Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1174/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Худякова А.М.,
Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській
Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, треті
особи без самостійних вимог ВАТ
«Укртелеком», Корольовський відділ
державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції про звільнення заставленого
майна з-під арешту

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 03 червня 2014 року,-

в с т
а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулось до суду з
позовною заявою, в якій просило
звільнити з-під арешту автомобіль МАN
модель 26.410, рік випуску 2001, тип ТЗ:
бортовий-С, номер шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1,
накладений 19.10.2012 року та 06.11.2012 року
постановою державного виконавця №31393059
від 25.09.2012 року. В обґрунтування вимог
позивач зазначав, що між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 11.04.2008 року
укладено кредитний договір № МК 83-08, в
забезпечення виконання якого також
укладено договір застави вказаного
автотранспорту. Під час продажу
предмета договору застави ПАТ КБ
«Приватбанк» стало відомо, що
Корольовським відділом державної
виконавчої служби Житомирського
міського управління юстиції було
накладено арешт на предмет застави, що
належить ОСОБА_1 Вважає, що арешт є
неправомірним, оскільки Банк має
переважне право на задоволення вимог
із заставленого майна перед
заставодержателями незареєстрованих
застав та заставодержателями застав,
які зареєстровані пізніше.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 03 червня
2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення своїх позовних
вимог в повному обсязі. Вказує, що судом
першої інстанції не звернуто належної
уваги на те, що право застави у ПАТ КБ
«Приватбанк» виникло 11.04.2008 р., а
постанова про накладення арешту на
майно боржника та оголошення заборони
на його відчуження винесена державним
виконавцем лише 25.09.2012 р., тобто
пізніше, ніж було укладено договір
застави рухомого майна. Крім того,
судом не враховано того факту, що
рішенням того ж Корольовського
районного суду м. Житомира від 06 жовтня
2010 року у справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення, позов банку задоволено та
звернуто стягнення на спірний
автомобіль в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 240 253,07 грн. Вважає, що всупереч
положенням Закону України «Про
заставу» суд першої інстанції позбавив
банк можливості звернення стягнення на
предмет застави та реальне виконання
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 06 жовтня 2010 року.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що реалізація права на першочергове
задоволення вимог за рахунок
заставного майна не може відбуватися
шляхом скасування інших обтяжень.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Порядок передачі майна у заставу та
звернення стягнення на це майно
визначений ст. ст. 572-597 ЦК України,
Законом України «Про заставу», Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 11 квітня 2008 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № МК 83-08, на
забезпечення виконання якого того ж
дня між сторонами укладено та
нотаріально посвідчено договір
застави автотранспорту №МК 83-08, а саме
автомобіля МАN модель 26.410, 2001 року
випуску, колір оранжевий, тип ТЗ:
бортовий-С, номер шасі /кузова/ НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності
ОСОБА_1./а.с.38/.

Витягом з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна від 07.09.2012 року
підтверджується, що 23.04.2008 року під №1
зареєстровано обтяження зазначеного
автомобіля згідно договору застави
автотранспорту № МК 83-08 /а.с.9/.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 6 жовтня
2010 року задоволено позов ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на майно /а.с.51/. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № МК 83-08 від 11.04.2008 року в
розмірі 240 253,07грн. звернуто стягнення
на предмет застави, а саме автомобіль
МАN модель 26.410, 2001 року випуску, тип ТЗ:
бортовий-С, номер шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1
шляхом безпосереднього продажу
конкретному покупцю з правом укладання
банком договору купівлі продажу
предмету застави від імені ОСОБА_1, зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах ДАІ України, а також надання
Приватбанку всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
/а.с.51/.

Постановою державного виконавця
Корольовського відділу державної
виконавчої служби Житомирського
міського управління юстиції про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 25.09.2012
року накладено арешт на автомобіль МАN
модель 26.410, 2001 року випуску, оранжевого
кольору, номер двигуна НОМЕР_3 номер
шасі НОМЕР_2, що належить боржнику
ОСОБА_1 /а.с.15/. Арешт накладено в межах
суми звернення стягнення - 34 910,36грн. в
інтересах стягувача - ПАТ «Укртелеком»,
яке не є заставодержателем.

Із витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна від 13.01.2014 року
вбачається, що на підставі постанови
державного виконавця про арешт майна
боржника від 25.09.2012 року у зазначений
реєстр 19.10.2012 року внесено запис №6
/а.с.14/. 06.11.2012 року внесено запис у
картку арешту спірного автомобіля
відповідно до постанови державного
виконавця від 25.09.2012 року/а.с.16/.

Відтак, на момент винесення постанови
державного виконавця про арешт майна
боржника від 25.09.2012 року спірний
автомобіль перебував у заставі ПАТ КБ
«Приватбанк» згідно договору застави
автотранспорту № МК 83-08 від 11.04.2008 року
із внесенням запису 23.04.2008 року під №1
до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна. Також на момент
накладення арешту на спірний
автомобіль в інтересах стягувача ПАТ
«Укртелеком», тобто на 25.09.2012 року, як і
на даний час, рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 06.10.2010
року у справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на спірний автомобіль згідно
зазначеного договору застави не
виконано.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Наведені положення цивільного
законодавства кореспондуються зі ст. 1
Закону України „Про заставу".

Відповідно до ст.16 Закону України
„Про заставу" право застави виникає з
моменту укладення договору застави, а в
разі, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню - з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору. Реєстрація застави не
пов"язується з моментом виникнення
права застави та не впливає на чинність
договору застави.

Згідно з ч.5 ст.18 Закону України
„Про заставу" якщо предметом застави є
рухоме майно, заставодержатель
зареєстрованої застави має переважне
право на задоволення вимог із
заставленого майна перед
заставодержателями незареєстрованих
застав та заставодержателями застав,
які зареєстровані пізніше.

Статтею 11 Закону України „Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" визначено, що
обтяження рухомого майна реєструється
в Державному реєстрі в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст. 26 названого
Закону у разі звернення стягнення на
рухоме майно, яке є предметом декількох
обтяжень, переважне право на
проведення процедури звернення
стягнення належить обтяжувачу з вищим
пріоритетом.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону
України „Про заставу"
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов"язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України
„Про виконавче провадження" звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача -заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (ст.52 Закону України
«Про виконавче провадження», в
редакції, що діяла до 08 березня 2011
року, та ч.3 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження», яка діє після 08
березня 2011 року).

Частиною 4 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
про звернення стягнення на заставне
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставного майна.

Відтак, на підставі наведених норм
чинного законодавства та встановлених
обставин справи, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки
кредитні зобов"язання ОСОБА_1,
забезпечені заставою, не погашені,
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 06 жовтня 2010 року за
позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1
про звернення стягнення не виконано, то
позивач, як заставодержатель, має
переважне право на задоволення своїх
вимог перед іншим стягувачем /ВАТ
«Укртелеком» /, який не є
заставодержателем, тобто позивач має
переважне право перед іншими
кредиторами на задоволення своїх вимог
за рахунок предмета обтяження, а
накладення арешту на предмет обтяження
є перепоною для реалізації прав ПАТ КБ
«Приватбанк».

Суд першої інстанції не врахував
правила, встановлені ст.54 Закону
України «Про виконавче провадження»,
норми наведеного вище законодавства,
не звернув увагу на ту обставину, що
кредитні зобов'язання ОСОБА_1,
забезпечені заставою, не погашені та
безпідставно відмовив ПАТ КБ
„Приватбанк" у реалізації його права
на звернення стягнення на предмет
застави, тобто захисті його
переважного права, як
заставодержателя, на задоволення своїх
вимог та зняття арешту із заставленого
майна.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції, у відповідності до
п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись
ст.ст.209,218,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 03 червня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту,
накладеного постановою державного
виконавця Корольовського відділу
державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції №31393059 від 25.09.2012 року, запис
внесено до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна 19.10.2012 року, автомобіль
МАN модель 26.410, рік випуску 2001, тип ТЗ,
бортовий-С, номер кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді