Провадження №2/761/6430/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Маліновської В.М.

при секретарі:
Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Києва
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 по стягнення боргу за борговою
розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 (Позивач)
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення боргу
за борговою розпискою.

Свої вимоги Позивач мотивував тим, що
11.02.2009 року Відповідач під розписку
позичив у Позивача гроші в розмірі 589
300,00 грн. та 18.03.2009р. - гроші у розмірі 637
000,00 грн., які зобов'язувався повернути
до 02.04.2009р. В строк, зазначений в
розписках Відповідач гроші не
повернув, чим порушив взяті на себе за
договором зобов'язання. Позивач
постійно пред'являв Відповідачеві усні
вимоги щодо повернення заборгованості,
на що Відповідач прореагував, лише
частково повернувши борг - на початку
лютого Відповідач повернув частину
вищезазначеного боргу в розмірі 20 000,00
грн. До сьогоднішнього часу Відповідач
ухиляється від повернення іншої суми
боргу в загальному розмірі 1 206 300,00 грн.
У зв'язку з тим, що Відповідач не
виконав у строк своїх зобов'язань по
поверненню грошових коштів Позивачу,
останній просив стягнути з Відповідача
3% річних та суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції,
керуючись ст. 625 ЦК України, зокрема,
Позивач просив стягнути з Відповідача
борг з урахуванням індексу інфляції та
процентів від простроченої суми, що
складає 1 613 434,51 грн., що складається з 1
206 300,00 грн. - суми боргу, 165 874,51 грн. - 3%
річних, 241 260,00 грн. - інфляційне
збільшення суми боргу, та стягнути з
Відповідача понесені судові витрати.

Одночасно з пред'явленням вказаного
позову Позивачем подано заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно та грошові кошти, що
належать Відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб в межах ціни
позову (а.с.12-13). Питання щодо
забезпечення позову вирішено ухвалою
від 29 листопада 2013 року (а.с.17).

13.01.2014р. через канцелярію суду від
Позивача надійшла потворна заява про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
а також на автомобіль марки BMW,
реєстраційний номер НОМЕР_1, які
належать Відповідачу (а.с.25-26). Питання
щодо забезпечення позову вирішено
ухвалою від 14.01.2014 року (а.с.29-30).

Заочним рішенням від 27 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за борговою розпискою
задоволено частково, та стягнути з
відповідача - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі боргу за
договорами позики у сумі 1 206 300,00 грн., 3%
річних - 165 676,22 грн. за прострочення
повернення, - інфляційне збільшення
суми боргу - 241 260,00 грн., а всього - 1 613 236,22
грн., а також судовий збір у розмірі 3
441,00 грн. (а.с.44-46).

30.04.2014 року на адресу суду надійшла
заява відповідача - ОСОБА_2, про
скасування заочного рішення суду, у
зв'язку з тим, що він не з'явився в
судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Ухвалою від 24.07.2014р. заяву ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 27.03.2014р. задоволено, заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.03.2014р. у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за борговою розпискою скасовано,
справу призначено до розгляду у
судовому засіданні на 04 серпня 2014р.
(а.с.79-80).

04.08.2014р. справа була знята з розгляду та
перенесена на 05.09.2014р. (а.с.84).

04.09.2014р. через канцелярію суду від
Відповідача у справі надійшла заява
про застосування строку позовної
давності, в якій він зазначив, що
кінцевий термін виконання зобов'язань
за договорами позики 10.03.2009р. та 02.04.2009р.,
тобто саме з цих дат у позивача виникло
право на звернення до суду за захистом
свого порушеного права, а тому до
вказаних правовідносин слід
застосувати строки позовної давності
та відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 05.09.2014р.
представник Позивача - ОСОБА_3
зазначила, що у позовній заяві було
зазначено, що на початку лютого 2012 року
Відповідач повернув частину боргу в
розмірі 20 000,00 грн., чим було перервано
перебіг строку позовної давності по
борговим розпискам. Окрім того, вона
зазначила, що у судовому засіданні
24.07.2014р. представник Відповідача цей
факт визнав, водночас стверджуючи, що
відповідач повернув увесь борг, проте
позивач визнав цей факт частково у сумі
20 000,00 грн., а тому факт переривання
строку позовної давності є
встановленим, а тому посилання
відповідача на пропуск строку позовної
давності не заслуговують на увагу, а
тому позов підлягає задоволенню (а.с.89).

Представник Відповідача проти позову
заперечив, просив застосувати строки
позовної давності та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України (надалі -ЦК України) за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей..

Як встановлено в судовому засіданні, 11
лютого 2009 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
позики (Договір позики-1), згідно якого
позивач надав відповідачу позику в
розмірі 589 300,00 грн., що становить в
еквіваленті 75 000 доларів США, а
відповідач прийняв на себе
зобов'язання повернути суму позики до 10
березня 2009 року, що підтверджується
розпискою відповідача від 11.02.2009р.. (а.с.
5-копія, а.с. 41-оригінал).

В подальшому 18 березня 2009 року між
Позивачем та Відповідачем було
укладено другий договір позики
(Договір позики-2), згідно якого позивач
надав відповідачу позику в розмірі 637
000,00 грн., що являється еквівалентно 75
000,00 доларів США, а відповідач прийняв
на себе зобов'язання повернути суму
позики до 02 квітня 2009 року, що
підтверджується розпискою відповідача
від 18.03.2009р. (а.с. 6-копія, а.с. 42-оригінал).

Таким чином, вказаними розписками
підтверджується укладення між
Позивачем та Відповідачем договорів
позики на суми 589 300,00 грн. та 637 000,00 грн.,
що разом складає 1 226 300,00 грн.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позивач зазначив, що у встановлений
сторонами строк та по теперішній час
відповідач лише частково виконав свої
зобов'язання за договором позики та на
початку лютого 2012 року повернув
Позивачу лише 20 000,00 грн., а тому строк
позовної давності переривався.

Прослухавши в судовому засіданні
аудіозапис судового засідання за
24.07.2014р., суд встановив, що з пояснень,
наданих представником Відповідача
вбачається, що зобов'язання щодо
повернення суми позики давно виконані,
та те що строк позовної давності з дат,
вказаних в розписках, давно закінчився.

Разом з тим, доказів того, що Відповідач
виконав повністю чи частково в сумі 20
000,00 грн. свої зобов'язання щодо
повернення Позивачу позики сторонами
не надано, як і не визнано дати
повернення повного чи часткового
повернення грошових коштів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом (ст.10 ЦПК України).

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
починається від дня коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що
кінцевим строком повернення грошових
коштів по Договору-1 визначено 10.03.2009р.,
а по Договору-2 - 02.04.2009р., таким чином
строк позовної давності щодо звернення
Позивача до суду з позовом про
повернення вказаних коштів сплив
11.03.2012р. та 03.04.2012р. відповідно.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив строку позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до суду в листопаді 2013 році з
пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Враховуючи те, що представник
відповідача подав заяву про
застосування наслідків спливу
позовної давності, позов задоволенню
не підлягає.

Відповідно до положень Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною
у спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України,
ст.ст. 10, 60, 61, 212-215, 223 ЦПК України,- суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
по стягнення боргу за борговою
розпискою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Шевченківський районний суд м.Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: