Справа № 344/160/14-ц
Провадження № 2/344/1496/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

03 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Іванова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення із житлового
приміщення та стягнення судових
витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача ОСОБА_1, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення із житлового приміщення.

В процесі розгляду справи позивач
змінив позовні вимоги та просив в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1 за кредитним договором звернути
стягнення на двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що згідно кредитного договору №
IFIWGF00000063 від 11.08.2005 року відповідач
ОСОБА_1 отримав в позивача грошові
кошти в сумі 30 464 доларів США з терміном
погашення до 10.08.2025 року зі сплатою 11,04 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом та зобов'язався виконати
кредитні зобов'язання відповідно до
умов кредитного договору. Внаслідок
порушення графіку сплати коштів за
ОСОБА_1 наявна заборгованість за
кредитними зобов'язаннями в розмірі 21
628,87 доларів США, що за курсом 7,99
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 02.12.2013 року
складає 172 814 грн. 67 коп. Умовами
договору встановлено, що наслідком
порушення позичальником зобов'язання
щодо повернення чергової частини суми
кредиту є право кредитора достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між позивачем та
відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки. Положеннями
договору іпотеки передбачено право
іпотекодержателя у випадку
невиконання іпотекодавцем зобов'язань,
а також в інших випадках, передбачених
цим договором, задовольнити
забезпечену вимогу шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача в судове
засідання не з`явився, суду подав заяву
про розгляд справи у його відсутності,
просив позов задовольнити в повному
обсязі. Проти заочного розгляду справи
не заперечував.

В судове засідання відповідачі не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись за останньою
відомою адресою місця проживання та
реєстрації. Судові повістки про виклик
у судове засідання повернулась до суду
без вручення. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 74
ЦПК України у разі відсутності осіб,
які беруть участь у справі за такою
адресою, вважається, що судовий виклик
або судове повідомлення вручене їм
належним чином.

З урахуванням положень ст. 224 ЦПК
України суд ухвалив провести заочний
розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового засідання
технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи,
судом встановлено, що спір між
сторонами виник з приводу порушення
права на належне виконання умов
кредитного договору, забезпеченого
іпотекою, внаслідок чого банк
позивається про його відновлення
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України
визначено зміст кредитного договору.
За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Істотними
умовами кредиту є розмір кредиту та
строк повернення кредиту.

11 серпня 2005 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (правонаступником якого
є публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк») та
відповідачем ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № IFIWGF00000063 (а.с. 25-28),
за яким банк надав, а позичальник
(відповідач ОСОБА_1) отримав кредит в
розмірі 30 464 доларів США з терміном
погашення до 10.08.2025 року. Умовами п. 1.1.
договору передбачено обов'язок
позичальника сплачувати 0,92 % на місяць
(11,04 % на рік) за користування кредитом.

Незважаючи на взяті на себе за
кредитним договором зобов'язання,
позичальник систематично порушував
строки та розмір погашення кредиту і
сплати процентів, що підтверджується
розрахунком заборгованості за
кредитним договором (а.с. 9-18).

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу дії ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не виконав зобов'язання у
встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено
правові наслідки порушення
зобов'язання, за змістом якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
неустойка.

За змістом ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України
наслідком порушення відповідачем
зобов'язання щодо повернення чергової
частини суми кредиту є право позивача
достроково вимагати повернення всієї
суми кредиту.

Позивачем станом на 02.12.2013 року
проведено розрахунок заборгованості
за кредитним договором, відповідно до
якого нараховано всю суму
заборгованості відповідача ОСОБА_1
перед банком за кредитними
зобов'язаннями в розмірі 21 628,87 доларів
США, що за курсом 7,99 відповідно до
службового розпорядження НБУ від 02.12.2013
року складає 172 814 грн. 67 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 20 070,36
доларів США, заборгованість за
відсотками - 1 479,80 доларів США, комісія -
42,02 доларів США, пеня - 36,69 доларів США.

Будь-яких доказів на спростування
доводів позивача та вказаного
розрахунку заборгованості
відповідачами суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
якщо це встановлено договором або
законом. Види забезпечення виконання
зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК
України і такими є неустойка, порука,
гарантія, застава, притримання,
завдаток.

В забезпечення належного виконання
зобов'язань по кредитному договору №
IFIWGF00000063 від 11.08.2005 року, між банком та
відповідачами 09.08.2007 року укладено
договір іпотеки квартири № 966-Д (а.с.
58-63), згідно п. 33 якого відповідачі,
передали в іпотеку банку нерухоме
майно, а саме: двохкімнатну квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 65,7 кв.м., яка належить
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого 19.01.2007 року
виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради, та
зареєстровано в ОБТІ за № 15503743 від
07.08.2007 року.

