У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, про виселення, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє
через представника ОСОБА_6, на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 06 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 03 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 17 липня 2007 року
між ним та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого банк надав останній кредит у
розмірі 25 000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом з
кінцевим терміном повернення 16 липня
2027 року. З метою забезпечення виконання
вказаного кредитного договору між
банком та ОСОБА_4 17 липня 2007 року
укладено договір іпотеки, відповідно
до умов якого остання надала в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_4 свої грошові
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконала. Рішенням
Московського районного суду м.
Харкова від 11 січня 2012 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки шляхом
його продажу. Посилаючись на положення
статей 35, 40 Закону України «Про
іпотеку» банк просив виселити
відповідачів з квартири АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
відділі Державної міграційної служби
України в Московському районі в м.
Харкові.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 06 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 03 червня 2014 року, позов задоволено
частково. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
місця їх реєстрації - квартири АДРЕСА_1.
Вирішено питання розподілу судових
витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_4, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказані
судові рішення в частині задоволення
позову скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника
ОСОБА_4 не дають підстав для висновку
про порушення судами норм
процесуального та матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, керуючись
ст. 40 Закону України «Про іпотеку»,
статтями 132-1, 132-2, 109 ЖК України,
правильно виходив з того, що судовим
рішенням, яке набрало законної сили,
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1. Відповідачі вказане
жиле приміщення не звільнили та
продовжують проживати в ньому, тому
позивач змушений був звернутися до
суду з указаним позовом. Реєстрація
малолітньої дитини за адресою спірної
квартири відбувалась у порушення умов
договору іпотеки. Дані, які б вказували
на невиконання органом реєстрації
своїх повноважень щодо зняття
відповідачів з реєстраційного обліку,
відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через
представника ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 06 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 03 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук А.В. МаляренкоТ.О. Писана