Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повторне заочне)

09.09.2014 року
Ужгородський
міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Семерак
І.О.

при секретарі - Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгород, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним
позовом мотивуючи його тим, що між ним
та ОСОБА_2 укладено договори позики та в
період з 20.06.2009 року по 23.07.2010 року
передано останньому грошові кошти на
загальну суму 25300 грн., зокрема 20.06.2009
року - 5500 грн., 07.07.2009 року - 8000 грн., 17.07.2009
року - 4000 грн., 07.02.2010 року - 2400 грн., 15.02.2010
року - 300 дол. США (що становить 2400 грн.)
та 23.07.2010 - 3000 грн.

Вказує на те, що вищевказану
домовленість оформили у вигляді
боргових розписок, однак ОСОБА_2 не
виконав взяті на себе зобов'язання,
грошові кошти не повертає, від
зустрічей ухиляється, в телефонному
режимі повідомляє про відсутність в
нього грошових коштів та неможливість
погашення боргу.

На підставі наведеного просив стягнути
на його користь з ОСОБА_2 суму боргу в
розмірі 32156,30 з яких: позичені кошти - 25300
грн., інфляційні витрати - 4579,30 грн. та
три проценти річних - 2277 грн.

В ході судового розгляду справи
позивач збільшив позовні вимоги та
просив суд стягнути з відповідача на
його користь суму боргу в розмірі 36128,40
з яких: позичені кошти - 25300 грн.,
інфляційні витрати - 7412,9 грн. та три
проценти річних - 3415,5 грн.

В останнє судове засідання позивач не
з'явився, однак від нього надійшла
заява про розгляд справи у його
відсутності, у якій позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
суд їх задовольнити. Проти прийняття
заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, хоча про час і місце
розгляду справи був повідомлений
своєчасно і належним чином. Попередньо
будучи присутнім в судовому засіданні
відповідач заявляв відвід головуючому
судді та після відмови йому у цьому
заявив клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з поганим
самопочуттям. В подальшому, на
неодноразові судові виклики, ОСОБА_3 в
судове засідання не з'являвся
натомість надсилав суду заяви про
відкладення розгляду справи, терміном
на 3-4 місяці, мотивуючи важким станом
здоров'я, однак доказу неможливості
явки в судове засідання суду не надав.
Тому, в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України, суд
вважає, що справу слід вирішити на
підставі наявних у ній доказів та
постановити повторне заочне рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи,
оцінивши докази по справі в їх
сукупності, суд дійшов наступного
висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в ході судового розгляду
справи, що в період з 20.06.2009 року по
23.08.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено шість договорів позики
грошових коштів, за яким ОСОБА_1 передав
відповідачу грошові кошти в загальному
на суму 22900 грн. та 300 доларів США, а
ОСОБА_2 зобов'язався погасити суму
позики, що стверджується наданими
ОСОБА_2 позивачу розписками.

Так, як вбачається з розписки від 20.06.2009
року, відповідач отримав від позивача
грошові кошти в сумі 5500 грн. які
зобов'язався повернути останньому до
01.09.2009 року.

Згідно розписки від 07.07.2009 року,
відповідач отримав від позивача
грошові кошти в розмірі 8000 грн., які
зобов'язався повернути останньому до
01.09.2009 року.

Згідно розписки від 17.07.2009 року,
відповідач отримав від позивача
грошові кошти в сумі 4000 грн. які
зобов'язався повернути останньому до
26.07.2009 року.

Згідно розписки від 07.02.2010 року,
відповідач отримав від позивача
грошові кошти в розмірі 2400 грн.

Згідно розписки від 15.02.2010 року,
відповідач отримав від позивача
грошові кошти в розмірі 300 дол. США.

Згідно розписки від 23.07.2010 року,
відповідач отримав від позивача
грошові кошти в розмірі 3000 грн.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Частиною 2 статті 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що відповідач
порушує умови договірних зобов'язань і
не повертає позивачу суму позики у
зв'язку з чим, згідно представленого
позивачем розрахунку, заборгованість
відповідача перед позивачем становить
36128,40 з яких: позичені кошти - 25300 грн.,
інфляційні витрати - 7412,9 грн. та три
проценти річних - 3415,5 грн.

В силу вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинне виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
Позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Крім того слід також зазначити, що ст. 509
ЦК України передбачено, що кредитор у
зобов'язанні вправі вимагати від
боржника виконання його обов'язку, а в
силу вимог ст. 625 даного кодексу боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання і у разі
прострочення такого зобов'язання
повинен на вимогу кредитора сплатити
суму боргу.

Згідно ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання, або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язань.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити,
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Враховуючи наведене та те, що в
судовому засіданні належними доказами
встановлено, що ОСОБА_2 взяті на себе
зобов'язання по поверненню позики не
виконав, що привело до виникнення
заборгованості, суд приходить до
висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на
користь ОСОБА_1 суму боргу за
договорами позики в розмірі 36128,40 грн.

Суд також вважає, що у відповідності до
вимог ст.88 ЦПК України, підлягають до
стягнення з відповідача понесені
позивачем та документально
підтверджені судові витрати по справі,
які складаються з 361,28 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 164, 208, 209, 226,
227, 233, 294 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 530, 610, 625,
1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу за договорами позики в
розмірі 36128 (тридцять шість тисяч сто
двадцять вісім) гривень 40 коп., а також
361,28 грн. судового збору.

Повторне заочне рішення суду позивач
та відповідач можуть оскаржити в
загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Закарпатської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі особи,
яка її оскаржує, протягом десяти днів з
дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Семерак І.О