Відповідно до ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», якою визначено підстави для
звернення стягнення на предмет
іпотеки, у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
зобов'язання забезпеченого іпотекою,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. За рахунок предмета іпотеки
він має право задоволити в повному
обсязі свої вимоги з урахуванням
сплати відсотків, неустойки, збитків та
іншого. Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у
разі невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою,
заставодержатель (іпотекодержатель)
набуває право звернення стягнення на
предмет застави (іпотеки). За рахунок
предмета застави, іпотеки він має право
задоволити в повному обсязі свої
вимоги з урахуванням сплати відсотків,
неустойки, збитків та іншого.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
закріплено, що резолютивна частини
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у
ньому в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Враховуючи вищенаведене та наявність
доказів, які підтверджують неналежне
виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за
кредитним договором, суд приходить до
переконання, що позивач набув права
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
позивач просить суд звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом укладення
від імені відповідачів договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Приймаючи до уваги, що даний порядок
звернення стягнення на нерухоме майно,
не суперечить закону і найбільш повно
враховує інтереси іпотекодавців, суд
дійшов висновку про те, що ця вимога
позивача підлягає задоволенню.

Як вбачається із п.8 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Належним чином співставивши
досліджені обставини та визначивши
співмірність суми заборгованості за
кредитом та вартості майна,
перевіривши, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, якими урегульовано
зазначені зобов'язальні відносини щодо
права позивача на першочергове
задоволення вимог за рахунок предмета
іпотеки, суд вважає встановленим
порушення права позивача на виконання
договірних зобов'язань, у зв'язку з чим
для відновлення зазначеного права
позов в частині звернення стягнення на
нерухоме майно слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України
вбачається, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею ст. 47 Конституції України
закріплено, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом.

Статтею 109 Житлового кодексу
встановлюється порядок виселення
громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні.
Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Частиною 3 вказаної статті
чітко встановлений порядок виселення
громадян з жилого приміщення на яке
звернуто стягнення, зокрема: звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Позивачем на підтвердження заявлених
вимог долучено до матеріалів справи
повідомлення в якому міститься вимога
про звільнення мешканцями квартири
АДРЕСА_2, однак вказана квартира не є
предметом договору іпотеки, за яким
позивач просить про звернення
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В матеріалах справ немає доказів того,
що позивачем надсилалась відповідачам
вимога про добровільне звільнення
квартири АДРЕСА_1

Порядок реалізації предмета іпотеки за
рішенням суду та порядок виселення
мешканців врегульовано також Законом
України "Про іпотеку".

Частиною 1 статті 38 вказаного Закону
встановлено: якщо рішення суду або
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що протягом
тридцятиденного строку з дня отримання
такого повідомлення особа, яка має
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, вправі письмово
повідомити іпотекодержателя про свій
намір купити предмет іпотеки. З дня
отримання іпотекодержателем цього
повідомлення вказана особа набуває
переважне право на придбання предмета
іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких
повідомлень надійшло декілька, право
на придбання предмета іпотеки у
іпотекодержателя належить особі, яка
має вищий пріоритет своїх
зареєстрованих прав чи вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 вказаного Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, законодавець вимагає дотримання
обов'язкової процедури письмового
попередження про звільнення житлового
приміщення протягом одного місяця.
Недотримання вищезазначеної процедури
є підставою для відмови в позові про
виселення мешканців житлового
приміщення, що є предметом іпотеки, і на
яке звернуто стягнення.

Вказаний порядок виселення з житлового
приміщення закріплений і Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30 березня 2012
року №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Пунктом 43 вказаної Постанови
визначено, що «при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк».

Знову ж таки, у вказаній Постанові
йдеться про обов'язкову письмову
вимоги іпотекодержателя або нового
власника про добровільне звільнення
житлового будинку чи житлового
приміщення.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про виселення
відповідачів є передчасною та такою, що
не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Тому сплачені позивачем судові витрати
підлягають відшкодуванню зі сторони
відповідачів пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до
ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 109
Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 321 ч.1, 383
ч.1, 526, 527 ч. 1, 530, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 589, 590, 591, 610,
611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного
Кодексу України, ст. ст. 33, 38, 39 ч. 2, 40
Закону України «Про іпотеку», п. п. 42, 43
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,
керуючись ст.ст. 213-215, 224-26 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення із житлового
приміщення та стягнення судових витрат
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, перед
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
місцезнаходження якого: м.
Дніпропетровськ вул. Набережна
Перемоги, буд. № 50, , за
кредитним договором № IFIWGF00000063 від
11.08.2005 року в сумі 21 628,87 доларів США, що
за курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 02.12.2013 року
складає 172 814 грн. 67 коп. (сто сімдесят
дві тисячі вісімсот чотирнадцять
гривень 67 копійок), з яких:
заборгованість за кредитом - 20 070,36
доларів США, заборгованість за
відсотками - 1 479,80 доларів США, комісія -
42,02 доларів США, пеня - 36,69 доларів США,
звернути стягнення на предмет іпотеки,
згідно договору іпотеки квартири від
09.08.2007 року, посвідченого нотаріально
приватним нотаріусом
Івано-Франківського МНО ОСОБА_4, за
реєстровим № 996 Д, - двохкімнатну
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 65,7 кв.м., яка
належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2, на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого 19.01.2007 року
виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради, та
зареєстровано в ОБТІ за № 15503743 від
07.08.2007 року, шляхом укладення від імені
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2 в користь в користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк",
місцезнаходження якого: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, із зарахуванням на рахунок
№ 0001, МФО 305299, - по
864 грн. 07 коп. витрат по оплаті судового
збору з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте
Івано-Франківським міським судом за
письмовою заявою відповідачів.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів через
Івано-Франківський міський суд з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05
вересня 2014 року.

Суддя
О.М. Бабій