Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2516/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 10 вересня 2013
року в справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 01 квітня 2008 року
між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був
укладений Кредитний договір №
ZPMWGA, згідно якого ОСОБА_2 отримав
кредит на суму 25000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,48 % на рік на суму
залишку заборгованості за Кредитом, з
кінцевим терміном повернення 01 квітня
2028 року.

Згідно з умовами кредитного договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості, яка
складається із заборгованості по
кредиту, відсоткам, комісії, а також
інші витрати.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним Кредитним договором між
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 01 квітня
2008 року був укладений Договір іпотеки
№ ZPMWGA.

Згідно з Договором іпотеки відповідач
ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно,
а саме: будинок загальною площею 102,70 кв.
м., житловою площею 63,60 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2, про
що свідчить витяг з реєстру права
власності на нерухоме майно.

Оскільки відповідач не виконує
належним чином зобов'язання за
кредитним договором, виникла
заборгованість станом на 05.03.2013 року
38948,80 доларів США, яка складається з
наступного: заборгованості за кредитом
в сумі 24447,63 доларів США; заборгованості
по процентам за користування кредитом
в сумі 7047,86 доларів США заборгованості
по комісії за користування кредитом в
сумі 521,93 доларів США; пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 5046,88 доларів США,а
також штрафи відповідно до Договору:
штраф (фіксована частина) в сумі 31,29
доларів США; штраф (процентна складова)
в сумі 1853,22 доларів США.

Посилаючись на ці обставини просили
звернути стягнення на предмет іпотеки
та виселити відповідачів з житлового
будинку по АДРЕСА_1

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 10 вересня 2013 року позов
задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки:
житловий будинок, загальною площею 102,70
кв. м. житловою площею 63,60 кв. м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки (на підставі договору іпотеки
№ ZPMWGA від 01.04.2008 р.) ПУБЛІЧНИМ
АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» з укладанням від
імені ОСОБА_2 договору купівлі продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі продажу предмету
іпотеки у Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ
ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу іпотеки.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 з житлового будинку який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» витрати
пов'язані зі сплатою судового збору в
розмірі 3341 /три тисячі триста сорок
одна/ гривня 41 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої
інстанції вірно посилався на
положення статей 509, 525, 526, 610 ЦК України,
якими визначені поняття зобов'язання;
недопустимість односторонньої відмови
від зобов'язання; загальні умови
виконання зобов'язання; наслідки
порушення зобов'язання та на статті 1050,
1054 ЦК України - щодо наслідків
порушення договору позичальником та
визначення поняття кредитного
договору. Також судом застосовано
приписи статей 33, 38, 39, 40 Закону України
«Про іпотеку» якими визначені
підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки; право іпотеко
держателя на продаж предмета іпотеки;
реалізація предмета іпотеки за
рішенням суду та підстави і порядок
виселення мешканців з предмету
іпотеки.

Задовольнивши позовні вимоги ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 неналежним
чином виконує свої зобов'язання за
кредитним договором № ZPMWGA, який
укладено 01 квітня 2008 року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 З матеріалів
справи видно, що за період з 01.04.2008 року
по 25.03.2013 року (до дня подачі позову)
боржник ОСОБА_2 сплатив на погашення
тілу кредиту лише 552, 37 долара США (а. с.
10-12).

Оскільки в забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним Кредитним
договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
ОСОБА_2 01 квітня 2008 року був укладений
Договір іпотеки № ZPMWGA, згідно
якого останній надав в іпотеку
нерухоме майно - будинок загальною
площею 102,70 кв. м., житловою площею 63,60 кв.
м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 - суд дійшов вірного висновку
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення мешканців
будинку.

Основний довід апеляційної скарги
полягає в тому, що до участі в справі не
залучено орган опіки та піклування,
оскільки на час ухвалення рішення в
цьому будинку проживав та був
зареєстрований неповнолітній онук
відповідача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Цей довід апеляційної скарги є
неприйнятним з огляду на те, що на час
укладення договору іпотеки в будинку
не мешкали та не були зареєстровані
неповнолітні особи. До того ж, договір
іпотеки № ZPMWGA від 01.04.2008 року
укладався задовго до народження
ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Роз'ясняючи це питання, Верховний Суд
України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008
р. зазначив, що право користування
майном члена сім'ї власника житла
пов'язано з моментом здійснення
реєстрації за місцем проживання особи
(Єдиний державний реєстр судових
рішень - рішення № 2270896).

З 2012 р. зазначене було закріплене на
нормативному рівні. Так, пунктами 1.9, 1.10
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 р. № 296/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 лютого 2012 р. за №
282/20595 (далі - Порядок № 282/20595),
передбачено, що з метою перевірки
відсутності прав малолітніх та
неповнолітніх дітей, недієздатних чи
обмежено дієздатних осіб на
користування відчужуваними житловим
будинком, квартирою, кімнатою або їх
частиною нотаріус вимагає подання йому
довідки про склад сім'ї
житлово-експлуатаційної організації,
квартального комітету або іншого
уповноваженого органу з питань
реєстрації місця проживання. У разі
виявлення з поданих відчужувачем
документів, що право власності або
право користування відчужуваним
житловим будинком, квартирою, кімнатою
або їх частиною мають малолітні або
неповнолітні діти або недієздатні чи
обмежено дієздатні особи, нотаріус
повинен витребувати у відчужувача
дозвіл органу опіки та піклування на
вчинення такого правочину у формі
витягу з рішення відповідної районної,
районної у містах Києві та Севастополі
державної адміністрації, відповідного
виконавчого органу міських, районних у
містах, сільських, селищних рад.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України № 5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» з цього приводу
зазначив, що суди повинні з'ясовувати,
чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Зазначені роз'яснення узгоджуються з
вимогами ст. 215 ЦК, а, отже, висновок суду
першої інстанції є вірним.

Інший довід апеляційної скарги ОСОБА_2
стосується того, що він не отримував
попередження або вимоги щодо
необхідності погасити заборгованість
за кредитним договором та щодо
можливості звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Такий довід апеляційної скарги не
знайшов підтвердження при
апеляційному розгляді.

З матеріалів справи видно, що банком
неодноразово направлялися такі вимоги
рекомендованою поштовою
кореспонденцією на адресу боржника
(іпотекодавця) та членів його сім'ї (а.
с. 14-15; 42-43; 90-94).

В засіданні суду апеляційної інстанції
ОСОБА_2 пояснив, що він не міг
отримувати ці повідомлення, оскільки
за видом своєї трудової діяльності
майже весь час знаходиться на
території заповідника, проживає там у
службовому приміщенні. Всупереч
вимогам закону, ОСОБА_2 не повідомив
іпотекодержателя про зміну адреси
свого проживання.

Крім того, судова колегія зазначає, що
додержання процедури попередження є
обов'язковим для випадку звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору (ст. 36 Закону України «Про
іпотеку»), який є лише одним із трьох
основних, передбачених ч. 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», способів
звернення стягнення на предмет іпотеки
(за рішенням суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя). Невиконання
іпотекодержателем указаної вимоги
закону у разі пред'явлення ним до суду
позову не є підставою для відмови в
позові, оскільки позивачем
реалізується не позасудовий, а судовий
порядок звернення на заставлене
нерухоме майно. Підтвердженням цієї
тези є ч. 2 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку», якою передбачено, що
положення ч. 1 цієї статті не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутися в
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду в установленому
законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону «Про
іпотеку» у редакції від 22 вересня 2011 р.
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічне положення містить змінена
згідно із Законом № 3795-VI (3795-17) від 22
вересня 2011 р. ч. 3 ст. 109 ЖК.

Зі змісту зазначених норм убачається,
що вимога письмового попередження про
добровільне звільнення житлового
приміщення стосується лише такого
способу звернення стягнення на предмет
іпотеки, як позасудове врегулювання на
підставі договору, і не застосовується
в порядку звернення стягнення за
рішенням суду. Задоволення позову про
виселення мешканців із переданого в
іпотеку житлового приміщення не
залежить від дотримання
іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку». З урахуванням ч.
2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»
відповідне рішення може бути прийняте
судом (за заявою іпотекодержателя)
одночасно з прийняттям рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Судом першої інстанції повно і
всебічно з'ясовані обставини справи, що
мають для неї значення, висновки суду
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами судом визначений правильно,
норми матеріального і процесуального
законів при розгляді справи судом не
порушені і застосовані вірно.

За таких обставин судова колегія
вважає, що по справі постановлено
законне і обгрунтоване рішення, тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 10 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: