АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2565/2014
Головуючий у першій інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 10 дня
колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.,

Суддів: Прокопчук
Л.П.,

Полікарпової О.М.

при секретарі: Яковенко
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 24 липня 2014 року
ухваленого в справі за позовом ОСОБА_3
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Лазурний океан
плюс» про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

01.04.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Лазурний океан
плюс» про стягнення заборгованості по
заробітній платі, який в подальшому
уточнила шляхом зміни предмету позову
та просила стягнути з відповідача на її
користь 9684 грн.60 коп. середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні, посилаючись
на те, що вона працювала у відповідача
на посаді заступника головного
бухгалтера, звідки звільнена 14.02.2014
року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України
(за власним бажанням).

На день звільнення підприємство мало
перед нею борг по виплаті заробітної
плати в розмірі 20667 грн. 33 коп., які
відповідач сплатив 16 квітня 2014 року,
лише після її звернення до суду з
відповідним позовом.

На підставі ст.117 КЗпП України, позивач
просила суд задовольнити її позовні
вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 24 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове,
яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

В судовому засіданні апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги підтримали з підстав в ній
викладених.

Представник відповідача ТОВ «Лазурний
океан плюс» в судове засідання не
з'явився, хоча повідомлявся про час і
місце розгляду справи належним чином,
що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
судової повістки, яка отримана ним
02.09.2014 року.

Причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин, колегія суддів на
підставі ч.2 ст.305 ЦПК України дійшла
висновку, що неявка представника
відповідача, належним чином
повідомленого про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача та її представника, які
наполягали на задоволенні апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, суд першої інстанції
виходив

з того, що позивач не довів, що затримка
розрахунку з ним мала місце з вини
відповідача.

Проте з таким висновком суду не можна
погодитися, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Із матеріалів справи вбачається, що
14.02.2014 року ОСОБА_3 була звільнена із
посади заступника головного
бухгалтера товариства з обмеженою
відповідальністю «Лазурний океан
плюс» на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України
(а.с.3), проте повного розрахунку при
звільненні не отримала.

04 квітня 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Лазурний океан
плюс» направило на адресу ОСОБА_3
повідомлення про необхідність
здійснення розрахунку та проведення
уточнень щодо нарахованої та
виплаченої заробітної плати (а.с. 31).

Факт виплати ОСОБА_3 заборгованості по
заробітній платі в сумі 17228 грн. 48 коп.
підтверджується видатковим касовим
ордером ТОВ «Лазурний океан плюс» від 11
квітня 2014 року (а.с.34).

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави для висновку, що
передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України
обов'язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні настає за
умови невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини, як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня
1999 року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права,
крім наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статтей 117, 237-1 цього
Кодексу.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції вищезазначеного не врахував,
та поклавши в основу рішення факти,
викладені в листі відповідача про те,
що ОСОБА_3 ухилялася від проведення з
нею розрахунку по заробітній платі, не
звернув уваги на те, що такі факти не
підтвердженні належними та
допустимими доказами, не взяв до уваги,
що повний розрахунок із позивачем був
проведений 11 квітня 2014 року у той час як
звільнення відбулося 14.02.2014 року, тому
дійшов помилкового висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до Порядку обчислення
середнього заробітку, затвердженого
постановою КМУ від 08.02.1995 року №100,
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи із виплат за
останні два місяці, що передують події
із якою пов'язана відповідна виплата.

Як вбачається із довідки товариства з
обмеженою відповідальністю «Лазурний
океан плюс» від 14.02.2014 року, розмір
заробітної плати позивача склав за
грудень 2013 року - 5003,66 грн., за
січень 2014 року - 5003,66 грн.

Враховуючи, що позивач була звільнена
із займаної посади 14.02.2014 року, а
відповідач здійснив виплату належних
при звільненні їй сум лише 11.04.2014 року
та не надав доказів на відсутність
своєї вини в затримці розрахунку,
колегія судів вважає, що на користь
ОСОБА_3 підлягає стягненню середній
заробіток у сумі 9684 грн. 60 коп., за весь
час затримки розрахунку при
звільненні.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду, як
таке, що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
слід скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог з
викладених вище підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Оскільки ОСОБА_3 відповідно до вимог
передбачених п.1 ч.1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» звільнена від
сплати судового збору, тому судовий
збір у сумі 243 грн. 60 коп. підлягає
стягненню з товариства з обмеженою
відповідальністю «Лазурний океан
плюс» на користь держави в порядку
передбаченому положенням ст. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного, 116, 117, 237-1 КЗпП
України, керуючись ст.ст. 60, 88, 303, 307, 309, 316
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 24 липня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Лазурний
океан плюс» про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні,
задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Лазурний океан
плюс» на користь ОСОБА_3 9684 грн. 60 коп.
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні та
на користь держави судовий збір в сумі
243 грн.60 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів, шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: