Справа № 369/4975/14-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О. Провадження №
22-ц/780/5114/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

09 вересня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Київської
області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Гуля В.В., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Шпитьківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про внесення змін та скасування
рішень сільської ради.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивачі
звернулися до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що власниками
будинку по АДРЕСА_1 є позивачка ОСОБА_5,
яка має у власності 5/8 часток, позивач
ОСОБА_2- 1/8 частку, відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - по 1/8 частці. Рішенням
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 10 жовтня 2003 року було
передано у приватну власність земельну
ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 0,08 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та ведення ОСГ 0,15 га,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 0.05 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. У 2004 році
проводилась інвентаризація земельних
ділянок і рішенням № 812 Шпитьківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської обл. від 20 травня 2004
року були внесені зміни до рішення про
передачу земель у власність згідно
фактичних площ громадян України.
Згідно додатку, на підставі якого
виготовлявся державний акт, не були
вказані частки кожного із
співвласників, а також не зазначено, що
земельна ділянка для ведення ОСГ у
власність передавалась тільки ОСОБА_1.
Кожній із земельних ділянок
присвоювався кадастровий номер.
Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
листопада 2013 року державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий 31 березня 2005 року на підставі
вищевказаного рішення №812, визнано
недійсним. У ході розгляду цивільної
справи № 2-1994/11 Києво - Святошинського
районного суду Київської області стало
відомо, що Шпитьківська сільська рада,
знаючи, що вищевказана земельна
ділянка перебуває у власності, винесла
рішення про її використання за іншим
призначенням та дозволила розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки під будівництво
торгового павільйону «Іннуся» ОСОБА_3 в
АДРЕСА_1. Шпитьківська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області рішенням двадцять третьої
сесії сільської ради 4-го скликання від
30 листопада 2005 року надала дозвіл на
відкриття торгового павільйону на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 та
змінила цільове призначення земельної
ділянки. Рішенням Шпитьківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської обл. від 29 серпня 2006
року надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки під будівництво торгового
павільйону «Іннуся» ОСОБА_3 в АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що при
ухваленні вказаних рішень сільською
радою було порушено їх право власності
на земельну ділянку, позивачі просили
визнати недійсним та скасувати
частково рішення № 812 тринадцятої
сесії 24-го скликання Шпитьківської
сільської ради Києво-Сятошинського
району Київської області від 20 травня
2004 року. Скасувати рішення
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області двадцять третьої сесії
сільської ради 4-го скликання від 30
листопада 2005 року про відкриття
торгового павільйону на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 та зміни цільового
призначення земельної ділянки.
Скасувати рішення Шпитьківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області третьої сесії
сільської ради 5-го скликання від 29
серпня 2006 року про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою, щодо
відведення земельної ділянки під
будівництво торгового павільйону
«Іннуся» ОСОБА_3 в АДРЕСА_1. Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин
земельної ділянки площею 0.2273га під
будівництво та обслуговування
житлового будинку кадастровий номер
:01:012:0018, що розташована по АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,1855га цільове
призначення для ведення
ОСГ-кадастровий номер :01:012:0019, що
розташована по АДРЕСА_1. Визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину
земельною ділянки площею 0,02273 га ,
цільове призначення під будівництво та
обслуговування житлового будинку
кадастровий номер :01:012:0018, що
розташована по АДРЕСА_1.

У ході розгляду справи позивачі
уточнили позовні вимоги та просили
внести зміни в п.7 додатку № 1 рішення №
812 тринадцятої сесії 24-го скликання
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 20.05.2004 , а саме в додатку
зазначити : ОСОБА_1 передати у власність
земельну ділянку по АДРЕСА_1 для
ведення ОСГ площею 0,1855 га, з
урахуванням часток права власності на
будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку передати у власність
земельну ділянку площею 0,1420 га, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 для будівництва та
обслуговування житлового будинку
земельну ділянку по 0.0284 га кожному.
Скасувати рішення Шпитьківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської обл. двадцять третьої
сесії сільської ради 4-го скликання від
30.11.2005 про відкриття торгового
павільйону на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 та зміни цільового призначення
земельної ділянки. Скасувати рішення
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області третьої сесії сільської ради
5-го скликання від 29.08.2006 про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою , щодо відведення
земельної ділянки під будівництво
торгового павільйону «Іннуся» ОСОБА_3 в
АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24
липня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити всі позовні вимоги
позивачів, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що на
підставі рішення Шпитьківської
сільської ради Києво - Святошинського
району Київської області 13 сесії 24
скликання від 20 травня 2004 року
власникам будинку по АДРЕСА_1 була
передана у власність земельна ділянка
площею 0,4128 га, а саме: під будівництво
та обслуговування житлового будинку -
0,2273 га, ведення ОСГ - 0, 1855 га (а.с.13). 31
березня 2005 року було отримано
державний акт серія ЯБ № 286742,
кадастровий номер земельних ділянок
площею 0.2273 га № 1 - :01:012:0018 та
площею 0, 1855га №2 - :01:012:0019. Рішенням
Києво-Святошинського районного суду
від 21листопада 2013 року державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ №286742, що виданий 31 березня 2005
року, визнаний недійсним. Рішенням
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 26 жовтня 2012
виділено ОСОБА_3 в сумісне користування
земельну ділянку ( під житловим
будинком, господарськими будівлями та
для їх обслуговування) площею 335, 82 кв.м.,
та земельну ділянку площею 463, 75 кв.м. - 1/4
частина земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_1. Ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 14.02.2013 рішення суду залишено без
змін.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд обгрунтовано
виходив з положень ст. ст. 373, 393 ЦК
України, ст.ст. 12, 116, 120, 125, 126, 155, 156, 212 ЗК
України та прийшов до правильного
висновку про те, що позивачами не
надано суду належних та допустимих
доказів щодо обґрунтування своїх
позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.13
Конституції України земля є об'єктом
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією, іншими
законодавчими актами України.

Статтею 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
виключної компетенції міських рад
віднесено вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Отже, саме власнику землі,
належать повноваження щодо усунення
порушень його прав на землю у порядку,
передбаченому ст.212 Земельного кодексу
України.

Оскільки позивачі не мають
повноважень як власників земельної
ділянки, то й відсутні права , які
підлягають захисту.

Так, позивачами не вказано
підстав позову, а саме : які саме права
позивачів були порушені, користувача
або власника, тобто позивач не надає
правовстановлюючих документів на цю
земельну ділянку, що суперечить
чинному законодавству України.

Згідно ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селиш, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад.

За правилами ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
право власності та право користування
земельними ділянками їз земель
комунальної або державної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень .

Ст. 125 ЗК України передбачає, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Таким чином, позивачі не набули
такого права, на підставі якого можна
вимагати внесення змін в ріщення в
частині визнання їх власниками, а також
скасування оспорюваних рішень.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 20
Земельного кодексу Української РСР 1970
року право землекористування громадян,
які проживають в сільській місцевості,
засвідчувалось записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад.

За даними земельно-кадастрової
книги Шпитьківської сільської ради,
згідно рішення 13 сесії 24 скликання
Шпитьківської сільської ради від 20
травня 2004 року, в результаті проведеної
інвентаризації було передано
безкоштовно у власність спірну
земельну ділянку у спільну часткову
власність сторонам по справі по 25
відсотків, що підтверджується довідкою
виданою виконавчим комітетом
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 2011 року, а також відповіддю
на запит головного управління
Держкомзему у Київській області від 12
липня 2011 року № 07-0303/13142.

Державного акта або іншого
передбаченого законом
правовстановлюючого документа, який
підтверджує право власності на
земельну ділянку або право постійного
користування будь-якою частиною
земельної ділянки, суду першої
інстанції не надано, а тому відсутні
підстави для внесення змін в рішення
сільської ради щодо прав власності
позивачів на будь-яку частку земельної
ділянки.

Ст. 211 ЗК України стосується
захисту порушення права на земельну
ділянку. Для звернення за захистом
певного права необхідно належними
доказами навести наявність у позивача
такого права. Належних доказів про
наявність такого права не надано.

Відповідно до ч.1, ч. 4 ст.120 ЗК
України при переході права власності
на будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди; при переході права власності на
будівлю та споруду до кількох осіб
право на земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди.

Тобто стаття 120 ЗК України, на
яку посилається представник позивача,
не поширюється на правовідносини, які
склалися між сторонами, тому що дана
стаття визначає перехід права
власності на земельну ділянку при
переході права власності на будівлю і
споруду, якого у даному випадку не
відбувалося.

Набуття права власності
позивача на 5/8 частин будинку
засвідчене свідоцтвом про право
власності від 17 січня 1998 року та
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 17 січня 1998 року, тобто
набуття права власності на будинок
відбулось ще до вступу в силу ЗК
України від 25 жовтня 2001 року. Власником
спірної земельної ділянки на той час
була територіальна громада.

Право власності на спірну
ділянку вже визнано рішенням
Шпитьківської сільради, яке до даного
часу не скасоване, має законну силу,
рішення про передачу у власність
позивачці 5/8 частин земельної ділянки
не існує.

Рішенням Шпитьківської
сільради визначено право власності на
спірну земельну ділянку не тільки
позивачки, а й відповідачів також, а
тому, повторне визнання права
власності є незаконним .

Згідно рішення 13 сесії 24
скликання Шпитьківської сільської
ради від 20 травня 2004 року, було передано
безкоштовно у власність земельні
ділянки площею 0,4128 га в АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
угідь та для ведення особистого
селянського господарства у спільну
часткову власність сторонам по справі
по 25 відсотків.

Тому суд першої інстанції
обгрунтовано не знайшов підстав для
внесення змін до п. 7 додатку № 1 до
рішення № 812 13 -ї сесії 24 скликання
Шпитьківської сільської ради від 20
травня 2004 року, а саме про передачу у
власність позивачам частки земельної
ділянки з урахуванням часток у праві
власності на будинок. Правомірність
цього рішення встановлена рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 21 листопада 2013
року .

Що стосується рішення
Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області двадцять третьої сесії 4-го
скликання від 30 листопада 2005 року про
надання дозволу про відкриття
торгового павільйону на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 та зміни цільового
призначення земельної ділянки, також
рішення третьої сесії сільської ради
5-го скликання від 29 серпня 2006 року про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки під будівництво торгового
павільйону «Іннуся» ОСОБА_3 в АДРЕСА_1,
суд також не знаходить підстав для
скасування цих рішень, оскільки
обставини, на які посилаються позивачі
не відповідають вимогам закону та
обставинам справи.

На підставі досягнення усного
дозволу всіх співвласників та з
письмового дозволу ОСОБА_1 ОСОБА_7 було
розроблено проект виділення в натурі
своєї частки земельної ділянки із
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку та
отримано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення під
будівництва торгового павільйону та
здійснено його будівництво у
відповідності з діючим законодавством,
що підтверджується актом про передачу
на зберігання межевих знаків власнику
земельної ділянки від 24 червня 2010 року,
договором оренди, висновком про
погодження проекту відведення
земельної ділянки СПД ОСОБА_3 , актом
обстеження земельної ділянки,
передбаченої для розміщення торгового
павільону від 15 травня 2006 року,
висновком щодо вибору земельної
ділянки під забудову від 12 травня 2006
року № 12/1970, актом перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства від 25 квітня 2006 року, а
також погодженням та висновками
відповідних служб, згідно рішенню
Шпитьківської сільської ради від 30
листопада 2005 року, після чого рішенням
Шпитьківської сільської ради від 29
серпня 2006 року було надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки під
будівництво торгового павільону.

Тобто, враховуючи положення
Земельного Кодексу України щодо
набуття фізичними особами права
власності на земельні ділянки, рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 26 жовтня 2012 року
щодо виділення ОСОБА_3 в сумісне
користування спірної земельної
ділянки площею 335, 82 кв.м.та та земельної
ділянки пл. 463, 75 кв.м. - 1/4 частина
земельної ділянки для ведення ОСГ,
рішення Києво-Святошинського
районного суду від 21 листопада 2013 року,
яким визнано недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
сторін, право власності позивачів на
земельну ділянку у відповідності з
правом власності на частку у праві
власності на будинок у позивачів
відсутнє, тому і вимога про внесення
змін до рішення є необґрунтованою.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно визначився з характером
правовідносин, що виникли між
сторонами, та застосував до них
відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити, а рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 24 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: