УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові заяву
начальника Франківського відділу
Державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про зміну способу та порядку
виконання заочного рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 30.11.2011р. у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 30.11.2011р.,
яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 16.06.2014р. позовні вимоги ПАТ
«Укрсиббанк» у згаданій вище справі
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Укрсиббанк»
заборгованість по договору про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від
09.08.2007р. та договору про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від
30.11.2007р. в розмірі 208 950,09 грн. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість по
договору про надання споживчого
кредиту та заставу майна № 0 від
04.01.2007р. та договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна №
0 від 15.05.2007р. в розмірі 243 117,30 грн.
Вирішено питання судових витрат.

В процесі примусового виконання
рішення суду від 30.11.2011р., начальник
Франківського ВДВС ЛМУЮ звернувся до
суду з заявою, в якій просить змінити
порядок та спосіб виконання цього
рішення, мотивуючи тим, що вказане
рішення суду боржником ОСОБА_1
добровільно не виконано, у зв'язку з чим
державним виконавцем вжито заходів
примусового виконання та встановлено,
що по місцю проживання боржника, майна
у нього не виявлено. Згідно
повідомлення УДАІ при УМВСУ у
Львівській області, за боржником
зареєстровано транспортний засіб ИЖ
2125, д.н.з. НОМЕР_1 та оголошено його
розшук з 05.11.2012р, який не дав
результатів, а згідно даних ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО», боржник є одним із
співвласників квартири АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим постановою державного
виконавця накладено арешт на вказану
квартиру та оголошено заборону її
відчуження. Оскільки іншого майна у
боржника ОСОБА_1 не виявлено, а
заборгованість на даний час є
непогашеною, просить змінити спосіб
виконання судового рішення шляхом
виділення частки квартири АДРЕСА_1,
співвласником якої є боржник ОСОБА_1
для її подальшої реалізації.

Представник стягувача та інші учасники
процесу, окрім боржника ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду заяви повідомлялись
належним чином. Останній в судовому
засіданні проти обґрунтованості такої
заяви заперечив, оскільки на його
думку, виконавча служба не мала права
накладати арешт на вказану квартиру та
подавати цю заяву.

Розглянувши заяву та подані документи,
суд приходить до висновку, що заява не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Згідно копії свідоцтва про право
власності на квартиру, божнику ОСОБА_1
на праві спільної часткової власності
належить частка в квартирі АДРЕСА_1,
загальна площа якої становить 42,7 кв.м.

У відповідності до ст. 373 ЦПК України за
наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення, за заявою
державного виконавця або за заявою
сторони суд, який видав виконавчий
документ, розглядає питання про
відстрочку або розстрочку виконання,
зміну чи встановлення способу і
порядку виконання рішення і у
виняткових випадках може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення в
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленими. Тобто зі змісту
вказаної норми випливає, що суд за
наявності обґрунтованих підстав та
належних доказів, може змінити спосіб
та порядок виконання рішення суду, або
ж відмовити по даному питанню, не
змінюючи при цьому його змісту. Слід
також зазначити, що підставою для
застосування правил вказаної статті
Кодексу є обставини, що перешкоджають
належними чином виконати судове
рішення в цивільній справі,
ускладнюють його виконання або роблять
неможливим.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регулюються Законом України
«Про виконавче провадження».

Разом з тим, порядок та умова звернення
стягнення на частку у майні, що є у
спільній частковій власності
регулюється ст. 366 ЦК України. В
розумінні цієї правової норми,
вирішення питання про звернення
стягнення на частку в майні, що є у
спільній частковій власності є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин, яке вирішується за позовом
кредитора відповідно до правил
цивільного судочинства в порядку
позовного провадження.

Наведене свідчить, що питання
виділення частки в майні боржника не є
питанням, пов'язаним з виконанням
судового рішення, а тому, в розумінні
ст. 373 ЦПК України, воно не може
вважатись зміною способу та порядку
виконання судового рішення.

Обраний державним виконавцем спосіб
для виконання судового рішення не
відповідає положенням Розділу VI ЦПК
України, а тому, не може бути
задоволений на підставі цих
процесуальних норм.

Єдиноможливим повноваженням суду під
час вирішення питань, пов'язаних з
виконанням судових рішень, виходячи з
таких обставин справи і вимог ст. 379 ЦПК
України, ч. 6 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження», є визначення
частки майна боржника у майні, яким він
володіє спільно з іншими особами, що
вирішується судом за поданням
державного виконавця. Проте між
виділом і визначенням частки існує
істотна правова різниця. Якщо виділ
частки має наслідком припинення
спільної власності і визначає, яка
конкретно виділена в натурі частка
майна переходить у власність
колишнього співвласника, то визначення
частки призводить до перетворення
спільної сумісної у спільну часткову
власність. Як вже згадувалось вище,
квартира перебуває у спільній
частковій, а не сумісній власності.

Оскільки мотиви заяви державного
виконавця зводяться виключно до
виділення частки в майні боржника, така
заява задоволеною бути не може.

Більше того, під час розгляду справи №
6-12цс13, ВСУ сформулював правову позицію
від 03.04.2013р., згідно якої прийшов до
висновку, що визначальним для виділу
частки або поділу будинку в натурі,
який перебуває у спільній частковій
власності є не порядок користування
будинком, а розмір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників.
Виходячи з того, що загальна площа
квартири становить 42,7 кв.м. і її
співвласниками є п'ятеро осіб, слід
вважати встановленим, що технічної
можливості здійснення такого виділу
немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
373 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви начальника
Франківського відділу Державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про зміну
способу та порядку виконання заочного
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 30.11.2011р. у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені
ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.