Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/321/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Худякова А.М.,

суддів:
Кочетова Л.Г.,

Трояновської Г.С.,

при секретарі судового засідання
Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 03 червня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в
и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась
із вказаним позовом. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що відповідачка на
протязі тривалого часу - двох років
порочить її честь та гідність, шляхом
розповсюдження неправдивої інформації
серед близьких та знайомих, серед
колег, де працює її матір, на роботі, де
працює її чоловік. Зокрема, відповідач
поширює інформацію про її особисте
життя, а саме про смерть сина позивача,
про те, що позивач є вбивцею свого сина.
Такі дії відповідача направлені на те,
щоб з прямим умислом її образити та
принизити в очах суспільства, що на
думку позивача є неприпустимим і
аморальним. Публічно ображаючи та
розповсюджуючи неправдиву інформацію
відповідач порушує її права, які
забезпечені ст.28 Конституції України
та ч.1 ст.270 ЦК України та завдає
позивачу моральні страждання.
Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь суму
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 10000 грн. і судові витрати.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 03 червня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 100 грн. В задоволенні решти
позову відмовлено. Повернуто ОСОБА_3 з
Державного бюджету України 129,40 грн.
надлишково сплаченого судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
постановлене рішення та ухвалити нове
про відмову в задоволені позовних
вимог. На думку апелянта, суд не дав
належної оцінки тій обставині, що вона
в своєму зверненні до міського голови
не поширювала будь-яких відомостей про
позивача, які б порочили її честь і
гідність. Крім того, відповідачка
зазначає, що позивач не надав докази
щодо заподіяння йому моральної шкоди,
тому, на її думку, відсутні підстави для
відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду про відмову в
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди внаслідок звернення
відповідачки до органів міліції
сторонами не оскаржується, тому його
законність й обґрунтованість в цій
частині судом апеляційної інстанції не
перевіряється.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
поширена ОСОБА_2 інформація у
письмовому зверненні від 01.10.2013 року на
ім'я міського голови є недостовірною і
такою, що порочить честь і гідність
позивача.

З таким висновком суду не
погоджується колегія суддів, оскільки
він суперечить закону та не відповідає
дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст.40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Частиною 1 ст.277 ЦК України
визначено, що ч.3 даної правової норми
вказує, що негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного.

За чинним законодавством
недостовірну інформацію можна
визначити як інформацію, що належить до
однієї з двох таких категорій:

1) інформація про суб'єкта, яка була
поширена і сприймається негативно
принаймні певною групою членів
суспільства, що може спричинити
порушення немайнових прав відповідної
особи, при цьому відсутнє чинне
рішення суду щодо
достовірності/недостовірності
інформації;

2) будь-яка інформація,
недостовірність якої встановлено
судом.

Питання про те, чи є поширена про
дану особу інформація негативною
стосовно неї, вирішується у кожному
випадку з урахуванням обставин
конкретної справи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.16 постанови №1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація
конституційного права, передбаченого
ст.40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Проте, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не врахував зазначених
положень закону і роз'яснень
Верховного Суду України та не звернув
уваги на те, що звернення відповідачки
до міського голови не мало на меті
поширення завідомо неправдивої
інформації, а було обумовлено
необхідністю захистити свої права та
викликане наміром виконати свій
громадський обов'язок.

У зв'язку з наведеним підстав для
часткового задоволення позову у суду
не було.

При цьому колегія суддів виходить з
того, що право на власне судження,
можливість його висловлювання, оцінку
думки гарантоване ст.10 Конвенції про
захист прав людини і основних свобод,
яка, відповідно до ст.9 Конституції
України, є частиною національного
законодавства України.

Враховуючи вищенаведене,
відповідно до ст.309 ЦПК України рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 03 червня 2014 року в
частині задоволеного позову скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди - відмовити. В решті
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж дня на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді