ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/4099/14-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача
ОСОБА_1;

представника відповідача
Клевко Н.О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Туристичний
комплекс «Пролісок» про зобов'язання
виплатити заробітну плату за час
вимушеного прогулу та пролонгування
контракту

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3)
звернувся до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Туристичний
комплекс «Пролісок» (далі по тексту -
відповідач) про зобов'язання виплатити
заробітну плату за час вимушеного
прогулу та пролонгування контракту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач - ОСОБА_3 працював на посаді
Голови правління ВАТ «Туристичний
комплекс «Пролісок» з 12.01.2010 року на
підставі контракту №19, укладеного на
строк до 12.01.2015 року. Наказом №131 від
22.11.2010 року його було звільнено з
займаної посади, а контракт розірвано.

Також вказує на те, що рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
14 листопада 2013 року, яке залишено без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 26 лютого 2014 року, визнано його
звільнення з посади голови правління
ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок»
незаконним та зобов'язано підприємство
скасувати наказ про його звільнення та
поновити ОСОБА_3 на посаді голови
правління з 22 листопада 2010 року.

Оскільки період з дня звільнення,
зокрема з 22 листопада 2010 року до дня
набрання судовим рішенням про
поновлення ОСОБА_3 на посаді - 26 лютого
2014 року був вимушеним прогулом, позивач
просить суд поновити його права шляхом
зобов'язання відповідача виплатити
йому заробітну плату за час вимушеного
прогулу та пролонгувати дію контракту.

В подальшому позивачем уточнено
позовні вимоги, зазначивши у них розмір
заробітної платні за час вимушеного
прогулу.

У відбувшихся судових засіданнях,
представник позивача позовні вимоги
підтримала, вважала їх обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у відбувшихся
судових засіданнях заперечила проти
задоволення позовних вимог, просила
відмовити у їх задоволенні, пославшись
на наявність іншого рішення суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
про поновлення позивача на роботі та на
законність його звільнення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у відбувшихся судових
засіданнях пояснення представників
позивача та відповідача, враховуючи, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом, 12 січня 2010 року
між ВАТ «Туристичний комплекс
«Пролісок», правонаступником якого є
відповідач, та ОСОБА_3 укладено
контракт №19, який є трудовим договором
та відповідно до його умов позивача
призначено на посаду керівника
виконавчого органу підприємства на
строк до 12 січня 2015 року. В цей же день,
Наказом №6 його було призначено
Головою правління цього підприємства.

В подальшому, Наказом №131 від 22
листопада 2010 року позивача звільнено з
посади голови правління на підставі п. 4
ст. 36 та п. 1 ст. 41 Кодексу законів про
працю України (далі по тексту - КЗпП
України), а контракт розірвано.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України
встановлено, що у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14 листопада 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 26 лютого 2014 року та
набрало законної сили, визнано
звільнення ОСОБА_3 з посади Голови
правління ВАТ «Туристичний комплекс
«Пролісок» незаконним та зобов'язано
підприємство скасувати наказ про його
звільнення та поновити ОСОБА_3 на
посаді голови правління з дня
звільнення - 22 листопада 2010 року.

Суд не бере до уваги посилання
представника відповідача на рішення
Апеляційного суду м. Києва від 07
вересня 2011 року як на підставу
законності звільнення позивача з
займаної ним посади, оскільки вказане
рішення суду про відмову у поновленні
ОСОБА_3 на роботі прийнято Апеляційним
судом з інших підстав ніж рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
14 листопада 2013 року.

Таким чином, у зв'язку з незаконним
звільненням позивача та набранням
законної сили судовим рішенням про
його поновлення лише 26 лютого 2014 року,
час вимушеного прогулу ОСОБА_3 склав з 22
листопада 2010 року по 26 лютого 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
ухваленні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. А згідно з
частиною четвертою цієї статті, у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи та
наданих представником позивача
пояснень, відповідач в порушення ст. 47
КЗпП України, як в день звільнення так і
тривалий час після цього не видав
ОСОБА_3 трудової книжки, що також
встановлено і рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 14 листопада
2013 року та ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 26 лютого 2014 року, а обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, відповідно до ч. 3 ст. 61
Цивільного процесуального кодексу
України (далі по тексту - ЦПК України),
не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлені
ці обставини.

Зважаючи на встановлені обставини,
врахувавши наданий та перевірений
судом розрахунок заробітної плати за
час вимушеного прогулу, зокрема з 22.11.2010
по 26.02.2014 року, який вчинений у
відповідності з чинним законодавством,
суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог в частині зобов'язання
відповідача щодо її виплати позивачу у
розмірі 277 469,89 грн.

Крім того, суд відмовляє позивачу у
задоволені позовних вимог про
пролонгацію контракту на час вимушено
прогулу у зв'язку з їх безпідставністю
та необгрунтованістю.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача у
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 235 Кодексу законів про працю
України, стст. 10, 11, 31, 57, 60, 88, 209, 213 - 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Туристичний комплекс
«Пролісок» () виплатити
ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованому
за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 277 469,89 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Туристичний комплекс
«Пролісок» () на користь
держави судовий збір у сумі 2 774,70 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.