Справа № 360/737/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
Бородянський
районний суд

Київської області в складі: головуючої
- судді Міланіч А.М.

при секретарі -
Хоменко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Бородянка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - державне
підприємство «Клавдієвське лісове
господарство», Управління
Держземагенства у Бородянському
районі Київської області,
Клавдієво-Тарасівська селищна рада
Бородянського району Київської
області, про визнання державного акту
на право власності на земельну ділянку
нечинним, відновлення межі між
земельними ділянками, зобов'язання
перенести компостну яму та надвірну
вбиральню, прибрати насадження,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В квітні 2014 року позивачка
звернулася до суду з вказаним позовом,
який в послідуючому уточнила та
доповнила, мотивуючи свої вимоги тим,
що вона є власником квартири АДРЕСА_1, а
відповідачка ОСОБА_2 є власником
суміжної земельної ділянки площею 0,1493
га по АДРЕСА_2.

Вікна її (позивачки) квартири
виходять безпосередньо на ту сторону
де знаходиться земельна ділянка
відповідачки, яка на протязі останніх
п'ятнадцяти років була відмежована від
території будинку дерев'яним парканом,
встановленим на відстані 3-4 метрів від
вікон квартири. Так як паркан з часом
став занепадати, то нею був
встановлений новий паркан з
металопрофілю на тій самій межі, де
стояв і дерев'яний. Однак, син
відповідачки ОСОБА_2 переніс даний
паркан до будинку, де вона (позивачка)
проживає, на відстань одного метра,
посилаючись на те, що дана земельна
ділянка належить відповідачці на
підставі Державного акту на право
власності на землю.

Крім того, відповідачка
розмістила на своїй ділянці надвірну
вбиральню на відстані 6 метрів від
вікон її (позивачки) квартири, а
компостний майданчик - на відстані
чотирьох метрів, висадила близько 40
саджанців дерев на відстані 0,7-1 м від
перенесеного нею паркану, що
суперечить Державним будівельним
нормам України.

Через неправомірні дії
відповідачки вона (позивачка) отримала
великий стрес, в результаті чого у неї
виник гіпертонічний криз та різко
погіршився стан здоров'я, вона змушена
була пройти курс лікування і витрати на
лікування склали 1585,42 грн.

Тому просила визнати недійсним
вказаний Державний акт на право
власності відповідачки на земельну
ділянку, зобов'язати відповідачку
відновити межу між її земельною
ділянкою та земельною ділянкою
багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1
шляхом перенесення паркану в бік свого
двору на попереднє місце, а також
прибрати компостну яму та надвірну
вбиральню з-під вікон її (позивачки)
квартири, перенісши їх в інше місце, яке
не суперечить санітарному
законодавству України, зобов'язати
відповідачку прибрати висаджені
саджанці дерев вздовж паркану на
передбачену будівельними нормами
України відстань, а саме на відстань не
менше 4-6 м від встановленої межі
земельних ділянок, стягнути з
відповідачки понесені нею (позивачкою)
витрати на лікування в сумі 1585,42 грн. та
на відшкодування моральної шкоди 5000
грн.

Позивачка та її представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов підтримали і
викладене підтвердили, від проведення
судової земельно-технічної експертизи
позивачка відмовилась.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на правомірність
землекористування відповідачки та
встановлення паркану на межі земельних
ділянок відповідно до Державного акту
на право власності відповідачки на
земельну ділянку. Що ж до туалету та
компостної ями, то не заперечував
обладнати їх відповідно до вимог
санітарних норм.

Представник ДП «Клавдієвське лісове
господарство» ОСОБА_5 в судовому
засіданні вважав, що позов підлягає
задоволенню та пояснив, що земельна
ділянка, на якій знаходить будинок
позивачки, знаходиться в користуванні
ДП «Клавдієвське лісове господарство».

Треті особи - Управління
Держземагенства у Бородянському
районі, Клавдієво-Тарасівська селищна
рада своїх представників в судове
засідання не направили, просили справу
розглядати без їх участі.

Вислухавши пояснення позивачки, її
представника, представника
відповідачки та представника третьої
особи, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши письмові
докази по справі, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1
належить на праві власності квартира
АДРЕСА_1, власником 9/25 частин суміжного
будинковолодіння по АДРЕСА_2 є
відповідачка ОСОБА_2 (а.с.14,134-169).

Відповідно до Державного акту на право
власності, виданого на підставі
рішення 16 сесії 23 скликання
Клавдієво-Тарасівської селищної ради
від 30 жовтня 2001 року, відповідачці
ОСОБА_2 була передана у власність
земельна ділянка за вказаною адресою
по АДРЕСА_2, площею 0,1493 га: для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських споруд - 0,0293 га,
для ведення особистого селянського
господарства - 0,12 га (а.с.20,107-119).

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.17-19,21,53,99) та що підтвердили в
судовому засіданні свідки ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в листопаді 2012
року позивачка знесла старий
дерев'яний паркан, який розділяв
земельні ділянки відповідачки та
територію багатоквартирного будинку
по АДРЕСА_1, і почала встановлювати
новий паркан з металопрофілю, однак,
син відповідачки переніс даний паркан
в бік багатоквартирного будинку,
посилаючись на Державний акт на право
власності відповідачки на цю земельну
ділянку.

Також відповідачкою ОСОБА_2 було
облаштовано на своїй земельній ділянці
надвірну вбиральню та компостну яму на
відстані відповідно 6 та 4 метри від
будинку, де проживає позивачка ОСОБА_1,
про що Ірпінським міжрайонним
управлінням ГУ Держсанепідслужби у
Київській області 28 жовтня 2013 року було
складено відповідний акт (а.с.15,183).

Відповідно до п.г) ч.1 ст.91 ЗК України
власники земельних ділянок зобов'язані
не порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України
порушені права землекористувачів
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст..152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п.2.21 та 2.22 Державних
санітарних норм та правил утримання
територій населених місць,
затверджених наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 145 від 17
березня 2011 року рідкі відходи (фекалії,
сеча, помиї), що утворюються у житлових
та громадських будівлях і спорудах
за відсутності централізованого
водопостачання та водовідведення,
допускається зберігати у вигрібних
ямах (вигребах). Вигреби повинні бути
віддалені від меж земельних ділянок
навчальних та
лікувально-профілактичних закладів,
стін житлових та громадських будівель
і споруд, майданчиків для ігор дітей та
відпочинку населення на відстань не
менше 20 м. Такі ж вимоги до розміщення
дворових вбиралень і компостних
майданчиків передбачені і Державними
будівельними нормами "Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень" 360-92, затвердженими
наказом Держкоммістобудування 17.04.1992 N
44.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
дворова вбиральня та компостна яма на
земельній ділянці відповідачки в
порушення вказаних санітарних та
будівельних норм знаходяться на
відстані 6 та 4 метри від стіни будинку
позивачки, то суд вважає за необхідне,
задовольняючи в цій частині позовні
вимоги, зобов'язати ОСОБА_2 облаштувати
вказані надвірні споруди відповідно до
вимог діючого законодавства України та
встановлених санітарних норм.

В іншій частині вимог суд визнає за
необхідне відмовити, оскільки суду не
надано жодних доказів порушення
відповідачкою землекористування
позивачки чи ДП «Клавдієвське лісове
господарство», від проведення
відповідної земельно-технічної
експертизи позивачка відмовилась. Що ж
до насаджень на земельній ділянці
відповідачки, то суд теж не вбачає в
цьому порушення будь-яких прав чи
інтересів позивачки. Також суду не
надано доказів понесення позивачкою
внаслідок дій відповідачки
матеріальної та моральної шкоди. При
цьому суд не приймає до уваги надані
позивачкою на підтвердження своїх
вимог копії касових чеків на придбання
медикаментів, оскільки знову ж таки
доказів, що ці медикаменти були
використані для лікування
захворювання, спричиненого діями
відповідачки суду не надано.

Керуючись ст.81,91,95,116,118,125-126,152-153,158 ЗК
України, ст.10,11,209,212-215,218 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
- державне підприємство «Клавдієвське
лісове господарство», Управління
Держземагенства у Бородянському
районі Київської області,
Клавдієво-Тарасівська селищна рада
Бородянського району Київської
області, про визнання державного акту
на право власності на земельну ділянку
нечинним, відновлення межі між
земельними ділянками, зобов'язання
перенести компостну яму та надвірну
вбиральню, прибрати насадження,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 облаштувати
надвірну вбиральню та компостну яму,
які розташовані в належній їй частині
будинковолодінні АДРЕСА_2, відповідно
до вимог діючого законодавства України
та встановлених санітарних норм.

В іншій частині в позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Бородянський
районний суд Київської області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя А.Міланіч