Справа № 452/612/14
Головуючий у 1 інстанції: Марчук І.С.
Провадження № 22-ц/783/4124/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

представника ПАТ КБ «ПриватБанк»
Гнатишака О.В. та відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 на рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 23 квітня 2014 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задоволено
частково. Судом постановлено стягнути
з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитом в сумі 15
грн.99 коп. та заборгованість по
процентам за користування кредитом в
розмірі 2986 грн. 15 коп. Судом вирішено
питання судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржили
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
вважає це рішення в частині відмови у
задоволенні позову щодо стягнення пені
необґрунтованим через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду в цій
частині обставинам справи, а також
таким, що прийняте з порушенням норм
процесуального та матеріального права.
Позивач зазначає, що відповідачем
16.03.2012 року було здійснено платіж в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, позовна давність
на підставі ч.1 ст.264 ЦК України
переривалася, та почалась заново, а
тому у суду не було підстав
застосовувати положення ч.3 та ч.4 ст.267
ЦК України та відмовляти у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення пені.
Просить рішення суду змінити в частині
зменшення розміру заборгованості та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»
задовольнити у повному обсязі (а.с. 48-51).

Відповідач ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом норм
процесуального права та на неправильне
застосування норм матеріального права,
постановлення рішення без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Стверджує, що позивач пропустив строк
позовної давності передбачений ст.257
ЦПК України, а тому суд повинен був
відмовити у задоволенні позову. Крім
того зазначає, що добросовісно
виконував умови договору, повністю
погасив борг по кредиту, позивач
жодного разу не звернувся до нього з
вимогою сплатити 15,99 грн., не застосував
стягнення на предмет іпотеки, тому
вважає вимоги позивача безпідставними.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити (а.с. 40-44).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін на обґрунтування та в
заперечення доводів поданих
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та пред'явлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить достатніх підстав для
задоволення скарг.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи
та безспірно встановлено судом першої
інстанції, 20 вересня 2004 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір №LVBWSK00000337 про надання
споживчого кредиту в розмірі 2000 грн.
строком на 24 місяці з кінцевим
терміном погашення 20 вересня 2006 року,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 3,75 % в місяць (що
становить 45% річних) на суму залишку
заборгованості по кредиту (п.1.1.
Договору). (а.с.6-7).

Згідно п.3.1 цього Договору сума
остаточного погашення заборгованості
може відрізнятися від суми щомісячного
платежу. При несплаті комісії,
відсотків і/або частини кредиту у
зазначені терміни вони вважаються
простроченими. Розрахунок відсотків
здійснюється, починаючи з дати
списання коштів з кредитного рахунку,
до дати повного погашення кредиту.
Відсотки розраховуються по фактичному
залишку заборгованості на кожний
календарний день, виходячи з фактичної
кількості днів користування Кредитом і
360 днів у році. Повне погашення
відсотків здійснюється не пізніше дня
повного погашення суми Кредиту.

За умовами п.3.2 Договору сторони
погодили, що при порушенні
Позичальником терміну повернення
кредиту, вказаного в п.1.1., позичальник
зобов'язується сплачувати Банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі «подвійному від вказаного в
п.1.1.» в день від суми залишку
непогашеного кредиту.

Сторони погодили всі умови
договору, який містить перелік прав та
обов'язків сторін та скріпили його
своїми підписами.

Відповідач не ставив питання про
визнання цього договору недійсним в
силу несправедливості його умов.

Судом безспірно встановлено і те,
що отримавши від банку кредитні кошти,
позичальник належно не виконав свої
зобов'язання перед банком, внаслідок
чого утворилась заборгованість за
кредитним договором №LVBWSK00000337 від 20
вересня 2004 року, яка станом на 18 лютого
2014 року склала 10 822 грн. 19 коп., з яких: 15
грн.99 коп. - заборгованість по кредиту,
2986 грн.15 коп. - заборгованість за
відсотками та 7820 грн.05 коп. - пеня.

Не дивлячись на заперечування
відповідачем наявності боргу за
кредитним договором №LVBWSK00000337 від 20
вересня 2004 року, така підтверджується
як розрахунком заборгованості так і
витягами по рахунку НОМЕР_1 по
кредитному договору №LVBWSK00000337 за
період з 20.09.2004 року по 16.03.2012 року та по
11.09.2014 рік.

Наявність боргу та правильність його
розрахунку боржником не спростовано.

Окрім того, з вказаних документів
вбачається, що в період з 22.02.11 року на
погашення заборгованості по кредиту та
відсотках за користування кредитом
платником ОСОБА_3 неодноразово
здійснювалась платежі як через касу
Самбірського ТВБВ так і в
автоматичному режимі картками, що
свідчить про визнання відповідачем
наявного боргу, а отже переривання
перебігу строку звернення до суду щодо
стягнення основного боргу по тілу
кредиту та відсотками за користування
кредитними коштами.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції вірно застосував положення
ст.ст. 526, 611, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України та
обґрунтовано стягнув заборговані суми
кредиту та відсотків за користування
кредитом за кредитним договором
№LVBWSK00000337 від 20.09.2004 року, що відповідає
вимогам ст.1054 ЦК України та умовам
самого договору.

В той же час, що стосується
стягнення суми пені в розмірі 7820 грн.05
коп., то суд у відповідності до ч.2 ст.258
ЦК України обґрунтовано застосував
позовну давність у вирішенні даного
спору, з огляду на те, що остання
проплата по пені відповідачем була
здійснена 16 березня 2012 року, про що
ствердив в суді апеляційної інстанції
і представник Банку.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що Самбірським
міськрайонним судом Львівської
області правильно встановлено
фактичні обставини справи, зібраним
доказам дана належна оцінка, правильно
застосовано матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду справи,
передбачена чинним Цивільним
процесуальним кодексом України,
рішення відповідає вимогам закону, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому не
вбачає підстави для його скасування чи
зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,
308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 23 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.