У х в а л а

21 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, закритого акціонерного
товариства фірма «Меблі», про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 10 грудня 1998 року закрите
акціонерне товариство «Фірма «Меблі»
(далі - ЗАТ «Фірма «Меблі») в особі її
президента, Рибалка Ю.Б., що діяв на
підставі Статуту, продало йому
нерухоме майно фірми, а саме нежитлові
приміщення першого поверху НОМЕР_1,
НОМЕР_6-НОМЕР_7, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5
загальною площею 609,4 кв.м у будівлі літ.
А-9, що знаходиться у АДРЕСА_1 зі сплатою
їх вартості до 10 грудня 2000 року. 28
грудня 2000 року фірма в особі Рибалка
Ю.Б. повторно продала спірні приміщення
ОСОБА_5, а останній подарував їх ОСОБА_9
Посилаючись на підстави, передбачені
статтею 57 ЦК УРСР (у редакції 1963
року), просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень
1-го поверху
НОМЕР_1, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, НОМЕР_5 загальною площею 609,4 кв.м
у АДРЕСА_1, укладений між ЗАТ «Фірма
«Меблі» в особі голови Рибалка Ю.Б. та
ОСОБА_5, посвідчений 28 грудня 2000
року державним нотаріусом Першої
Харківської державної нотаріальної
контори Мангушевою О.С. за реєстровим №
7-2242.

Доповнивши позовні вимоги, просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений між ЗАТ
«Фірма «Меблі» в особі голови Рибалка
Ю.Б. та ОСОБА_9, посвідчений 18 травня 2001
року державним нотаріусом Першої
Харківської державної нотаріальної
контори Заікіною Л.B. за реєстровим №
2-769 та зобов'язати КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
анулювати правовстановлюючі документи
на ім'я ОСОБА_9

Уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на ч. 3 ст. 145 ЦК УPCP у
редакції 1963 року, ОСОБА_3 просив визнати
за ним право власності на нежитлові
приміщення 1-го поверху НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 загальною площею
609,4 кв.м у АДРЕСА_1; витребувати з
незаконного володіння ОСОБА_9 вказане
майно; скасувати державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_9 та поновити
державну реєстрацію права власності на
ці приміщення за ним.

У квітні 2004 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із указаним зустрічним позовом,
посилаючись на те, що оспорюваний
договір укладений без наміру створення
юридичних наслідків. Крім того, договір
не відповідає вимогам закону, оскільки
ОСОБА_3 не сплатив суму у розмірі 14 400
грн. протягом двох років з моменту
підписання договору та не здійснив дій
щодо вступу в право власності.

Посилаючись на ст. ст. 48, 58, 59 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року), просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
спірних нежитлових приміщень,
укладений між ЗАТ «Фірма «Меблі» в
особі голови Рибалка Ю.Б. та
ОСОБА_3, посвідчений 10 грудня 1998 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
за реєстровим № 843.

Ухвалою Київського районного суду м.
Харкова від 4 лютого 2005 року позовна
заява ОСОБА_3 залишена без розгляду.

Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 4 лютого
2005 року позов ОСОБА_5 задоволено.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежилого приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 10
грудня 1998 року, укладений між ЗАТ
«Фірма «Меблі» та ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 6 вересня 2011 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
провадження у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ЗАТ «Фірма «Меблі»
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 10 грудня 1998 року,
закрито з тих підстав, що на день
звернення до суду із зустрічним
позовом ОСОБА_5 не був власником
спірних нежитлових приміщень,
ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, ухвалою
Господарського суду Харківської
області від 30 серпня 2002 року
ліквідовано ЗАТ «Меблі»,
спірні правовідносини не допускають
правонаступництво.

Ухвалу Київського районного суду м.
Харкова від 4 лютого 2005 року про
залишення позовної заяви ОСОБА_3 без
розгляду скасовано і направлено справу
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 січня 2012 року
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 6 вересня 2011 року в частині
закриття провадження у справі
скасовано, справу направлено для
продовження розгляду до апеляційного
суду з тих підстав, що спір, який виник,
є спором про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення, має характер майнового, а
тому правовідносини, що виникли,
допускають правонаступництво.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 13 серпня 2012 року рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 4 лютого 2005 року залишено без змін.

Не погодившись із вказаними судовими
рішеннями, ОСОБА_3 оскаржив їх у
касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 вересня 2012
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження на дані судові
рішення.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 лютого 2013 року ухвалу
апеляційного суду від 13 серпня 2012 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 26 червня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про відмову
у задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 9 жовтня 2013 року рішення
апеляційного суду Харківської області
від 26 червня 203 року скасовано, рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 4 лютого 2005 року залишено в силі.

У липні 2014 року на адресу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ повторно надійшла заява ОСОБА_3,
подана представником - ОСОБА_4, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ст. ст.
47, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року.

Крім того, заявник звернувся до суду із
клопотанням про поновлення
пропущеного процесуального строку на
касаційне оскарження ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року,
посилаючись на поважність причин
такого строку.

Клопотання про поновлення строку на
звернення із зазначеною заявою про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року підлягає
задоволенню, оскільки наведені у ньому
доводи свідчать про поважність причин
пропуску такого строку.

До заяви про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року заявник
долучив ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 березня 2012 року, 21 серпня 2013
року та постанову Вищого
господарського суду України від 01
березня 2011 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Із доданої ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 березня 2012 року, постанови
Вищого господарського суду України від
01 березня 2011 року та ухвали, про
перегляд якої подано заяву, вбачається,
що судами встановлені різні фактичні
обставини, а наведені заявником доводи
не містять ознак, які відповідно до
вимог вищевказаної норми є підставами
для перегляду судового рішення, тому у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Посилання на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 серпня 2013 року
здійснюватися не може, оскільки на цю
ухвалу заявник посилався при подачі
попередньої заяви про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року, за якою у
допуску справи було відмовлено.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4, який діє в інтересах
ОСОБА_3, строк на звернення із заявою
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року.

У допуску справи за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
закритого акціонерного товариства
фірма «Меблі», про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська