АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/3355/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1931/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю ОСОБА_1 та її представника -
ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та її представника - адвоката
ОСОБА_4,

прокурора - Параскевича О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - приватний
нотаріус Кам'янець - Подільського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
дарування, скасування запису про
реєстрацію права власності з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 серпня 2014 року, -

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 зі зміненими
під час розгляду справи в суді
позовними вимогами про визнання
недійсним договору дарування.

На обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначила, що 31 липня 2013 року на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування належна їй на праві
приватної власності квартира АДРЕСА_1
перейшла у власність ОСОБА_3 Однак при
укладенні цієї угоди вона вважала, що
укладає договір довічного утримання,
оскільки є особою похилого віку, без
рідних та близьких, тому мала намір
передати спірну квартиру відповідачу в
обмін на забезпечення останньою
належних умов життя. Після переходу
права власності на житло до ОСОБА_3,
остання змінила своє ставлення до неї
на негативне, ображає її, виганяє з
квартири, не піклується про її
матеріальне забезпечення. Такі дії
відповідача призвели до втрати нею
єдиного житла та статусу безхатченка.

Рішенням Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 серпня 2014 року позов було
задоволено. Визнано недійсним
нотаріально посвідчений договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та скасовано запис
про реєстрацію права власності ОСОБА_3
на вказану квартиру. Зобов'язано
відповідача повернути позивачу
спірне житло та

________________________________________________________________________
________________________

Головуючий у першій інстанції - Шевцова
Л.М. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19, 21

документи на неї. Стягнуто з ОСОБА_3 в
дохід держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
неповне встановлення судом обставин
справи, які мають значення для
правильного вирішення справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

При цьому апелянт зазначила, що
судом не взято до уваги ту обставину, що
ОСОБА_1, будучи повністю дієздатною,
добровільно, розуміючи значення своїх
дій та керуючи ними саме подарувала
спірну квартиру їй, про що в суді
підтвердила також приватний нотаріус
ОСОБА_5, яка посвідчила спірний
правочин; позивач в суді не довела тієї
обставини, що на момент укладення
договору дарування помилка дійсно мала
місце та те, що вона має істотне
значення.

В суді ОСОБА_3 та її представник
підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та її представник, а також
прокурор в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги заперечили
та пояснили, що рішення суду є законним
та об'єктивним.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, допустив порушення
норм матеріального права.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи та порушенням судом норм
матеріального права оспорюване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Судом встановлено, що 31 липня 2013 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено
нотаріально посвідчений договір
дарування належної позивачу на праві
приватної власності квартири АДРЕСА_1,
відповідно до якого житло перейшло у
власність ОСОБА_3 Право власності на
квартиру було зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно нотаріусом, який
посвідчив вказаний договір за № 1375.

Задовольняючи позов в частині визнання
спірного договору недійсним суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що враховуючи обставини справи,
особу позивача та відповідача,
правочин був вчинений під впливом
помилки, тому у відповідності з
вимогами ч. 1 ст. 229 ЦК України він є
недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 1 статті 229 вказаного Кодексу
передбачено, що якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

З роз'яснень Пленуму ВСУ, які викладені
в п. 19 постанови №9 від 06.12.2009 року „Про
судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними"
вбачається, що правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Згідно з ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови. Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування, правовою метою
якого є передача власником свого майна
у власність іншої особи без отримання
взаємної винагороди.

В даному випадку судом було правильно
встановлено, що у ОСОБА_1 під час
укладення нею договору було відсутнє
волевиявлення на безоплатну передачу у
власність ОСОБА_3 квартири, яка є її
єдиним житлом. Позивач, яка є особою
похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), як за
станом здоров'я потребує стороннього
догляду та матеріальної допомоги,
погоджувалася на передачу нерухомого
майна у власність відповідача лише за
умови довічного її утримання та
укладаючи спірний договір помилася
щодо правової природи правочину, прав
та обов'язків, які виникнуть після йог
укладення між нею та відповідачем.

Відповідна правова позиція викладена в
постанові ВСУ від 19.03.2014 року, №6-9 цс 13,
яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

В той же час суд помилково задоволив
позов в частині покладення на ОСОБА_3
обов'язку по поверненню спірної
квартири та документів на неї.

При цьому не взяв до уваги, що з
врахуванням вимог ст.ст. 16, 216 ЦК
України, визнавши оспорюваний правочин
недійсним в даному випадку суд в повній
мірі, у спосіб, передбачений законом, з
урахуванням дійсних обставин справи
здійснив захист прав та інтересів
позивача. Судом встановлено, і про це в
позові зазначила також позивач, що вона
не втратила право на проживання у
спірному житлі, фактично проживає там
до цього часу і зареєстрована за
місцезнаходженням квартири, хоча право
власності на житло було нею втрачено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник пояснили, що перешкод у
користуванні квартирою на даний час
немає, вони змінили замок на вхідних
дверях до спірної квартири і мають
вільний доступ до неї.

Крім того висновок суду про обов'язок
відповідача повернути квартиру та
документи на неї позивачу є нечітким та
неконкретизованим, що призведе до
невизначеності дій в разі його
примусового виконання органами
державної виконавчої служби.

Судом не встановлено, які конкретно
документи підлягають поверненню,
враховуючи що при оформленні на себе
права власності на спірне майно ОСОБА_3
відповідно здійснила переоформлення
також і документів щодо квартири на
своє ім'я, а оригінал свідоцтва про
право власності на житло на ім'я
позивача знаходиться в приватного
нотаріуса ОСОБА_5 (а.с. 51-59). По даному
питанню сторони не подавали докази,
судом першої інстанції ці обставини не
досліджувалися.

За таких обставин рішення суду в
частині зобов'язання ОСОБА_3 повернути
ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та документи
на неї підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення.

Судові витрати між сторонами були
розподілені судом з дотриманням вимог
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволити частково.

Рішення Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 серпня 2014 року в частині
зобов'язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1 та документи на неї
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - приватний нотаріус
Кам'янець - Подільського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
зобов'язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1 та документи на неї
відмовити. В решті рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук