Справа № 750/1756/13-ц Провадження №
22-ц/795/1851/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Коверзнев В.О. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко
О.І.,суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.,при
секретарі:Позняк О.М,за
участю:представника позивача ОСОБА_5,
представника відповідача Рожко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 04 серпня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_8 про визнання
договору поруки недійсним, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 04 серпня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 04 серпня 2014 року позов
ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним з
моменту укладення договір поруки №
109-МК/2008/Pr від 22.08.2008 року, який був
укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
фізичною особою ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд при ухваленні рішення
допустив порушення та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції не звернув уваги на
той факт, що договір поруки між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено з
чітким дотриманням вимог чинного
законодавства, який повністю
відповідає вимогам ст. 203 ЦК України,
оскільки його укладено в письмовій
формі, а своїм підписом ОСОБА_7
підтвердив свою згоду з умовами
договору. Оскільки під час укладення
договору поруки було додержано всіх
необхідних вимог для чинності
правочину, відсутні підстави для
застосування ст. 215 ЦК України і
визнання договору недійсним.

Крім того, апелянт зазначає, що суд, в
порушення вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України
ухвалив рішення на підставі припущень
щодо відсутності волевиявлення
позивача на укладення договору поруки.
Апелянт наполягає, що позивачем не
надано жодного доказу в підтвердження
заявлених вимог, а тому рішення суду
першої інстанції не містить правових
підстав для визнання судом недійсним
договору поруки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що
22.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_8 було укладено кредитний договір
№ 109-МК/2008, згідно з умовами якого
останній отримав кредит в розмірі 27000
Євро із зобов'язанням його повернення і
сплати відсотків за користування
кредитом відповідно до умов договору.

Заявлені позовні вимоги про визнання
недійсним договору поруки № 109-МК/2008/Pr
від 22.08.2008 року, ОСОБА_7 обґрунтовував
тим, що оспорюваний договір поруки між
ним та Банком не укладався і ним не
підписувався, оригінал договору
відсутній, а тому вказаний договір є
нікчемним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
враховуючи відсутність оригіналу
договору поруки, волевиявлення
позивача, як учасника правочину щодо
укладення вказаного договору поруки
було відсутнім, тобто не відповідало
його внутрішній волі, що у
відповідності до положень ст. 215 ч. 1, ст.
203 ч. 3 ЦК України є підставою для
задоволення позову та визнання
договору поруки недійсним з моменту
укладення.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

За приписами ч.3 ст. 203 ЦПК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

В силу положень ч.1.ст. 215 ЦПК України
недодержання в момент вчинення
правочину стороною( сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦПК
України, є підставою недійсності
правочину.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини.
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Намагаючись довести в суді факт
неналежності підпису в оскаржуваному
договорі поруки позивач просив суд
призначити по справі судову
почеркознавчу експертизу, при цьому
надав суду достатню кількість
документів із зразками вільних та
умовно-вільних підписів.

Відповідач в свою чергу не виконавши
вимог ухвали суду про призначення
експертизи, якою було зобов'язано банк
надати оригінал оскаржуваного
договору поруки , не надав оригіналу
зіславшись на його відсутність, що
стало причиною неможливості виконання
судовим експертом ухвали суду.

Суд першої інстанції правомірно дійшов
висновку, що в проведенні судової
почеркознавчої експертизи був
зацікавлений саме позивач, який тим
самим хотів довести факт неналежності
йому підпису на договорі поруки від
імені поручителя, а відповідач як
кредитор, за цим договором, ухилявся
від надання оригіналу оскаржуваного
позивачем договору поруки, чим
унеможливив проведення судової
експертизи, та дійшов висновку про
встановлення цього факту судом. Тому
доводи апеляційної скарги банку, щодо
відсутності умисних дій або
бездіяльності з боку банківської
установи в виконанні ухвали суду про
призначення судово почеркознавчої
експертизи не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду
апеляційним судом справи.

Інші доводи апеляційної скарги банку
не спростовують правильності висновку
суду першої інстанції і не дають
підстав для її задоволення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний
суд приходить до висновку, що рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційних скарг є необґрунтованими і
не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 04 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: