціальну
значимість. Подібна стабільність
досягається шляхом винесення операцій
та інших дій з нерухомістю за рамки
приватних інтересів сторін, а також
створення особливої, єдиної
інформаційної системи, дозволяє всім
суб'єктам права отримувати виключно і
єдино достовірні дані про правовий
статус того чи іншого об'єкта.

Фактично ж реєстрація покликана надати
відповідну силу правовстановлюючим
документам і виступає формальною
умовою подальшого захисту (у тому числі
і судового) прав особи, що виникають з
правовідносин, предметом яких є
нерухоме майно. При цьому вона ніяк не
впливає на цивільно-правову рівність
учасників обороту, автономію волі і
свободу договору. Тобто, не надає
публічно-правового характеру вказаним
правовідносинам, що дозволяє зробити
висновок про можливість розгляду
спорів щодо державної реєстрації
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно.

Тому вказані позовні вимоги, якщо вони
заявлені у позові щодо нерухомого
майна і не стосуються дотримання
державним реєстратором процедури
здійснення державної реєстрації,
належить розглядати у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" державна реєстрація прав
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 26 названого Закону
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Згідно з п.п. 10 п. 27 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

У даному випаду реєстраційні
правовідносини спрямовані на
встановлення, зміну, припинення прав на
нерухоме майно і є визначеним
організаційним заходом, що
використовується власниками для
впорядкування своїх основних відносин,
предметом яких є нерухоме майно.

Разом з тим, покладаючи обов'язок на
реєстраційну службу скасувати запис
про право власності ОСОБА_4 на спірний
житловий будинок, суд першої інстанції
не звернув уваги на те, що позивач
ОСОБА_3 являється власником тільки ?
частки будинку, а інша ? частка
залишилася у власності ОСОБА_4

За таких обставин в зазначеній частині
оскаржуване судове рішення на підставі
ст.309 ЦПК України підлягає зміні:
скасуванню підлягає запис про право
власності ОСОБА_4 на ? частку житлового
будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які являються обов'язковою
підставою для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 13 червня 2014
року по цій справі змінити,
зобов'язавши реєстраційну службу
Запорізького районного управління
юстиції Запорізької області скасувати
запис про право власності ОСОБА_4 на ?
(одну другу) частку житлового будинку
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: