АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3671/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко
І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Дніпропетровської міської ради на
заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа Четверта Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності, встановлення
факту належності майна, -

В с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до Дніпропетровської міської
ради, третя особа Четверта
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності,
встановлення факту належності
майна(а.с.3-4).

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її мати ОСОБА_3. Після її смерті
відкрилась спадщина за заповітом на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Вона, ОСОБА_2, є єдиним спадкоємцем
після смерті матері, у встановлений
законом строк звернулась до Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Державним нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори 04.09.2013 року
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документа на зазначену квартиру.

Вказана квартира знаходилась у
спільній частковій власності батька
ОСОБА_4 та матері ОСОБА_3 згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 26.02.1996 року, виданого на підставі
розпорядження виконкому міської ради
народних депутатів №4/339-96 від 26.02.1996
року та записано у реєстрову книгу за
№234 п-32.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_4,
після його смерті спадкоємцем була
мати ОСОБА_3.

02.06.2006 року державним нотаріусом
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом ОСОБА_3 та зареєстровано в
реєстрі за №3-1584.

Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво, складається з ? частини
квартири АДРЕСА_1, яка належала
спадкодавцю на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 26.02.1996
року, згідно з розпорядженням від 26.02.1996
року за №4/339-96, зареєстрованого в КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», записано у
реєстрову книгу за №234 п-32.

Листом КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради від 01.08.2013 року вих.№8402
повідомлено, що станом на 31.12.2012 року в
інвентаризаційній справі містяться
відомості про право власності за
адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної
сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого
виконкомом міської ради народних
депутатів м.Дніпропетровська 26.02.1996
року, згідно з розпорядженням від
26.02.1996 року №4/339-96, записано у реєстрову
книгу за №234 п-32.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що мати ОСОБА_3
фактично вступила в управління та
володіння майном після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, однак з
невідомих причин не зареєструвала у
встановленому порядку право власності
на ? частину квартири після його смерті,
ОСОБА_2 просила встановити факт
належності на праві власності ? частини
спірної квартири ОСОБА_3 після смерті
ОСОБА_4; визнати за нею право власності
в порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_3 на спадкове майно
в цілому на квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2013
року позов задоволено частково(а.с.52-53).

Визнано за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, померлої 08 січня 2013 року, право
власності на квартиру АДРЕСА_1, яка
складається з: літ. 1-коридор, 2-кладова,
3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6-кладова,
7,8-житлові, І-ІІІ - лоджії, загальною
площею 54,2 кв.м., житловою - 28,8 кв.м.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі
Дніпропетровська міська рада просить
рішення суду скасувати, у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права(а.с.70-72).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За правилами ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків(спадщини) від фізичної
особи, яка померла(спадкодавця), до
інших осіб(спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця.

В п.23,24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про
судову практику у справах про
спадкування" роз'яснено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

При розгляді цих справ слід
перевіряти наявність або відсутність
спадкової справи стосовно спадкодавця
у державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обгрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

По справі встановлено, що батьками
ОСОБА_2 значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_3(а.с.6,
13).

Із свідоцтва про право власності на
житло від 26.02.1996 року, виданого на
підставі розпорядження виконкому
міської ради народних депутатів від 26
лютого 1996 року № 4/339-96, записано у
реєстрову книгу за №234 п-32, вбачається,
що батькам позивачки - ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на праві спільної сумісної власності
належала квартира АДРЕСА_1(а.с.9).

Згідно Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
КП «Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» №9075605 від
26.11.2005 року, вказана квартира в цілому
складається з: 1-коридор, 2-кладова,
3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6-кладова,
7,8-житлові, І-ІІІ - лоджії, загальною
площею 54,2 кв.м., житлової - 28,8 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки -
ОСОБА_4, спадкоємцем після його смерті
була дружина - ОСОБА_3, мати позивачки,
яка на час смерті чоловіка прожила
разом з ним, а відтак за правилами
ст.ст.529, 549 ЦК України(в редакції 1963
року), що регулювали зазначені
правовідносини станом на момент
відкриття спадщини, прийняла спадщину
та, як видно із справи, отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 02 червня 2006 року, що видано
державним нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Лебеденко Н.С. та
зареєстровано в реєстрі за №3-1584(а.с.8).

Як видно із справи, право власності в
порядку спадкування на спадкову
частину вказаної квартири ОСОБА_3 у
встановленому законом порядку не
зареєструвала.

02 червня 2006 року ОСОБА_3 склала
заповіт на ім'я ОСОБА_2, відповідно до
якого заповіла останній все своє
майно(а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла(а.с.7).

Із постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 04.09.2013 року
вбачається, що державний нотаріус
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори відмовив ОСОБА_2,
яка звернулась із заявою про прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_3, з
підстав відсутності
правовстановлюючих документів на
квартиру та що свідоцтво про право на
спадщину, видане Четвертою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 02.06.2006 року за
реєстровим №3-1584, не зареєстровано в КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»(а.с.11).

Разом з тим, по справі встановлено, що
батькам позивачки квартира АДРЕСА_1
належала на підставі вказаного
свідоцтва про право власності на житло
від 26.02.1996 року(а.с.9), спадщину після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, а
саме ? частину зазначеної квартири,
ОСОБА_3 прийняла у порядку,
передбаченому ст.ст.529, 549 ЦК України(в
редакції 1963 року).

Статтями 57,58 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, зазначені фактичні дані, у тому
числі свідоцтво про право власності на
житло від 26.02.1996 року(а.с.9), свідоцтво
про право на спадщину за законом від 02
червня 2006 року(а.с.8), містять
інформацію, яка свідчить про те, що
ОСОБА_3 на момент смерті мала право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки державний нотаріус
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори відмовив ОСОБА_2 в
оформленні права на спадщину з
наведених у відповіді підстав(а.с.11), то
суд прийшов до правильного висновку, що
з урахуванням встановлених обставин,
зазначених норм матеріального права та
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року "Про судову практику у справах про
спадкування", позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання права власності на спірне
спадкове майно є доведеними, законними
та обґрунтованими, а тому її право на
вказане майно підлягає захисту у
зазначений у судовому рішенні спосіб,
який передбачено ст.16 ЦК України.

Посилання Дніпропетровської міської
ради в апеляційній скарзі на те, що
право власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було зареєстровано
у встановленому порядку, не може
свідчити про відсутність у ОСОБА_2
права на останню в порядку спадкування,
оскільки спадщину після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 прийняла
у встановленому законом порядку, а
виникнення у спадкоємця ОСОБА_2 права
на спадщину, яке пов'язане з її
прийняттям, зумовлює входження права
на неї до складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не здійснив його
державної реєстрації, відповідно до
положень ст.ст.1216, 1218, 1299 ЦК України.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та нормам діючого
законодавства, що регулює зазначені
правовідносини, доказам у справі суд
дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК
України, підстав для скасування
судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради відхилити.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -