СУД МІСТА КИЄВА
14 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 20 травня 2014
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційного банку «Приватбанк» до
Відділу державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про зняття
арешту з автомобіля,
У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» (далі по тексту ПАТ «КБ
«Приватбанк») звернулось до суду з
позовом про зняття арешту з автомобіля.
В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що автомобіль
Great Wall Hoover, 2006 р.в., № кузова/шасі: НОМЕР_2,
д.н.з. НОМЕР_1, який переданий банку у
заставу, перебуває під арештом, які
накладені постановами: ВДВС
Печерського РУЮ м. Києва №470/13-2008 від
15.09.2008 по виконанню виконавчого листа №
2-4346 від 19.01.2005 виданого Печерським
районним судом на суму 12 768,90 грн.; ВДВС
Шевченківського РУЮ в м. Києві №149294 від
25.12.2012р. по виконавчому провадженню
№37355541; ВДВС Шевченківського РУЮ №163182
від 17.01.2013р. по виконавчому провадженню
№37790110. Накладений арешт позбавляє
позивача як кредитора належного йому
права задовольнити свої вимоги за
рахунок заставного майна.
Рішення Печерського районного
суду м. Києва від 20 травня 2014 року позов
ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено
частково.

Знято арешт з автомобіля Great Wall
Hoover, 2006 р.в., № кузова/шасі: НОМЕР_2, д.н.з.
НОМЕР_1, шо накладений 07.10.2008р.
постановою ВДВС Печерського РУЮ м.
Києва № 470/13-2008 від 15.09.2008 по виконанню
виконавчого листа № 2-4346 від 19.01.2005,
виданого Печерським районним судом на
суму 12768,90 грн.

В решті вимог відмовлено.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/9338/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Цокол Л.І.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Не погодившись із таким рішенням
суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, просив
скасувати рішення суду першої
інстанціїта ухвалити нове, яким
повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог. Зазначає, що часткове
задоволення позовних вимог шляхом
зняття арешту з автомобіля належного
відповідачу, фактично забезпечить
можливість боржнику не виконувати
судове рішення, що набрало законної
сили, та призведе до порушення положень
ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК
України. Крім того, зазначає, що
зазначений автомобіль на праві
власності належить ОСОБА_2, позивач не є
володільцем майна, позовні вимоги про
визнання права власності на автомобіль
ним не заявлялись. Правовідносини, які
виникли між сторонами, урегульовано
Законом України «Про заставу» та
Законом України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень», а отже правових підстав для
задоволення позовних вимог про
звільнення з-під арешту майна не має.

В судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчать повідомлення про вручення
поштових відправлень, банк просив
розглядати справу у відсутність свого
представника. За таких підстав колегія
суддів вважала за можливе розглядати
справу у відсутність осіб, що не
з'явились в суд апеляційної інстанції,
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом 10 липня 2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір
№К2НСАN04187297, згідно якого ОСОБА_2 було
надано кредит в розмірі 43 890,58 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,84 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом(а.с.8-10).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, ОСОБА_2 та ПАТ
КБ «Приватбанк» уклали договір застави
рухомого майна № К2НСАN04187297 від 10.07.2007
(а.с.5-7).

Відповідно до договору застави,
ОСОБА_2 передав в заставу банку
автомобіль марки GreatWall Hoover, 2006 р.в., №
кузова/шасі: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 що
належить йому на праві власності (а.с.15).

19.01.2009 автомобіль було передано
ОСОБА_2 позивачу у зв'язку з неналежним
виконанням своїх зобов'язань (а.с.16).

02.07.2009 з метою звернення стягнення в
рахунок погашення заборгованості на
предмет застави ОСОБА_2 уповноважив
працівників банку на право
розпоряджатись заставним майном,
видавши генеральну довіреність (а.с.17).

Під час звернення стягнення в рахунок
погашення заборгованості на предмет
застави було встановлено, що на
виконанні у ВДВС Печерського РУЮ
перебував виконавчий лист №2-4346,
виданий 19.01.2005р. Печерським районним
судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на
користь АКБ «Інтерконтинент банк»
заборгованості в сумі 12 641,90 грн. та
держмита в сумі 127,00 грн.

В межах виконавчого провадження, яке
було відкрито 09.05.2008, на підставі
постанови від 15.09.2008 на спірний
автомобіль було накладено арешт.

09.12.2008 державним виконавцем в порядку
п.10. ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, оскільки боржник
зареєстрований за іншою адресою.

За встановлених обставин районний суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.16 Закону
України «Про заставу» право застави
виникає з моменту укладення договору
застави, а в разі, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню - з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору. Якщо предмет застави
відповідно до закону чи договору
повинен знаходитись у
заставодержателя, право застави
виникає в момент передачі йому
предмета застави. Якщо таку передачу
було здійснено до укладення договору, -
то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов'язується з
моментом виникнення право застави та
не впливає на чинність договору
застави.

Згідно з вимогами ст.54 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на заставне майно в порядку
примусового виконання допускається за
виконавчими документами для
задоволення вимог стягувача -
заставодержателя. У разі якщо коштів,
що надійшли від реалізації заставлено
майна, недостатньо для задоволення
вимог стягувача - заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно, такий документ повертається
стягувану - заставодержателю в порядку,
встановленому пунктом 8 частини першої
статті 47 цього Закону. Для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Відповідно до положень ч.6 ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження»,
якою передбачена процедура та
повноваження щодо зняття арешту з
майна, у всіх інших випадках
незавершеного виконавчого провадження
арешт з майна чи коштів може бути
знятий лише за рішенням суду.

У даному конкретному випадку право
застави ПАТ КБ «Приват Банк» виникло 10
липня 2007 року, а 19 січня 2009 року ОСОБА_2
передав позивачу заставне майно за
актом прийому-передачі.

Арешт на заставне майно був накладений
державним виконавцем для задоволення
вимог стягувача, який не є
заставодержателем .

Ураховуючи вказані обставини та
вищенаведені положення Закону України
«Про заставу» і Закону України «Про
виконавче провадження» суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність правових підстав для
зняття арешту із заставленого майна, що
дасть змогу ПАТ «Приват Банк» поновити
своє порушене право шляхом продажу
предмета застави, що неможливо вчинити
без зняття арешту із заставленого
майна.

З огляду на викладене колегія суддів
відхиляє посилання апелянта на
порушення судом першої інстанції
положень ст.124 Конституції України, ст.
14 ЦПК України та ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» як
безпідставні.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А.Пікуль

В.В. Саліхов