Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/304/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Стратович
О.В. (Олевський р/с)
Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до Сущанської
сільської ради Олевського району
Житомирської області про визнання
права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3,

на рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 22 серпня 2013
року, -

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_1 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, в якому просила визнати
за нею право власності в порядку
спадкування за законом на 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
приміщеннями по АДРЕСА_1 після смерті
її чоловіка ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за її
неповнолітнім сином ОСОБА_2 право
власності на спадкування за законом на
1/2 частину зазначеного будинку після
смерті батька ОСОБА_4

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 22 серпня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 та
її неповнолітнім сином ОСОБА_2 спадщини
за законом, яка залишилася після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка, батька - ОСОБА_4
Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на спадщину у порядку
спадкоємства за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка -
ОСОБА_4, а саме: на 1/2 частину житлового
будинку зі всіма надвірними будівлями
по АДРЕСА_1 і складається з: житлового
будинку -А, загальною площею 60,0 кв.м;
прибудови-а-1, запільною площею 12,1 кв.м;
ганку - а-2, загальною площею 1,5 кв.м;
сарая - Б, загальною площею 44,6 кв.м;
сарая - В, загальною площею 6,4 кв.м; сарая
- Г, загальною площею 473 кв.м; погріба - П
-24,8 кв.м; літнього душа -Л, загальною
площею 2,8 кв.м; туалету -Т, загальною
площею 1,0 кв.м; огорожі -N, криниці- К.,
інвентаризаційною вартістю - 130661 грн.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право
власності на спадщину у порядку
спадкування за законом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 батька - ОСОБА_4, а саме: на
1/2 частину житлового будинку зі всіма
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 з
житлового будинку - А, загальною площею
60,0 кв.м; прибудови - а-1, загальною площею
12,1 кв.м; ганку - а-2 загальною площею 1,5
кв.м; сарая - Б, загальною площею 44,6 кв.м;
сарая - В, загальною площею 6,4 кв.м; сарая
- Г, загальною площею 47,3 кв.м; погріба - П
- 24,8 кв.м; літнього душа -Л, загальною
площею 2,8 кв.м; туалету - Т, загальною
площею 1,0 кв.м; огорожі - N, криниці- К,
інвентаризаційною вартістю - 130661 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
у позові. Вважає, що оскаржуваним
рішенням порушуються його права, як
спадкоємця померлої у 2002 році матері
ОСОБА_5, спадщину після якої у вигляді
частини належного їй будинку він
прийняв. Його померлий у 2012 році брат
ОСОБА_4 власником спадкового будинку не
був, будь-яких прав на це майно за життя
не оформив. Відтак, визнання права на
спірний будинок за позивачкою і її
сином, позбавило його можливості
оформити право на частину спадкового
майна після смерті матері.

Заслухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_1 та її неповнолітній син
ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом після
смерті їх, відповідно, чоловіка та
батька ОСОБА_4 і не мали можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину через відсутність
правовстановлюючих документів, які б
доводили належність спадкового майна
спадкодавцю.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є рідними братами. Їх
матір'ю є ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 35, 56). Останній на праві
власності належав будинок з
господарськими приміщеннями по
АДРЕСА_1 (а.с. 57). Зазначена обставина
визнається ОСОБА_3 На час смерті
ОСОБА_5 разом з нею були зареєстровані
та проживали ОСОБА_4 разом із сім'єю (а.с.
20). Апелянт разом із сім'єю 11.06.1992 року
вибув на постійне місце проживання у с.
Хмелівку Олевського району (а.с. 19).

За змістом ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК
УРСР спадщина вважається прийнятою,
якщо спадкоємець фактично вступив в
управління чи володіння спадковим
майном.

Оскільки, ОСОБА_4 на час відкриття
спадщини після смерті матері був
зареєстрований та проживав у спірному
будинку, останній, у відповідності до
ст. 549 ЦК Української РСР, фактично
прийняв спадщину, яку за життя не
оформив. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.
6). Спадкоємцями за законом після його
смерті, відповідно до ст.ст.1261,1267-1269 ЦК
України, є позивачі по справі
(а.с.5,11-15,22,23).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
визнання за ОСОБА_1 та неповнолітнім
ОСОБА_2 права на спірний будинок в
рівних частках.

Доводи апелянта щодо порушення його
прав на спадкове майно після смерті
матері є безпідставними, оскільки
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту прийняття
спадщини він не надав.

Довідка Сущанської сільської ради
Олевського району Житомирської
області від 17.05.2013 року № 843 (а.с. 58) про
те, що він фактично вступив в
управління майном, що залишилось після
смерті матері, спростовується довідкою
цієї ж сільради від 19.11.2013 року № 2135 (а.с.
87) про те, що попередня довідка видана
помилково, а ОСОБА_3 з 11.06.1992 року на
території сільради не проживає.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в
частині встановлення факту прийняття
позивачами спадщини за законом, яка
залишилася після ОСОБА_4, суд першої
інстанції в порушення ч.1 ст. 11 ЦПК
України вийшов за межі заявлених
позовних вимог, а тому рішення в цій
частині підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги
висновки суду в частині визнання за
позивачами права на спадкове майно не
спростовують, на правильність рішення
в цій частині не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 22 серпня 2013
року в частині встановлення факту
прийняття ОСОБА_1 та її неповнолітнім
сином ОСОБА_2 спадщини за законом, яка
залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
чоловіка, батька - ОСОБА_4, скасувати.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: