Справа № 2018/7759/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Київський районний суд
м. Харкова

у складі головуючого судді -
Ніколаєнко І.В.,

при секретарі -
Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкова цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особи КП "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації", про поділ
спільного майна подружжя та зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про поділ майна,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
поділ спільного майна подружжя, в якому
просила задовольнити позов в повному
обсязі; визнати право спільної
сумісної власності за подружжям -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 на будинок АДРЕСА_4;
визнати за позивачкою 1/2 частини
будинку АДРЕСА_4; зобов'язати КП
"Харківське міське бюро технічної
інвентаризації" зареєструвати за
позивачкою 1/2 частину будинку АДРЕСА_4.

В обґрунтування своїх заявлених вимог
позивач посилається на те, що 25.04.1998
року між нею та ОСОБА_2, в Московському
районному відділі РАЦС було укладено
шлюб.

Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

З лютого 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
підтримують сімейних відносин. Син
ОСОБА_4 знаходиться на утриманні
позивачки. Угоди про добровільний
поділ майна, що є спільною власністю не
було досягнуто.

За час шлюбу подружжям було набуто
будинок АДРЕСА_4, вартістю 75790,00 грн., що
підтверджується договором купівлі
продажу від 13 серпня 2004 року, р/номер 2207.

Надалі позов було уточнено та позивач
просила здійснити поділ спільного
майна подружжя та визнати право
власності відступивши від засад
рівності часток чоловіка та дружини
при поділі спільного майна подружжя, з
урахуванням інтересів дитини:

Виділити позивачу ОСОБА_1 3/4 частини
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_4, що був придбаний
під час шлюбу на підставі договору та
визнати право власності на 3/4 частини
даного будинку, який розташований за
адресою: АДРЕСА_4, за позивачем ОСОБА_1

Виділити відповідачу ОСОБА_2 1/4 частину
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_4, що був придбаний
під час шлюбу на підставі договору та
визнати право власності на 1/4 частину
даного будинку, який розташований за
адресою: АДРЕСА_4, за відповідачем -
ОСОБА_2

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою про поділ майна, що є
спільною сумісної власністю подружжя,
в якому просить визнати за ним право
власності на 50/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_4, посилаючись на те, що
будинок придбаний ним за власні кошти є
його особистою власністю, однак
враховуючи інтереси дитини та
колишньої дружини, вважає за доцільне
визнати за відповідачкою право
власності на 27/100 частини будинку, і
відповідно - на 50/100 частини будинку -
визнати право власності за ним.

У зустрічному позові ОСОБА_2 зазначає,
що 13 серпня 2004 року, тобто в один день
перед здійсненням купівлі спірного
будинку АДРЕСА_4, ним була продана
квартира АДРЕСА_5 за 111300 грн., яка
належала йому на праві приватної
власності, придбаному відповідно до ЗУ
«Про приватизацію державного
житлового фонду».

13 серпня 2004 року, ОСОБА_2 було здійснено
купівлю спірних 64/100 будинку АДРЕСА_4, не
за спільні з ОСОБА_1 кошти, а за
особисті, які ОСОБА_2 отримав від
продажу квартири АДРЕСА_1. За рахунок
різниці між сумою продажу квартири та
сумою купівлі спірного будинку, яка
склала 35510 грн. (111300,00 грн. - 75790,00 грн.)
позивачем була побудована мансарда.
Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 05.12.2012 року за ОСОБА_2 було
визнано право власності на зазначену
самочинно збудовану мансарду,
загальною площею 43,9 кв.м., та
перерозподілено ідеальні частки
долевої власності між позивачем та
сусідом, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на 77/100, замість 64/100 частин у
домоволодіння по АДРЕСА_4.

Також позивач за зустрічним позовом
зазначає, що рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 20.06.2012 р.
шлюб було розірвано. Одночасно,
починаючи з 11.07.2012 року за рішенням
Київського районного суду м. Харкова
ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1
аліменти у розмірі 1134 грн. на утримання
сина, місце проживання якого визначено
з ОСОБА_1

Надалі ОСОБА_2 уточнив свої позовні
вимоги та просив визнати за ним право
особистої приватної власності на 77/100
частин у домоволодінні по АДРЕСА_4.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом
заявлений позов підтримав, просив
позовні вимоги задовольнити та
підтвердив обставини, викладені у
заяві. Окрім того представник позивача
проти задоволення зустрічного позову
заперечував, просив відмовити в
повному обсязі ОСОБА_2 посилаючись на
те, що з моменту укладання шлюбу, 25.04.1998
р. між відповідачем та ОСОБА_2, вони
мешкали однією сім'єю у квартирі
АДРЕСА_1, що підтверджується актом,
складеним жителями дому, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. За
період сумісного проживання в квартирі
подружжям було зроблено ремонт, за
кошти, подаровані батьками ОСОБА_1, що
збільшило ринкову вартість квартири.
Також представник ОСОБА_1 вказує на те,
що будинок АДРЕСА_4, було куплено не
лише за кошти ОСОБА_2, а також за кошти,
надані батьками ОСОБА_1, оскільки
реальна вартість купівлі вказаного
будинку склала 35000 доларів США.

Представник позивача за зустрічним
позовом в судовому засіданні підтримав
зустрічний позов, заперечував проти
позову ОСОБА_1 посилаючись на те, що
спірний будинок ОСОБА_2 було придбано
за гроші від продажу його власної
квартири, а за решту від залишку суми
ним побудовано мансарду, після чого
рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 05.12.2012 року за ним було
визнано право власності на вказану
самовільно побудовану будівлю. Також
представник позивача за зустрічним
позовом зазначає, що позивач на момент
купівлі спірного будинку працював та
мав власний дохід.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, будучи
повідомленим про час та місце слухання
справи.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
встановивши відповідні обставини і
визначивши відповідно до них
правовідносини, приходить до
наступного.

Ст. 60 СК України встановлено, що майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Ст. 163 СК України встановлено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

Судом встановлено, що 25 квітня 1998 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Московським
районним відділом РАГСу м. Харкова було
зареєстровано шлюб, актовий запис № 463.
Перебуваючи в шлюбі у сторін народився
син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 20 червня 2012 року шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно рішення Московського районного
суду м. Харкова з ОСОБА_2 присуджено
стягнення аліментів на користь
позивачки за первісним позовом на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, у
розмірі 1134 грн., починаючи з 11.07.2012 року
по досягненню ОСОБА_4 повноліття.

18.01.1971 року ОСОБА_6 - батько позивача за
зустрічним позовом, отримав ордер,
відповідно до якого йому та членам його
сім'ї було розподілено двокімнатну
квартиру АДРЕСА_5.

16.05.1988 року ОСОБА_2 було зареєстровано
за адресою: АДРЕСА_5.

13.02.2003 року, ОСОБА_2 отриману батьками
квартиру приватизував та став її
власником.

ОСОБА_1 з 24.02.1992 року зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_6, що підтверджується
копією паспорта.

Відповідно до копії договору
купівлі-продажу квартири від 13.08.2004
року ОСОБА_2 передав у власність
Покупцю квартиру АДРЕСА_5, а покупець
прийняв у власність цю квартиру та
сплатив за неї 111300 грн.

Також 13.08.2004 року ОСОБА_2 придбав у
власність 64/100 частки житлового будинку
з обслуговуючими будівлями та
спорудами АДРЕСА_4, за що ним було
сплачено 75790 грн., що підтверджується
копією договору купівлі-продажу.

Після купівлі вказаної частини
будинку, ОСОБА_2, для поліпшення
житлових умов позивачем за зустрічним
позовом самовільно побудував мансарду,
сараї та переплановано приміщення в
житловому будинку. Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 05.12.2012
року визнано за ОСОБА_2 право власності
на вищезазначені самовільно збудовані
будівлі та перерозподілено ідеальні
частки між співвласниками, визнавши за
ОСОБА_2 право власності на 77/100, замість
64/100 частин у вказаному домоволодінні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

П. 4 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що
житло, набуте дружиною, чоловіком за
час шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду» є
особистою приватною власністю дружини
або чоловіка.

Посилання позивача за первісним
позовом про придбання будинку АДРЕСА_4,
за спільні гроші не знайшли свого
підтвердження в суді, оскільки як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2
продавши його приватизовану квартиру
13.08.2004 року, цього ж дня за кошти від
продажу даної квартири придбав
вищезазначений будинок. Згідно копії
технічного паспорта на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_4 власником 64/100 його частини
зазначено ОСОБА_2, що також
підтверджується копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

В зв'язку з викладеним суд вважає, що
64/100 частини у домоволодінні по АДРЕСА_4,
були придбані відповідачем за
первісним позовом за власні кошти, отже
не може бути об'єктом права спільної
власності подружжя і поділу не
підлягає.

В зв'язку з викладеним суд приходить до
наступного.

Поділ спільного сумісного майна
подружжя здійснюється з визначення
кола об'єктів спільної сумісної
власності подружжя і встановлення
їхньої вартості. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи
(абзац перший пункту 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11).

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених ЦК
України.

Якщо виділити в натурі частину із
загального майна не можна, хтось один
із подружжя має право на отримання від
іншого грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частини.
Проте, така компенсація може бути
надана лише за згодою колишньої
дружини чи чоловіка. Крім того,
присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду не було надано
підтвердження щодо проведення ремонту
дому, покращення умов мешкання,
побудови мансарди та сараїв за кошти
однієї зі сторін, як про це зазначалося
у первісному та зустрічному позові; не
надано вартості 77/100 частини будинку за
адресою: АДРЕСА_4, після поліпшення
житлових умов; не заявлялися
клопотання про визначення вартості
вказаного майна, вимоги щодо
збільшення вартості майна, вимоги про
грошову компенсацію вартості спірного
майна.

Крім того, позивач за первісним позовом
- ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві
просить виділити їй ? частини житлового
будинку АДРЕСА_4, залишивши відповідачу
- ОСОБА_2 ? частину зазначеного будинку.
Проте суд вважає, що вказані вимоги
суперечать закону та порушують права
та свободи інших осіб, оскільки ОСОБА_2
належить на праві приватної власності
лише 77/100 частини зазначеного будинку,
23/100 частини будинку належить ОСОБА_7.

В зв'язку з вищевикладеним, суд
відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог та частково задовольняє
позовні вимоги ОСОБА_2, визнавши за ним
право особистої приватної власності на
64/100 частини у домоволодінні по АДРЕСА_4.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 212-215
Цивільно-процесуального кодексу
України, ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 15, 16, 183
Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Комунальне
підприємство «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» про поділ
спільного майна подружжя - відмовити в
повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, право
особистої приватної власності на 64/100
частини у домоволодінні по АДРЕСА_4.

В іншій частині вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
протягом 10 днів з дня проголошення, або
в той же строк з дня отримання копії
повного тексту рішення.

Суддя :
Ніколаєнко І.В.