АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/6287/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа №643/3558/ 14-ц
Доповідач - Пилипчук Н.П
Категорія - право користування
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Крилової Т.Г.,

Коростійової В.І.

при секретарі -
Огар О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє
в інтересах ОСОБА_3

на заочне рішення Московського
районного суду м. Харкова від 11 червня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4, в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
Служба у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, про
визначення ідеальних часток,
визначення порядку користування
квартирою, виселення та вселення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 в інтересах своєї
неповнолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що донька є співвласницею трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, однак не може
проживати в квартирі та користуватись
належним їй майном, оскільки цьому
перешкоджають інші співвласники.
Просить визначити її ідеальну частку у
праві власності, відновити порушене
право неповнолітньої дитини ОСОБА_5
шляхом її вселення у квартиру; виселити
із квартири ОСОБА_7 з її дітьми, які
вселилися у спірну квартиру без її
згоди, визначити порядок користування
квартирою, надати їй в користування
кімнату літ. 4, а кімнати літ. 2 та літ. З
надати в користування відповідачам,
інші приміщення залишити у спільному
користуванні.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 11 червня
2014 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Вирішено визнати, що ОСОБА_5
належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1;
визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 та надати в
користування ОСОБА_5 кімнату літ. 4
жилою площею 12,8 кв.м.; ОСОБА_3 та ОСОБА_6
кімнату літ. 2 жилою площею 16,3 кв.м. з
балконом, та кімнату літ. З, жилою
площею 14,9 кв.м. з косим балконом; інші
приміщення квартири залишити у
спільному користуванні. Відновити
порушене право та вселити ОСОБА_5 в
кімнату літ.4, жилою площею 12,8 кв.м. в
квартиру АДРЕСА_1. Виселити ОСОБА_7 з її
неповнолітніми дітьми та інших осіб з
кімнати літ.4, жилою площею 12,8 кв.м. в
квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 11 червня 2014 року. скасувати, та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_4
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
на недоведеність обставин, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення
процесуального права. Наполягають, що
суд не взяв до уваги, що у спірній
квартирі проживають та зареєстровані
двоє неповнолітніх дітей, чиї права
порушені визначеним порядком
користування. Звертають увагу, що всім
співвласниками неможливо надати в
користування кімнати у відповідності з
їх частками у праві власності, тому
порушуються права ОСОБА_3, якому
належить ? частка та який фактично
вимушений буде займати одну кімнату
площею значно меншою, ніж припадає на
його долю.

Позивач та його представник проти
апеляційної скарги заперечували,
погоджувалися в повному обсязі з
рішенням суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України,
при розгляді справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених в
суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції має
право змінити рішення суду першої
інстанції, підставою для чого згідно п.
3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення норм
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,
вбачається з матеріалів справи, що
спірною є квартира АДРЕСА_1, яка згідно
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 30.04.1999 р. управлінням
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради була
приватизована на чотирьох осіб -
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 Ідеальні
долі кожного власника не визначені.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після
смерти останьої її частку у спільній
сумісній власності успадкував ОСОБА_3,
якій 29.07.2011 р. отримав свідоцтво про
право на спадщину за законом.

Таким чином, взявши до уваги зазначені
обставини та вимоги ст. 357 ЦК України,
згідно якої частки у праві спільної
сумісний власності вважаються рівними,
якщо інше не встановлено, суд першої
інстанції правильно визначив частки
співвласників у праві власності на
спірну квартиру, а саме - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 по 1/4 частці а ОСОБА_3 - ? частку.

Спірна квартира складається з 3-х
ізольованих кімнат: літ. 2, жилою площею
16,3 кв.м. з балконом; лит. З, жилою площею
14,9 кв.м. з косим балконом; лит.4, жилою
площею 12.9 кв.м.; кухні лит.5, площею 6,9
кв.м.; ванни та туалету лит.6, площею 3,1
кв.м.; коридору лит.1 площею 9,8 кв.м.

Таким чином на долю ОСОБА_5 та ОСОБА_6
припадає по 11 кв. м. житлової площі, а на
долю ОСОБА_3 - 22 кв.м.

Згідно положень ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до абз. 2 п. 16 постанови
Пленум Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності на жилий будинок»
від 04 жовтня 1991 року № 7 якщо виділ
частки будинку в натурі неможливий, суд
вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями
(квартирами, кімнатами) такого будинку.
У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор тощо)
можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

За змістом ст. 29 ЦК України фізична
особа, яка досягла чотирнадцяти років,
вільно обирає собі місце проживання, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Неповнолітня ОСОБА_5, яка досягла
шістнадцятирічного віку в суді
апеляційної інстанції підтвердила, що
має бажання проживати у спірній
квартирі.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно визначив порядок
користування квартирою, надавши в
користування ОСОБА_5 кімнату площею 12,8
кв.м.; ОСОБА_3 та ОСОБА_6 кімнати площею
16,3 кв.м. з балконом та площею 14,9 кв.м. з
косим балконом, інші приміщення
квартири залишивши у спільному
користуванні.

Інших прийнятних варіантів порядку
користування сторонами не
запропоновано, ОСОБА_5 у користування
виділена найменша у квартирі кімната,
інші кімнати мають більшу площу та
облаштовані балконами.

У визначеному порядку користування
відступлення від ідеальних часток не є
значним. Крім того, за наявними у
матеріалах справи доказами в інший
спосіб спір між сторонами по суті
вирішити не вбачається можливим .

Оскільки ОСОБА_7 та її неповнолітні
діти не є співвласниками спірної
квартири, обраним порядком
користування їх права не порушуються.

З урахуванням вимог ст. 391 ЦК
України суд першої інстанції правильно
вирішив питання про вселення ОСОБА_5 у
виділену їй кімнату та про виселення з
цієї кімнати ОСОБА_7 з дітьми, однак
помилково зазначив у резолютивній
частині про виселення інших осіб,
оскільки такі особи не конкретизовані,
зазначене знаходиться поза межами
позовних вимог. В ційчастині рішення
суду підлягає відповідній зміні.

Керуючись ст. 29, 358, 391 ЦК України, ст. 156
ЖК ст. ст. 303, 304, 307, п. 2 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313,
316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 11 червня 2014 року змінити.

Виключити з абзацу п*ятого
резолютивної частини рішення слова «та
інших осіб».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді