Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розірвання договору
купівлі-продажу квартири та повернення
сторін у первісний стан,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління
«Акціонерного товариства «Банк
Фінанси та Кредит» на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 12 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 2 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання
договору купівлі-продажу квартири від

10 липня 2006 року та повернення сторін у
первісний стан, який існував до
укладення договору.

Посилалася на те, що 10 липня 2006 року між
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Відповідач не виконав умови договору,
вартість квартири не сплатив, тому
позивачка просила розірвати укладений
сторонами договір купівлі-продажу
квартири та повернути сторони у
первісний стан, що існував до укладення
договору, шляхом відновлення її права
власності на квартиру.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 12 серпня 2013 року
позовні вимоги задоволено. Розірвано
договір купівлі-продажу квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
зареєстрований

10 липня 2006 року приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 Повернуто сторони
договору

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у первісний стан, що
існував до укладення договору
купівлі-продажу від 10 липня 2006 року,
повернувши

ОСОБА_3 право власності на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 2 грудня

2013 року рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від

12 серпня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління
«Акціонерного товариства «Банк
Фінанси та Кредит» - Поліщук Ю.М.
просить скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом першої та апеляційної
інстанцій норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідач порушив
умови договору купівлі-продажу, не
сплатив вартість квартири, і це не
заперечувалось самим відповідачем. Суд
апеляційної інстанції вказав, що в п. 7.3
договору сторони зазначили, що в разі
невиконання п. 2.1 продавець може
ставити питання про розірвання
договору в судовому порядку, в тому
числі, якщо квартира буде перебувати
під заставою.

Проте погодитись із такими висновками
не можна, тому що суди дійшли їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Судом встановлено, що 10 липня 2006 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
позивач ОСОБА_3 продала, а відповідач
ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1, а
вартість визначена в розмірі 297 941 грн.
Договір купівлі-продажу був
посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу

10 липня 2006 року ОСОБА_6

Відповідно до умов договору позивач
розраховував отримати кошти,
обумовлені договором, за продаж своєї
квартири, однак внаслідок дій
відповідача, які виразились в тому, що
він всупереч умовам договору не провів
розрахунку, позивач позбавлений того,
на що він розраховував при укладенні
договору.

Постановлюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суди послалися на ст.
ст. 651, 653 ЦК України, а саме: на загальні
норми цивільного законодавства, які
регулюють порядок розірвання
укладених договорів.

Разом з тим суди не звернули уваги на
те, що правовідносини сторін
регулюються спеціальною нормою ЦК
України, а саме: випливають із договору
купівлі-продажу нерухомості, тобто зі
ст. 692 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Вирішуючи спір, суди усупереч вимогам
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України залишили поза
увагою та не надали належної оцінки
договору купівлі-продажу, а саме: п. 2.1, в
якому зазначено, що у разі прострочення
оплати продавець має право вимагати
оплати квартири та сплати процентів в
розмірі 1 % від суми заборгованості за
кожен день прострочки за користування
чужими грошовими коштами, також не було
надано оцінки іншим фактичним даним,
які мають значення для вирішення
справи, та доказам на їх підтвердження,
а саме: не зʼ?ясовано обставини, чи
перебуває предмет договору в іпотеці
або накладено на нього арешт. Судом
належним чином не перевірено, чи
відповідає вимогам діючого
законодавства укладений сторонами
договір купівлі продажу. Також не
зʼ?ясовано, чи порушуються права та
інтереси інших осіб в разі
предʼ?явлення позову позивачкою.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку та залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційний
суд на зазначені порушення норм
матеріального і процесуального права
уваги не звернув, доводи апеляційної
скарги належним чином не перевірив і
помилково залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Суди не звернули уваги на те, що після
укладення договору купівлі-продажу
відповідач укладав з ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» договір іпотеки
від 10 липня 2006 року, який забезпечував
вимоги іпотекодержателя, що випливали
з договору кредиту від 10 липня 2006 року
№ 07-06И/24.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені, невірно
застосовані норми матеріального права,
ухвалені у справі судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
АТ «Банк Фінанси та Кредит»
задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 12 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 2 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:О.І.
Євтушенко Є.П. Євграфова І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко