Справа № 1324/1706/12
номер провадження №2/457/38/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської
області

у складі: головуючого - судді
Марчука В.І.

при секретарі -
Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Трускавці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, третя
особа: інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, Трускавецька
міська рада, за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Трускавецької
міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про
визнання права власності на гараж в
порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,
третя особа: інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що
вона є власником земельної ділянки
площею 0,0495 га, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1. Підставою видачі
державного акту був спадковий договір,
укладений 22.08.2006 року між нею та ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. До моменту
набуття права власності на землю
ОСОБА_4, земельна ділянка входила у
склад одного будинковолодіння по
АДРЕСА_1. Іншим співвласником будинку
та власником іншої частини цього
будинковолодіння є ОСОБА_5 На території
цілого будинковолодіння крім
житлового будинку знаходяться
господарські будівлі і гараж. Згідно
даних Дрогобицького МБТІ та ЕО під час
інвентаризації двох земельних ділянок
з'ясовано, що господарські будівлі,
позначені літерами «В», «Д» та гараж,
позначений літерою «Е» збудовано
самовільно. Позивач зазначає, що на час
набуття нею права власності на
земельну ділянку ці будівлі вже
існували. Зокрема на земельній ділянці,
яка належить позивачу на праві
власності знаходиться самовільно
побудований гараж. Позивач вважала, що
спірний гараж був побудований ОСОБА_4,
однак в подальшому вияснилось, що цей
гараж був збудований не ОСОБА_4, а
ОСОБА_2 і на даний час цим гаражем
користуються невідомі позивачу особи.
Наявність самовільно збудованого
гаражу на належній позивачу земельній
ділянці порушує її права як власника
землі на вільне розпорядження,
користування, володіння цією земельною
ділянкою.

В подальшому позивач збільшила позовні
вимоги, просить: поновити строк на
оскарження рішення міжвідомчої
комісії виконавчого комітету
Трускавецької міської ради №19 від
20.04.1999 року «Про розгляд заяви п. ОСОБА_2,
прож. АДРЕСА_2», пропущений з поважних
причин; визнати недійсним та скасувати
рішення міжвідомчої комісії
виконавчого комітету Трускавецької
міської ради №19 від 20.04.1999 року «Про
розгляд заяви п. ОСОБА_2 прож. АДРЕСА_2»;
усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 земельною ділянкою, належною їй
на праві власності, загальною площею
0,0495 га, яка розташована за адресою
АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно
збудованого гаража, позначеного на
плані земельної ділянки літерою «Е»
розмірами 5,60 х 4,30; зобов'язати ОСОБА_3
знести самовільно збудований гараж
розмірами 5,60 х 4,30 по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, належній на праві
власності ОСОБА_1.

Підставою збільшення позовних вимог
послужило те, що представником
відповідача подано до суду рішення
міжвідомчої комісії виконавого
комітету Трускавецької міської ради
№19 від 20.04.1999 року «Про розгляд заяви п.
ОСОБА_2, прож. АДРЕСА_2». Позивач вважає,
що дане рішення видане не
уповноваженим на те органом, не
грунтується на законодавстві, чинному
на час його ухвалення, а тому повинно
бути визнане недійсним і скасованим.

Ухвалами суду у справі залучено
співвідповідача ОСОБА_3, оскільки вона
є правонаступником після смерті ОСОБА_2
та третю особу Трускавецьку міську
раду.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
виконавчого комітету Трускавецької
міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про
визнання права власності на гараж в
порядку спадкування за заповітом.

ОСОБА_3 позовні вимоги мотивує тим, що
вона є спадкоємцем ОСОБА_2, який помер
2012 року. Останній за життя склав
заповіт, яким заповів ОСОБА_3 усе своє
майно, що належало йому на день смерті,
де б воно не знаходилось і з чого б не
складалось, в тому числі квартиру
АДРЕСА_2, гараж, що знаходиться в
АДРЕСА_1, а також все те, що він мав право
за законом. При оформленні спадщини
вияснилось, що за життя спадкодавець
ОСОБА_2 не оформив свідоцтво про право
власності на гараж на АДРЕСА_1. 25.08.2008
року на гараж ним була виготовлена
технічна документація в Дрогобицькому
ДК МБТІ та ЕО на ім'я ОСОБА_2 Але
свідоцтво про право власності на гараж
він не отримав, так як хворів і не встиг
цього зробити до часу своєї смерті.
Місце будівництва гаражу було
узгоджено між сусідами, ніхто не мав
ніяких претензій до будівництва
гаражу. ОСОБА_4, який надав дозвіл
ОСОБА_2 на будівництво гаражу на
приватизованій ним земельній ділянці
площею 0,0495 га на АДРЕСА_1, визначив
місце розташування гаражу та площу під
будівництво гаражу. Під будівництво
гаражу ОСОБА_4 виділив ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 23,8 кв.м. ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, його майно, в тому числі
земельну ділянку успадкувала ОСОБА_1
ОСОБА_3 вважає, що у зв'язку з смертю
ОСОБА_4 і при переході до ОСОБА_6 права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування, вона має право на
користування цією земельною ділянкою,
а тому з врахування вищезазначеного,
просить визнати за нею в порядку
спадкування за заповітом право
власності на гараж розмірами (5,60 х 4,30)
м., який розташований на АДРЕСА_1 на
земельній ділянці яка належить на
праві власності ОСОБА_6, після смерті
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3

Ухвалою Трускавецького міського суду
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, третя особа:
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, Трускавецька
міська рада та позов ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Трускавецької
міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про
визнання права власності на гараж в
порядку спадкування за заповітом
об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7 свої позовні вимого
ОСОБА_1 підтримала, просять позов
задоволити. Позов ОСОБА_3 про визнання
права власності на гараж в порядку
спадкування за заповітом вважає
безпідставним та в задоволенні даного
по позову просить відмовити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 та її
представник ОСОБА_9 в судовому
засіданні проти позову про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою заперечили, в задоволенні
даного позову просять відмовити. Що
стосується позовних вимог про визнання
права власності на гараж в порядку
спадкування за заповітом то позовні
вимоги підтримують, просять даний
позов задоволити.

Представник інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області в судове засідання
не з'явився та не повідомив причини
своєї неявки, тому за вказаних причин
суд вирішив слухати справу без їх
участі.

Представник виконавчого комітету
Трускавецької міської ради Григоришин
В.В. в судовому засіданні заперечив
щодо позовних вимог про визнання
недійсним та скасування рішення
міжвідомчої комісії виконавчого
комітету Трускавецької міської ради
№19 від 20.04.1999 року, про визнання права
власності на гараж в порядку
спадкування за заповітом, в
задоволенні даних позовних вимог
просить відмовити, у вирішенні іншої
частини позовних вимог покладається на
думку суду.

Будучи допитаною в ході судового
засідання свідок ОСОБА_11 по суті справи
показала, що являється мамою покійного
ОСОБА_2 ОСОБА_4 дав дозвіл ОСОБА_2, щоб
той побудував гараж на його території
(земельній ділянуці). ОСОБА_4 був
паралізований.

Заслухавши учасників судового процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 на праві приватної власності
належала земельна ділянка 0,0495 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
призначення земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
підтвердженням чого є державний акт на
право приватної власності на землю
серії ІІ-ЛВ №059260. З припису інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю України від вересня 1998 року,
вбачається, що ОСОБА_2 (братом ОСОБА_4)
розпочато будівництво автогаражу
(виконані фундаменти, ведеться кладка
стін) в АДРЕСА_1 (на земельній ділянці,
що належить ОСОБА_4) без відповідно
розробленого і погодженого в
установленому порядку проекту. Даним
приписом було зобов'язано ОСОБА_2
роботи по спорудженню авто гаражу
припинити, розробити проект і погодити
його в установленому законом порядку
до 18.09.1998 року.

Міжвідомча комісія виконавчого
комітету Трускавецької міської ради
Львівської області своїм рішенням №19
від 20.04.1999 року «Про розгляд заяви п.
ОСОБА_2 прож. АДРЕСА_2» вирішила:
дозволити виготовити
проектно-кошторисну документацію на
спорудження гаражу п. ОСОБА_2 на
території будинковолодіння АДРЕСА_1.
Дане рішення прийнято на підставі заяв
ОСОБА_4, ОСОБА_2 від 23.03.1999 року, та
документів які підтверджують
належність земельної ділянки ОСОБА_4

Про існування вищезазначеного рішення
позивач дізналась лише під час
розгляду даної справи в суді.

Відповідно до ч.2 ст. 31 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
(чинної на час винекнення
правовідносин) до відання виконавчих
органів міських рад (за винятком міст
районного значення), крім повноважень,
зазначених у пункті "б" частини першої
цієї статті, належить також видача
забудовникам
архітектурно-планувальних завдань та
технічних умов на проектування,
будівництво, реконструкцію будинків і
споруд, благоустрій територій та
надання дозволу на проведення цих
робіт.

Відповідно до ч.1 ст. 51 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виконавчим органом сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради є виконавчий
комітет ради, який утворюється
відповідною радою на строк її
повноважень.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
основи містобудування» (чинної на час
винекнення правовідносин) забудова
земельних ділянок, що надаються для
містобудівних потреб, здійснюється
після виникнення права власності чи
права користування земельною ділянкою
у порядку, передбаченому земельним
законодавством, та одержання дозволу
на виконання будівельних робіт.

Суд критично відноситься до рішення
міжвідомчої комісії виконавчого
комітету Трускавецької міської ради
Львівської області про надання
дозволу на виготовлення
проектно-кошторисної документації на
спорудження гаражу п. ОСОБА_2 на
території будинковолодіння АДРЕСА_1, у
зв'язку з тим, що міжвідомча комісія
дозволила виготовлення
проектно-кошторисної документації на
земельну ділянку, яка була виділена у
користування ОСОБА_4, для
обслуговування житлового будинку в
законному порядку. Розмір земельної
ділянки не визначався для відведення
та виготовлення технічної
документації, тому жодних підстав для
виділення земельної ділянки законом не
передбачено. Дана земельна ділянка у
ОСОБА_4 не вилучалась та не
передавалась у користування
відповідачу за первинним позовом, а
тому суд приходить до висновку, що
рішення прийняте без належних на те
правових підстав, та підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 в подальшому на території
будинковолодіння АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_4, побудував гараж, даний факт
сторонами не оспорюється та
підтверджується інвентаризаційною
справою.

У зв'язку з цим, статтею 211 ЗК України
самовільне зайняття земельних ділянок
віднесено до порушень земельного
законодавства, за яке громадяни та
юридичні особи несуть
відповідальність відповідно до закону.

З урахуванням положень Земельного
кодексу України, зміст терміну
«самовільне зайняття земельних
ділянок» розкрито у Законі України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель».

Відповідно до абзацу десятого статті 1
Закону України «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»
самовільне зайняття земельних ділянок
- це будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Таким чином, в основі самовільного
зайняття земельних ділянок лежить
порушення установленого порядку щодо
передачі (надання) земельних ділянок.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. У
відповідності до спадкового договору,
укладеного 22.08.2006 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, ОСОБА_1 стала власником
квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки
для обслуговування житлового будинку,
площею 0,0495 га, кадастровий номер
:03:019:003, яка знаходиться в АДРЕСА_1.
Належність ОСОБА_1 вищезазначеної
земельної ділянки підтверджується
також державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№463533.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. За
життя ОСОБА_2 складено заповіт від
26.12.2007 року, відповідно до якого, ОСОБА_2
на випадок своєї смерті здійснив
розпорядження, що усе його майно, що
буде належати йому на день його смерті,
де б воно не знаходилося і з чого б не
складалося, в тому числі належну йому
квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2,
гараж, що знаходиться в АДРЕСА_1, а також
все те, на що він за законом буде мати
право, він заповідає своїй сестрі
ОСОБА_3 У зв'язку з смертю ОСОБА_2 та на
підставі заповіту, державним
нотаріусом Трускавецької державної
нотаріальної контори видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
відповідно до якого спадкоємцем
зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 є
ОСОБА_3 Спадщина, на яку видане дане
свідоцтво складається із квартири
АДРЕСА_2. ОСОБА_2 за життя не вироблено
правовстановлюючі документи на
спірний гараж.

В судовому засіданні встановлено
відсутність у відповідача по
первинному позову ОСОБА_3
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку на якій розташована
самочинна будівля (гараж), в тому числі
й відсутні рішення відповідних органів
про передачу (надання) йому цієї
земельної ділянки, або будь-які
правочини укладені між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, щодо користування спірною
земельною ділянкою. Відповідно дана
земельна ділянка є самовільно зайнятою
відповідачем.

Вирішення даного спору ґрунтується на
загальних засадах цивільного
законодавства: неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини;
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом;
судовий захист цивільного права та
інтересу; справедливість,
добросовісність та розумність.

Відповідачем не були вжиті заходи щодо
усунення наслідків самочинного
будівництва.

Відповідно до п.30 Постанови Пленому
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» (надалі Постанови
Пленому) згідно із пунктом 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності цим Кодексом,
положення ЦК застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК
про наслідки самочинного будівництва
застосовуються і до об'єктів,
побудованих до набрання чинності ЦК та
Законом № 3038-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

В п.4 Постанови Пленум роз'яснив, що при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що самочинним
вважається будівництво житлового
будинку, будівлі, споруди, іншого
нерухомого майна, якщо вони збудовані
(будуються) на земельній ділянці, що не
була відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Під наданням земельної ділянки слід
розуміти рішення компетентного органу
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво, не набуває права
власності на нього.

Право власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають як особи,
які здійснили це будівництво, так і
їхні спадкоємці.

У відповідності до ст. 317 ЦК України
власникові належить права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України
право приватної власності є
непорушним. Ніхто не може бути
позбавлений його чи обмежений у його
здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
має право на повагу до свого приватного
і сімейного життя, до свого житла і
кореспонденції.

Згідно ст. 373 ЦК України, право
власності на землю гарантується
Конституцією України. Право власності
на землю (земельну ділянку) набувається
і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу
України якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

В п.17 Постанови Пленум роз'яснив, що
позов про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна може бути
пред'явлено власником чи користувачем
земельної ділянки або іншою особою,
права якої порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених
статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Якщо позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно пред'явлено до власника
(користувача) земельної ділянки, який
заперечує проти визнання права
власності на це майно за особою, що його
збудувала, власник (користувач) має
право відповідно до вимог статті 123 ЦПК
пред'явити зустрічний позов про
знесення нерухомого майна.

Позов може бути пред'явлено до особи,
яка здійснила будівництво, як про
зобов'язання знесення забудови, так і
про знесення забудови за рішенням суду
самим власником (користувачем)
земельної ділянки за рахунок особи, яка
здійснила самочинне будівництво, з
одночасним відшкодуванням
підтверджених витрат на його знесення.

Враховуючи вищезазначені вимоги
закону та досліджені в судовому
засіданні докази, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та
підлягають до часткового задоволення.
Частковість задоволення позовних
вимог полягає в тому, щоб в
резолютивній частині рішення суду,
уникнути тотожності різних
формулювань висновків суду по суті
однакових позовних вимог, а тому суд
вважає, що слід зобов'язати ОСОБА_3
знести самовільно збудований гараж
розмірами 5,60 х 4,30 по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, належній на праві
власності ОСОБА_1.

Що стосується позову ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Трускавецької
міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про
визнання права власності на гараж в
порядку спадкування за заповітом, то
суд приходить до висновку, що з
досліджених доказів вбачається
відсутність законних підстав для
задоволення даного позову, а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 179, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, третя особа:
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, Трускавецька
міська рада задоволити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження
рішення міжвідомчої комісії
виконавчого комітету Трускавецької
міської ради №19 від 20.04.1999 року «Про
розгляд заяви п. ОСОБА_2, прож. АДРЕСА_2»,
пропущений з поважних причин.

Визнати недійсним та скасувати рішення
міжвідомчої комісії виконавчого
комітету Трускавецької міської ради
№19 від 20.04.1999 року «Про розгляд заяви п.
ОСОБА_2 прож. АДРЕСА_2».

Зобов'язати ОСОБА_3 знести самовільно
збудований гараж розмірами 5,60 х 4,30 по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці, належній
на праві власності ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 107,30
грн. судового збору.

В рещті частини позовних вимог
відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Трускавецької
міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про
визнання права власності на гараж в
порядку спадкування за заповітом,
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 28.03.2014
року.

Суддя: В. І. Марчук