Справа №591/8679/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Грищенко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1594/14 Суддя-доповідач -
Семеній Л. І. Категорія - 59
УХВАЛА

18 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Бойка В. Б. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м.
Суми від 04 жовтня 2013 року

у справі за поданням старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції Мукореза
Олександра Леонідовича

про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України,

в с т а н
о в и л а :

Ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 04 жовтня 2013 року тимчасово, до
повного погашення заборгованості за
виконавчим листом № 1805/3884/2012 від 22
травня 2013 року, виданого Зарічним
районним судом м. Суми, про стягнення з
боржника на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Верес»
грошових коштів в сумі 73350 грн.,
обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність
постановленої ухвали, просить її
скасувати та постановити нову про
відмову у задоволенні подання
державного виконавця.

При цьому зазначає, що він не був
належним чином поінформований про
наявність виконавчого провадження,
оскільки постанова про відкриття
виконавчого провадження була вручена
його неповнолітньому сину. Крім того,
він не був повідомлений про
призначення на 03 вересня 2013 року
проведення виконавчих дій, а постанова
про примусовий привід боржника від 19
серпня 2013 року за формою і змістом не
відповідає вимогам закону.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який підтримав доводи
апеляційної скарги, заперечення
державного виконавця Мукореза О.Л. та
представників ТОВ «Верес»
Баранчикової А.В. та Нестеренка М.В.,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи 22
травня 2013 року Зарічним районним судом
м. Суми виданий виконавчий лист №
1805/3884/2012 про стягнення з боржника
ОСОБА_3 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Верес»
грошових коштів в сумі 73350 грн. (а.с.4).

31 травня 2013 року постановою старшого
державного виконавця Мукореза О.Л.
відкрите виконавче провадження за цим
виконавчим листом (а.с.5).

19 липня 2013 року до виконавчої служби
надійшла заява від стягувача про
вжиття заходів щодо встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України (а.с.6).

Повідомленням державного виконавця
боржника зобов'язано бути присутнім 03
вересня 2013 року за адресою АДРЕСА_1 для
проведення виконавчих дій (а.с.14), проте,
у вказаний час боржник був відсутній,
про що складений відповідний акт (а.с.15).

19 серпня 2013 року постановою державного
виконавця залучено дільничного
інспектора для примусового приводу
боржника на 02 вересня 2013 року з 10 до 18
години до відділу ДВС, яка також не була
виконана через відсутність боржника за
вказаною згідно зі складеним рапортом
(а.с.18).

В матеріалах справи також міститься
копія повідомлення про вручення
відправлення від виконавчої служби на
ім'я ОСОБА_3, яке 12 липня 2013 року о 17 год.
50 хв. було вручене сину боржника -
ОСОБА_8 (а.с.7).

Постановляючи оскаржувану ухвалу,
місцевий суд виходив з того, що за
вказаних вище обставин є всі підстави
для задоволення подання про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України.

Проте, з таким висновком суду колегія
суддів погодитись не може, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст.377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ч.3 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що підставою для звернення з поданням
до суду щодо вирішення питання про
застосування до боржника тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України є саме ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, тобто такі діяння
(дії чи бездіяльність) боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні обов'язків.

Оскільки боржник, що має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винним
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежного, тому відповідно до
положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню.

Таким чином, задоволення подання
державного виконавця можливе лише за
умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.
При цьому, з метою всебічного і повного
з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин, суд має з'ясувати, чи
дійсно боржник свідомо не виконував
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Проте, у порушення вимог ст.60 ЦПК
України державним виконавцем не
доведено, що ОСОБА_3 ухилявся від
виконання судового рішення.

Так, матеріали справи не містять
відомостей про обізнаність боржника з
наявністю відкритого виконавчого
провадження та строками його
добровільного виконання. Надана
державним виконавцем копія
повідомлення про вручення 12.07.2013 року
поштового відправлення на ім'я
боржника цього факту не підтверджує,
оскільки воно вручене неповнолітній
особі - сину боржника, ОСОБА_8, що вказує
на неналежне його вручення.

Отже, на момент звернення державного
виконавця до суду з поданням, були
відсутні докази, які безспірно
засвідчують факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
наявність підстав для задоволення
подання державного виконавця, в зв'язку
з чим оскаржувана ухвала місцевого
суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч.
1 ст. 312, п. 6 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми
від 04 жовтня 2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції Мукореза
Олександра Леонідовича про тимчасове
обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий -

Судді -