АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5604/14
Головуючий 1-ї інстанції - Задорожний
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коровіна С.Г.,
Овсяннікової А.І.

при секретарі - Гриценко А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 19 січня 2011
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Укрсиббанк» (надалі - ПАТ
«УкрСиббанк» або Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 (відповідач-1),
ОСОБА_1 (відповідач-2), в якому просило
стягнути з них солідарно на користь
Банку за Договором про надання
споживчого кредиту №0 від 25
лютого 2008 року заборгованість в сумі 70
479,88дол. США, визначивши її в гривневому
еквіваленті за офіційним обмінним
курсом НБУ станом на дату прийняття
судом рішення, а також понесені судові
витрати по сплаті державного мита в
розмірі 1700,00грн. та 120,00грн. витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
25.02.2008року між Банком і ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір про
надання споживчого кредиту №0,
згідно з умовами якого відповідач-1
отримала кредит в сумі 61 500,00дол. США, зі
сплатою 11,90% (відсотків) річних за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення - 25.02.2027року. Але,
взяті на себе зобов'язання за договором
кредиту ОСОБА_2 виконувала не належним
чином, у зв'язку з чим станом на
17.06.2010року виникла заборгованість в
сумі 70 479,88дол. США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить 557
700,24грн., яка складається із:
заборгованість за строковим кредитом -
59 183,84дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 468 315,81грн.;
заборгованість по строковим відсоткам
- 1 527,67дол. США, що в гривневу
еквіваленті становить 12 088,30грн.;
прострочена заборгованість по
відсотками - 8 642,21дол. США, що в
гривневому еквіваленті становить 68
384,94грн.; пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості - 185,78дол. США, що в
гривневому еквіваленті становить 1
470,06грн.; пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом - 940,35 дол. США, що
в гривневому еквіваленті становить 7
440,90грн.

У забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором
25.02.2008року між Банком та ОСОБА_1 було
укладено договір поруки №182418,
відповідно до умов якого поручитель
зобов'язався відповідати перед Банком
у тому ж обсязі, що ОСОБА_2, а саме за
повернення основної суми кредиту,
відсотків за користування кредитними
коштами, відшкодування можливих
збитків, сплату пені та інших штрафних
санкцій, обумовлених кредитним
договором.

Вимоги Банку про добровільне погашення
кредитної заборгованості залишилися
відповідачами без задоволення.

У судове засідання суду першої
інстанції представник позивача ПАТ
«УкрСиббанк» не з'явився, надав заяву
про розгляд справи у його відсутність,
в якій вказав, що позовні вимоги
підтримує та не заперечує проти
заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлялися в установленому
законом порядку, про причини неявки суд
не повідомили.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 19 січня 2011
року позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 70 479,88 дол.
США, що за курсом НБУ станом на
17.06.2010року складає 557 700,24грн. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Укрсиббанк» витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1700,00грн. і за
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 120,00грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 01.07.2014року заяву ОСОБА_1
про перегляд заочного рішення залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
заочне рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Укрсиббанк» відмовити в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, на не відповідність висновків
суду обставинам справи та на неналежну
оцінку наданим доказам.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_1 змінив вимоги
апеляційної скарги і просив змінити
рішення суду першої інстанції, а саме
відмовити у стягненні з нього суми
заборгованості за кредитом, стягнув
всю суму лише з позичальника кредитних
коштів ОСОБА_2 При цьому посилається на
те, що у суду не було законних підстав
для стягнення з нього суми
заборгованості, оскільки строк дії
договору поруки закінчився у зв'язку з
відсутністю до нього вимог Банку про
дострокове повернення кредиту
протягом шести місяців після настання
строку виконання основного
зобов'язання, а саме - 11 грудня 2009 року.
Він вважає, що його порука була
припинена ще до подачі позову до суду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи, наведені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість судового рішення,
апеляційний суд з'ясовує чи були
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти); якими
доказами мотивовано рішення, належними
чи допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримані та
правильно застосовані норми
матеріального і процесуального права.

Так, судовим розглядом встановлено, що
25.02.2008року між ПАТ «УкрСиббанк» і
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
про надання споживчого кредиту
№0, згідно з умовами якого
відповідач-1 отримала кредит в сумі 61
500,00дол. США, зі сплатою 11,90% (відсотків)
річних за користування кредитом, з
кінцевим терміном повернення
25.02.2027року.

У забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором
25.02.2008року між Банком та ОСОБА_1
укладено договір поруки №182418,
відповідно до умов якого поручитель
зобов'язався відповідати перед Банком
у тому ж обсязі, що ОСОБА_2, а саме за
повернення основної суми кредиту,
відсотків за користування кредитними
коштами, відшкодування можливих
збитків, сплату пені та інших штрафних
санкцій, обумовлених кредитним
договором.

Взяті на себе зобов'язання за договором
кредиту ОСОБА_2 виконувала не належним
чином, у зв'язку з чим станом на
17.06.2010року виникла заборгованість по
сплаті кредитних коштів в сумі 70
479,88дол. США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить 557
700,24грн., яка складається із:
заборгованість за строковим кредитом -
59 183,84дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 468 315,81грн.;
заборгованість по строковим відсоткам
- 1 527,67дол. США, що в гривневу
еквіваленті становить 12 088,30грн.;
прострочена заборгованість по
відсотками - 8 642,21дол. США, що в
гривневому еквіваленті становить 68
384,94грн.; пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості - 185,78дол. США, що в
гривневому еквіваленті становить 1
470,06грн.; пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом - 940,35 дол. США, що
в гривневому еквіваленті становить 7
440,90грн.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник уважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором чи
законом.

Згідно положень ч.1 ст.614 ЦК
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором чи законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
стосовно належного виконання
зобов'язання.

Нормами ст.1050 ЦК України також
передбачено, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити гроші відповідно
до ст.625 ЦК України незалежно від сплати
процентів, належних йому згідно з
вимогами ст.1048 ЦК України.

Направлені Банком на адресу
відповідачів письмові вимоги про
добровільне погашення кредитної
заборгованості залишилися ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 без задоволення.

Статтею 526 ЦК України встановлено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного судочинства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, належним виконанням
зобов'язання з боку відповідача-1 є
повернення кредиту в строки, у розмірі
та у валюті, визначеним кредитними
договорами.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконанням ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (ч.1ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі що і боржник,
включаючи сплату основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено
договором поруки (ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК
України).

Доводи апелянта з посиланням на ч.1 ст.559
ЦК України про те, що Банк застосував
підвищення відсоткової ставки за
користування кредитом без згоди
поручителя ОСОБА_1, чим змінив основне
зобов'язання і ця обставина є підставою
для припинення договору поруки,
колегією суддів не приймається, т.я. ці
твердження не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що процентна ставка за
відсутності простроченої
заборгованості нараховувалася в
розмірі 11,9% річних. В ті періоди, коли
виникала прострочена заборгованість
за кредитним договором, процентна
ставка нараховувалася в подвійному
розмірі, а саме в розмірі 23,8% річних,
тобто у відповідності з вищеназваними
умовами кредитного договору.

Згідно п.1.3.1. кредитного договору за
користування кредитними коштами
процентна ставка встановлюється у
розмірі 11,90% річних.

Відповідно до п.10.2 кредитного договору
сторони погодилися на те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
умов цього договору процентна ставка
за користування кредитними коштами
автоматично нараховується в розмірі
подвійної процентної ставки, що діє
відповідно п.1.3.1. Договору.

Також, згідно п.1.1. Договору поруки
поручитель ОСОБА_1 зобов'язався
відповідати перед кредитором за
невиконання боржником (ОСОБА_2) усіх її
зобов'язань, що виникають з кредитного
договору.

Пунктом 1.3. договору поруки визначено,
що поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що боржник,
за всіма зобов'язаннями останнього за
кредитним договором, включаючи
повернення основної суми боргу, сплату
процентів, комісій, відшкодування
можливих збитків, сплату пені та інших
штрафних санкцій, передбачених умовами
кредитного договору.

У п.5.1. договору поруки містяться дані
про те, що поручитель розуміє всі умови
кредитного договору та договору
поруки, свої права та обов'язки і
погоджується з ними.

Таким чином, підвищення процентної
ставки за кредитним договором не
відбувалось, оскільки вона
нараховувалася відповідно до умов
кредитного договору, про що поручитель
ОСОБА_1 був обізнаний і з чим погодився
при укладанні договору поруки. Отже,
зміни основного зобов'язання не
відбувалося, а тому відсутні підстави
для визнання договору поруки
припиненим за ч.1 ст.559 ЦК України.

Вважати поруку припинено на підставі
ч.ч.2-4 ст.559 ЦК України також немає.

Так, відповідно до ч.2 ст.559 ЦК України
порука припиняється, якщо після
настання строку виконання зобов'язання
кредитор відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником або
поручителем - на протязі всієї дії
кредитного договору кредитор, в даному
випадку ПАТ «УкрСиббанк», від
прийняття належного виконання
зобов'язань від позичальника або від
поручителя не відмовлявся. Натомість, з
2010 року заборгованість за кредитним
договором не сплачується.

Згідно з ч.3 ст.559 ЦК України порука
припиняється у разі переведення боргу
на іншу особу, якщо поручитель не
поручився за нового боржника. Але, на
протязі дії кредитного договору
переведення боргу на іншу особу не
відбувалося.

Частиною 4 ст.559 ЦК України встановлено,
що порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

10.06.2009року АТ «УкрСиббанк» направляв
ОСОБА_1 вимогу від 01.06.2009року про
погашення простроченої заборгованості
за договором про надання споживчого
кредиту №0 від 25.02.2008року.

Як свідчить розрахунок заборгованості,
останнє погашення основного боргу
ОСОБА_2 здійснено - 25.12.2008року. Наступним
строком погашення основного боргу
відповідно до графіку погашення
кредиту, який є невід'ємною частиною
кредитного договору є - 26.01.2009року. Отже,
між першим простроченим платежем за
основним зобов'язанням і направленням
письмової вимоги поручителю ОСОБА_1
пройшло близько п'яти місяців.

За таких обставин, письмова вимога до
ОСОБА_1 була направлена в межах строку,
передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, а
тому вважати поруку припиненою з цих
підстав не можна.

Більш того, визнання договору поруки
припиненим є окремою позовною вимогою,
якої ОСОБА_1 у вигляді зустрічного
позову або окремої позовної заяви до
ПАТ «УкрСиббанк» не пред'являв.

Також безпідставні є посилання
апелянта на те, що позивач не
скористався своїм правом звернення
стягнення на предмет іпотеки, а
первісно звернувся з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, при цьому посилаючись на п.2.1
договору, яким визначається
забезпечення кредитних зобов'язань та
на п.5.7., яким передбачено право Банку на
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Однак, ці твердження ОСОБА_1 є
суб'єктивним тлумаченням умов
кредитного договору.

Так, у відповідності до ст.16 ЦК
України позивач має право вибору
способу захисту порушеного права на
свій розсуд, а тому вправі був
звернутися до суду саме з позовом про
стягнення заборгованості, оскільки
відсутній жоден нормативний або
законодавчий акт, який міг ба принудити
кредитора здійснювати захист свого
порушеного права тим чи іншим шляхом.

Що стосується посилань апелянта
на Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», що набрав законної
сили з 07.06.2014року, то в даному випадку
позивачем висунуті вимоги на виконання
яких не накладено мораторій.

Задовольняючи позовні вимоги Банку в
частині солідарного стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суми заборгованості,
суд обґрунтовано виходив з того, що
відповідачами порушені взяті на себе
зобов'язання за договорами кредиту та
поруки.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне рішення суду першої
інстанції змінити в частині
солідарного стягнення з відповідачів
судових витрат, враховуючи, що таке
стягнення нормами ст.88 ЦПК України не
передбачено.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З огляду на викладене та керуючись
ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319
ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 19 січня 2011
року змінити: у частині солідарного
стягнення судових витрат скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судові
витрати - з кожного в рівних частках - по
850,00грн. судового збору та по 60,00грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи на
користь ПАТ «УкрСиббанк». В іншій
частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -