АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1613/873/2012
Номер провадження 22-ц/786/2705/14
Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П.В.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Котелевського районного суду
Полтавської області від 15 липня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
та

зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про розірвання та
визнання кредитного договору
недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором від 12 вересня 2008 року,
унаслідок чого виникла кредитна
заборгованість в розмірі 208 948 грн. 90
коп., яку банк просив стягнути з
відповідача. У січні 2014 року позивач
уточнив позовні вимоги та остаточно
просив стягнути з ОСОБА_1 430 569, 70 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 у
жовтні 2012 року звернувся до суду із
зустрічним позовом до ПАТ «Універсал
Банк» про визнання кредитного договору
недійсним. Позовні вимоги мотивував
тим, що у зв'язку з виниклою
необхідністю оборотних коштів для
ведення та розвитку свого молочного
бізнесу, зокрема, він придбавав у
населення молоко, а після обробки
проводив реалізацію. На кредитні кошти
він розвивав молочний бізнес, взяв в
оренду ферму, коров.

Але, орендодавець захопив його майно, у
наслідок чого ОСОБА_1 був змушений на
невигідних для нього умовах укласти з
ПАТ «Універсал-банк» кредитний договір
з завищеними процентами - під 31,95%, -66%
річних. Також ОСОБА_1 у зустрічному
позові зазначив, що при укладенні
кредитного договору його було введено
в оману щодо суми та умов кредиту, також
зазначав про несправедливість умов
вказаного договору.

26.06.2014 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
подала до суду заяву про збільшення
позовних вимог, у якій, посилаючись на
грубе порушення банком положень Закону
України «Про захист прав споживачів»,
просила розірвати кредитний договір
№BL9243 від 12.09.2008 року, укладений між ПАТ
«Універсал-банк» та ОСОБА_1 та визнати
недійсним даний кредитний договір.

Рішенням Котелевського районного суду
Полтавської області від 15 липня 2014 року
первісний позов Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
- задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованість по
кредиту 92665, 82 грн., відсотки 129 288, 76 грн.,
судові витрати в розмірі 2089, 49 грн., а
всього 224 044, 07 грн.

В решті позовних вимог щодо стягнення
підвищених відсотків - відмовлено
повністю, в зв'язку з спливом строку
позовної давності.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» про
розірвання та визнання кредитного
договору недійсним - відмовлено
повністю.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1,
який його оскаржив, просив скасувати та
ухвалити нове про задоволення його
позову до ПАТ «Універсал Банк» та
визнання кредитного договору
недійсним, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставини, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу
представник ПАТ «Універсал Банк»
просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Котелевського районного суду
Полтавської області від 15 липня 2014 року
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

Справу просить розглядати без його
участі.

Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано
клопотання про розгляд справи без її
участі, апеляційну скаргу підтримують
в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджено
документально, що 12 вересня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
(зараз Публічне акціонерне товариство)
«Універсал Банк» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № ВL9243.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору
ПАТ «Універсал Банк» встановив ОСОБА_1
ліміт кредитної лінії в межах суми 100 000
гривень на строк 12 місяців, з терміном
повернення всієї суми кредиту не
пізніше 31 серпня 2009 року.

На виконання вказаного договору, ПАТ
«Універсал Банк» надав ОСОБА_1 кредит,
шляхом перерахунку коштів в сумі 100000
гривень на особовий рахунок
позичальника, що підтверджується
копією виписки особового рахунку (т.1
а.с. 14).

У відповідності до умов п. 1.2.3
кредитного договору, ОСОБА_1 не пізніше
31 серпня 2009 року зобов'язався повернути
всю суму кредиту, наданого в межах
ліміту кредитної лінії та інших
грошових зобов'язань встановлених цим
договором.

Відповідно до п. 1.5.1. кредитного
договору за користування кредитними
коштами, наданими в межах ліміту
кредитної лінії та строку
кредитування, визначених цим
договором, встановлена процентна
ставка в розмірі 31,95 % річних.

Згідно із п. 1.5.2 договору, за
користування кредитними коштами понад
строк кредитування та /або терміни
погашення, встановлені цим договором,
процентна ставка встановлюється в
розмірі 66 % річних (далі - підвищена
процентна ставка).

Представником позивача надані до суду
розрахунки заборгованості за
кредитним договором № ВL9243 (т.2 а.с. 211-212)
та роз'яснення до розрахунку (т.2 а.с.
204-210), за яким ОСОБА_1 має наступну
заборгованість: по сумі кредиту 92665
гривень 82 копійки, по відсоткам 129288
гривень 76 копійок, по підвищеним
відсоткам 208615 гривень 12 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Виходячи із змісту вимог ч. 1 ст. 527
Цивільного кодексу України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до змісту вимог ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Враховуючи викладене, та беручи до
уваги, що у ОСОБА_1 утворилась
заборгованість перед ПАТ «Універсал
банк», у зв'язку з неналежним
виконанням покладених на нього
зобов'язань за кредитним договором, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про можливість задоволення
позову ПАТ «Універсал банк» та
стягнення з ОСОБА_1 суми боргу.

За ч. 1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
/сторонами/вимог, які встановлені
частиною першою- третьою, п'ятою та
шостою стаття 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Положення Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються до
спорів, які виникли з кредитних
правовідносин лише в тому разі, якщо
предметом і підставою позову є питання
надання інформації споживачеві про
умови отримання кредиту, про типові
відсоткові ставки, валютні ризики,
процедури виконання договору тощо, які
передують укладенню договору.

Істотними умовами кредитного договору
відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054
ЦК України є умови про мету, суму і
строк кредиту, умови і порядок його
видачі і погашення, розмір, порядок
нарахування та виплата процентів,
відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами
кредитного договору такі умови
договором передбачено.

Відповідно до п.7.4 кредитного договору
в разі, якщо позичальник є фізичною
особою та використовує кредит на
споживчі потреби, то укладенням цього
договору він підтверджує, що

- до укладення ним цього договору він
був ознайомлений в письмовій формі з
інформацією про умови кредитування та
орієнтовану сукупну вартість кредиту у
банка, а саме: найменування та
місцезнаходження банка - юридичної
особи та його структурного підрозділу;
умови кредитування; орієнтовану
вартість кредиту тощо;

- попереджений банком про те, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
цим договором несе позичальник;

- йому надано інформацію щодо методики,
яка використовується банком для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних з конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості
позичальника за кредитом та процентами
за користування ним.

Окрім підтвердження отримання всієї
інформації про умови кредитування, а
також орієнтовану сукупну вартість
кредиту в кредитному договорі
апелянтом було підписано, зокрема,
довідку про умови кредитування від
02.09.2008 року та додаток до неї та
повідомлення про умови обслуговування
від 03.09.2008 року.

Таким чином, підписуючи спірний
договір, позивач ознайомлювався з його
змістом та умовами, з якими погодився
та підписав його за власним бажанням та
на власний ризик.

Тому суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку про
безпідставність та недоведеність
позовних вимог ОСОБА_1 як про визнання
недійсними, так і про розірвання
кредитного договору.

Не заслуговують на увагу посилання
апеляційної скарги ОСОБА_1 про
неправильність, проведеного банком
розрахунку заборгованості по кредиту.

Так, представником позивача надані до
суду розрахунки заборгованості за
кредитним договором № ВL9243 (т.2 а.с. 211-212)
та роз'яснення до розрахунку (т.2 а.с.
204-210), ніяких об'єктивних доказів
(іншого альтернативного розрахунку)
відповідач та його представник з
приводу складення розрахунку з
арифметичними помилками, з порушенням
чинного законодавства, суду не надали.

Окрім того, судом першої інстанції, на
виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, було роз'яснено сторонам їх
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 60,
143-145 ЦПК України щодо проведення
судової експертизи, на вирішення якої
можливо поставити ті запитання, що
потребують спеціальних знань і мають
значення для встановлення фактів, на
які посилаються сторони.

За клопотання представника
відповідача за первісним позовом була
призначена економічна
(фінансово-кредитна) експертиза. Однак,
сторони не виконали умови проведення
даної експертизи, зокрема, відповідач
ОСОБА_1 не оплатив проведення
експертизи, а позивач не надав експерту
необхідні документи.

За вказаних обставин суд першої
інстанції вірно вирішив спір на
наявних у справі доказах.

Колегія суддів також звертає увагу, що
як вбачається із матеріалів справи, при
подачі зустрічної позовної заяви
позивач вказував, що отримав кредит для
заняття молочним бізнесом.

Тобто, отримуючи кредит як фізична
особа, позивач, за змістом зустрічної
позовної заяви, отримував кошти для
здійснення підприємницької
діяльності.

В той же час, у заяві про збільшення
позовних вимог за зустрічним позовом
зазначено, що кредит видавався на
поточні потреби, і вказує на порушення
вимог Закону України «Про захист прав
споживачів» .

Крім того, у заяві про збільшення
позовних заявлені суперечливі вимоги:
розірвати договір та визнати його
недійсним.

При цьому аналізуючи матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що позивач не навів та не надав доказів
на підтвердження як вимог заявлених у
зустрічній позовній заяві, так і у
заяві про збільшення позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції
позивачем щодо часткового задоволення
позовних вимог та розміру стягнутої
заборгованості за кредитом не
оскаржується, то у цій частині, на
підставі ст. 303 ЦПК України, судове
рішення апеляційному перегляду не
підлягає.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги на ставлять під
сумнів правильність рішення суду
першої інстанції, яке ухвалено із
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Котелевського районного суду
Полтавської області від 15 липня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль