АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Поливач Л.Д., Пікуль А.А.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача: Діденко М.В.

представника відповідача : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргупредставника ШулікаАліни
Володимирівни в інтересах Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Голосіївського районного суду м.
Києва від 14 липня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 11.09.2006 року у розмірі 7 508,54 Євро. що
за курсом 10,85, відповідно до службового
розпорядження НБУ від 08.10.2013 року,
складає 81 453,34 грн..

Рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 14.07.2014 року в
задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з пропуском відповідачем
строку позовної давності.

Справа № 752/22686/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/10843/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Колдіна
О.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.В апеляційній
скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Апелянт посилався на те, що суд
першої інстанції, при прийнятті
рішення порушив норми матеріального
та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач пропустив трирічний строк
позовної давності.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

В суді встановлено, що 11.09.2006 року
між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
«ПриватБанк» підписано договір про
надання банківських послуг. Також
відповідач підписала заяву про
ознайомлення з Умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою і
тарифами, після чого отримала 2 000,00
Євро у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 18% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
терміном до 11.09.2016 року (а.с. 6).

Відповідно до п. 6.5 Умов надання
банківських послуг - позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за Кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
Договором. Згідно п. 8.6 Умов надання
банківських послуг, - при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +
5% від суми позову (а.с. 8). Станом на 08.10.2013
року відповідач має заборгованість 7
508,54 Євро, яка складається з: 1 999,56 Євро
заборгованість за кредитом; 4 387,53 Євро
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 720,00 Євро
заборгованість по комісії за
користування кредитом; а також штрафи:
46,09 Євро фіксована частина; 355,35 Євро
процентна складова ( а.с. 4).Відповідач,
починаючи з квітня 2008 року, перестав
платити щомісячні платежі за вказаним
кредитом. В судовому засіданні
останній просила суд застосувати
строк позовної давності (ар.с.23-25).

Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Враховуючи, що матеріали справи
свідчать про те, що позивач виконав усі
умови кредитного договору, а
відповідач не сплачує відсотки за
користування останнім, у зв'язку з чим
виникла заборгованість, колегія
суддів вважає висновок суду першої
інстанції про те, що діями відповідача
порушуються права Банку, вірним.

Також з матеріалів справи вбачається,
що кредитна картка була видана
відповідачу 11.02.2006 року з строком на
два роки, тобто до 11.02.2008 року (ар.с.6) .

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261
зазначеного Кодексу), а не закінченням
строку дії договору (постанова Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 19 березня 2014 р. у
справі № 6-14цс14).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю три роки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня , коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Матеріали справи свідчать про те, що
строк дії кредитної картки відповідача
закінчився 12.02.2008 року, а з відповідним
позовом позивач звернувся 25.12.2013 року,
хоча трирічний процесуальний строк
позовної давності фактично закінчився
12.02.2011 року. Також матеріали справи
свідчать про те, що останній платіж за
вказаним договором ОСОБА_4 здійснила в
квітні 2008 року.

За наведеними обставинами колегія
суддів вважає висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову у зв'язку з пропуском останнього
правильним.

Посилання апелянта на те, що відповідно
до умов договору строк кредитного
ліміту діє до 11.09.2016 року, в зв'язку з
чим і строк позовної давності повинен
рахуватися з цієї дати, колегія суддів
вважає таким, що суперечить вимогам
діючого законодавства, а тому не тягне
за собою скасування або зміну рішення
суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлено
відповідно до норм матеріального
права, а тому підстав для його
скасування або зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304,312,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ШулікаАліни Володимирівни в інтересах
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 14 липня 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Л.Д. Поливач

А.А. Пікуль