Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року

м. Луганськ

Жовтневий
районний суд міста Луганська

у складі:

головуючого судді Дідоренко А.Е.,

при секретарі Болотовій І.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду міста Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління комунальним майном
Луганської міської ради, треті особи на
стороні позивача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету
позову, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з зазначеним позовом, на
обґрунтування якого вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її син, ОСОБА_4.
Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді 1/4 частини квартири за
адресою: АДРЕСА_1, яка належала
померлому на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 25.05.1998
року, що було видано відділом по
приватизації житлового фонду
Луганської міської ради. Заповіту
померлий не залишив. Позивач зазначає,
що вона фактично прийняла спадщину
після смерті сина, постійно проживаючи
разом з ним на момент відкриття
спадщини, однак вона позбавлена
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину в нотаріальному
порядку, оскільки за життя ОСОБА_4 не
зареєстрував своє право власності на
предмет спадщини. Виходячи з
наведеного, ОСОБА_1, посилаючись на
положення ст. ст. 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК
України, просить суд ухвалити рішення,
яким визнати за нею, ОСОБА_1, право
власності на 1/4 частку квартири за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті її сина, ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

До початку судового засідання від
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5
надійшла заява з проханням розглянути
справу за її відсутності.

Представник відповідача УКМ
Луганської міської ради у судове
засідання не з»явився, до його початку
надав суду заяви з проханням
розглянути справу за його відсутності,
вирішення спору залишив на розсуд суду.

Треті особи на стороні позивача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету позову, ОСОБА_2, ОСОБА_3, до
початку судового засідання надали суду
заяви про розгляд справи за їх
відсутності, позовні вимоги визнали
повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах,
які не заборонені законом. Право
власності визнається таким, що виникло
правомірно, якщо інше прямо не
вбачається з закону чи незаконність
придбання права власності не
встановлена судом.

Судом встановлено наступне.

25.05.1998 року Відділом по приватизації
житлового фонду Луганської міської
ради було видано свідоцтво про право
власності на житло / а. с. 14/, згідно
якого квартира за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 у рівних частках.

На ім»я вказаних осіб МКП БТІ було
виданий технічний паспорт на
зазначене нерухоме майно /а. с. 11/.

Згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень / а. с.
15/18.11.2013 року до реєстру було внесено
інформацію про реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на частину квартири
за адресою: АДРЕСА_1.

Доказів реєстрації свого права
власності на вказане нерухоме майно
іншими його співвласниками суду не
надано.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року / а. с. 12 -
копія свідоцтва про смерть/ .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4
/ а. с. 13/ його батьками є ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

З відповіді П»ятої Луганської
держнотконтори від 17.04.2014 року №554/02-14 /
а. с. 67 - 71/ вбачається, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 з заявою про
прийняття спадщини звернулася мати
померлого - ОСОБА_1. Було заведено
спадкову справу №533/2013. Свідоцтво про
право на спадщину не видавалося.

Постановою П»ятої Луганської
державної нотаріальної контори від
21.12.2013 року №2065/02-31 / а. с. 7 - 8/ ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на 1/4 частку квартири за адресою:
АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_4 було відмовлено на
підставі п. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат»,
оскільки право власності на вказане
нерухоме майно, яке належало померлому,
не було зареєстровано ним у
відповідних органах.

Рішенням №8286436 від 25.11.2013 року / а. с. 9/
державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Луганського міського управління
юстиції Луганської області відмовив у
державній реєстрації права власності
на 1/4 частину квартир за адресою:
АДРЕСА_1, за ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не
зареєструвавши своє право власності на
це майно.

Згідно довідки вуличного комітету
дільниці №79 / а. с. 6/ ОСОБА_4 проживав та
був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
з 15.01.2002 року до 07.03.2006 року. На день
смерті та протягом шести місяців після
смерті за цією адресою проживала та
була прописана ОСОБА_1.

Вищий Спеціалізований Суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своєму листі «Про практику
застосування судами при розгляді справ
окремих норм законодавства про
власність та спадкування» зазначив
наступне.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на набуте до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення (постанова Верховного
Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс
12).

Згідно ст. 128 ЦК України / в ред. 1963 року/
право власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Обов»язкова реєстрація права
власності у відповідних органах
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно вказаними нормативними
актами передбачена не була.

Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» був прийнятий
01.07.2004 року.

Таким чином, суд вважає встановленим
факт, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_4 належала на праві
власності ? частина квартири за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 25.05.1998
року, що було видано відділом по
приватизації житлового фонду
Луганської міської ради.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за
законом одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців одержує право на
спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття…

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі
надані суду докази у їх сукупності,
перевіривши відповідність позовних
вимог законодавству України, суд
дійшов висновку про можливість
визнання за позивачем ОСОБА_1 право
власності на 1/4 частку квартири за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті її сина, ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки
протягом розгляду справи було
встановлено, ОСОБА_4 помер, не залишивши
заповіту. Спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_4 є його
мати - позивач ОСОБА_1 та батько - третя
особа ОСОБА_2 ОСОБА_1 фактично прийняла
спадщину, постійно проживаючи разом зі
спадкодавцем на момент відкриття
спадщини, а також звернувшись до
нотконтори з заявою про прийняття
спадщини. ОСОБА_2 від прийняття
спадщини відмовився.

Доказів того, що ОСОБА_4 мав інших
спадкоємців першої черги окрім ОСОБА_1
та ОСОБА_2, які б у передбаченому
законом порядку прийняли спадщину
після його смерті /звернулися з заявою
про прийняття спадщини до органів
нотаріату та/або фактично прийняли
спадщину, постійно проживаючи разом зі
спадкодавцем на момент його смерті/, -
суду протягом розгляду справи надано
не було. Клопотань про витребування
додаткових доказів не заявлялося.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з
того, що у позасудовому порядку
використати своє право на спадкування
позивач не має можливості через те, що
право власності спадкодавця на
спадкове нерухоме майно не було
зареєстровано ним за життя, а
реєстрація речових прав за померлими
особами не передбачено діючим
законодавством України.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 328, 1217, 1258, 1268, 1270 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И
Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті її сина, ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що належала ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право
власності на житло від 25.05.1998 року, що
було видано відділом по приватизації
житлового фонду Луганської міської
ради.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Жовтневий районний суд м.
Луганська.

СУДДЯ: