Справа № 369/8891/13-ц
Головуючий у І інстанції Пінкевич
Н.С.Провадження № 22-ц/780/2912/14
Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 17 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, виконавчого комітету
Крюківщинської сільської ради Києво -
Святошинського району Київської
області про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивачка звернулася
до суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивувала тим, що з 1993 року проживала з
ОСОБА_4 ПЛІ. у фактичних шлюбних
відносинах. У 1998 році вони
зареєстрували шлюб. Проживали разом до
липня 2009 року. У 1993 році за рішенням
сільської ради ОСОБА_3 передано у
власність земельну ділянку площею
0,1008га, за адресою: с. Крюківщина, вул.
Парникова, 37. А в 1998 році відповідач
отримав на своє ім'я державний акт на
право власності на земельну ділянку. За
час спільного проживання, а саме з 2005
року по 2008 рік вона разом ОСОБА_3 за
спільні кошти побудували житловий
будинок, в якому тривалий час і
проживали. Разом з тим, у травні 2009 року
їй стало відомо, що за договором
дарування від 19 грудня 2008 року земельна
ділянка була подарована ОСОБА_4 Даний
договір укладений з порушенням вимог
чинного законодавства, оскільки своєї
згоди, як дружина, вона не давала.
Оскільки на подарованій земельній
ділянці знаходиться житловий будинок,
який є спільною сумісною власністю
подружжя, вважає своє право порушеним.
Відповідачі чинять перешкоди в
користуванні її майном, вона не має
доступу до житлового будинку. Вимушена
винаймати житло.

При розгляді справи позивачка
неодноразово уточнювала позовні
вимоги. Остаточно просила суд:

-визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,1008 га по вул.
Парникова, 37 в с. Крюківщина
Киево-Святошинського району Київської
області, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4;

-визнати недійсним державний акт серії
ЯЗ №341974 на право власності на
зазначену вище земельну ділянку за
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
виданий 24.11.2009 року на ім'я ОСОБА_4;

-визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Крюківщинської сільської
ради від 27 січня 2012 року №7/4 Про
визнання права власності на закінчений
будівництвом індивідуальний житловий
будинок, господарські будівлі та
споруди в с. Крюківщина, вул. Парникова,
37 на ОСОБА_4;

-визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
виконавчим комітетом Крюкіщинської
сільської ради ОСОБА_4 21 лютого 2012 року
на житловий будинок №37 по вул.
Парникова в с.Крюківщина,
Києво-Святошинського району Київської
області;

-поділити майно, що є спільною сумісною
власністю, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_3
право власності по 1/2 частині за кожним
житлового будинку загальною площею 334,7
кв.м, житловою - 98,7 кв.м. та по 1/2 частині
господарських будівель і споруд;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину спірної земельної ділянки.

Позовні вимоги про поділ житлового
будинку в натурі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просила суд залишити без розгляду.

Рішенням Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 17
березня 2014 року у задоволенні позову
було відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ
будинку в натурі залишено без розгляду.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та
просила скасувати рішення суду першої
інстанції про відмову у позові з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, які мають значення для
справи, неправильного застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, осіб, які брали
участь у розгляді справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межав доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі” зазначено, що
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з’ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов’язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що Рішенням
Крюківщинської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 27 березня 1992 року надано
ОСОБА_3 земельну ділянку по вул.
Проектуємій для будівництва
індивідуального житлового будинку та
господарських будівель та споруд;
надано ОСОБА_3 дозвіл на будівництво
індивідуальною житлового будинку та
господарських споруд.

Рішенням Крюківщинської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області №29/62 від 10 вересня 1993
року передано у приватну власність
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1008 га,
яка знаходиться за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район, с.
Крюківщина, вул. Парникова, 37.

27 червня 1998 року ОСОБА_3 та позивачка
ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

23 липня 1998 року ОСОБА_3 отримав
державний акт на право власності на

земельну ділянку.

19 грудня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладено договір дарування земельної
ділянки площею 0,1008 га, яка знаходиться
за адресою: Київська область,
Кисво-Святошинський район, с.
Крюківщина, вул. Парникова, 37.

24 листопада 2009 року ОСОБА_4 отримав
державний акт на право власності на

земельну ділянку площею 0,1008 га по вул.
Парникова, 37 в с. Крюківщина.

Рішенням виконавчого комітету
Крюківщинської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області №7/4 від 27 січня 2012 року визнано
право приватної власності на
закінчений будівництвом
індивідуального житлового в) пияку,
господарські будівлі та споруди в
с.Крюківщина, вул. Парникова, 37 за
ОСОБА_4

21 лютого 2012 року виконавчим комітетом
Крюківщинської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво
про право власності на домоволодіння.
Право власності ОСОБА_4 зареєстровано в
КП БТІ Києво-Святошинської ради
Київської області, що підтверджується
витягом про державну реєстрацію №33325313
від 28 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при
здійснені подружжям права спільної
сумісної власності дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Статтями 68, 69 СК України передбачено, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. А отже дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Крім того, встановлено, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12.10.2011 року, яке
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 2 лютого 2012 року залишено
без змін і як на даний час є чинним,
позов ОСОБА_2 про визнання договору
дарування недійсним залишено без
задоволення та судом встановлено, що
спірна земельна ділянка на час
укладання договору дарування була
особистою власністю ОСОБА_3, оскільки
право власності ОСОБА_3 на земельну
ділянку виникло у 1998 році в зв»язку з її
приватизацією, а згідно законодавства,
діючого на час виникнення
правовідносин, земельна ділянка, право
власності на яку набуто шляхом
приватизації, є особистою приватною
власністю того із подружжя, кому вона
безоплатно передана у власність, та не
є спільною власністю подружжя.

Колегія суддів також вважає, що судове
рішення від 12.10.2011 року має преюдиційне
значення. Цим рішення визнано, що
ОСОБА_4 почав будувати житловий будинок
на подарованій батьком земельній
ділянці з 2009 року і будував його за
власні кошти.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків місцевого суду
про безпідставність позовних вимог
щодо визнання договору дарування від 19
грудня 2008 року недійсним з підстав,
зазначених у позові.

Колегія суддів також погоджується із
висновками суду про недоведеність
позовних вимог про визнання за
позивачем права власності на половину
житлового будинку як на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
та оцінкою наданих позивачем доказів з
цього питання.

Інші доводи, у тому числі і щодо
обчислення строків позовної давності,
на думку колегії суддів не є
підставами, передбаченими статтею 309
ЦПК України як підстави для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.
Частина 3 цієї ж статті визначає, що
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
щодо порушень норм процесуального
законодавства, колегія суддів не
знайшла зазначених підстав для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене вище, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність відхилити апеляційну
скаргу, а рішення суду першої інстанції
– залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від
17 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: