АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Черніцька І.М. Провадження №
22-ц/789/831/14 Доповідач - Демкович
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 р.

Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Хома М. В., Козак І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представника
апелянта ОСОБА_1,
представника банку

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 19 травня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» /надалі «Банк»/, ОСОБА_2,

третьої особи без самостійних вимог -
ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

10.06.14 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою
на рішення суду першої інстанції від
19.05.14, вважаючи, що воно ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалите нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

Порушення вбачає в тому, що суд
дійшов до невірного висновку, що
квитанція від 08.08.08 є доказом
перерахування заборгованості
позичальника з гривні у долар США., а не
доказом виконання основного
зобов'язання. Також зазначає, що для
повного та вичерпного з'ясування
обставин, що мають істотне значення для
справи та потребують спеціальних знань
в галузі бухгалтерії, економіки та
ведення банківських розрахунків та
обліку, для підтвердження
/спростування погашення позичальником
кредитної заборгованості по
кредитному договорі №770/42-41-08 від 26.03.08
/надалі «Договір»/ він подав клопотання
про призначення судово-економічної
експертизи, однак судом дане
клопотання було відхилено, а поданий
висновок експертного економічного
дослідження №12 від 14.04.14 судом не взято
до уваги.

07.07.14 із скаргою на рішення суду
першої інстанції звернулась
відповідач ОСОБА_2, вважаючи, що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Також просить його скасувати та
ухвалите нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити.

Порушення вбачає в тому, що суд
по-новому оцінив вже встановлені факти,
які були проаналізовані рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
від 22.07.13, згідно із яким встановлено, що
у правовідносинах між Банком і ОСОБА_2
відбулася не зміна основного
зобов'язання шляхом зміни валюти
кредитування, а - зміна зобов'язання
шляхом укладання нового договору
позики - додаткова угода № 1 до Договору
кредиту № 770/42-41 від 26.03.08. Оспорюваним
рішенням суд першої інстанції
заперечив це.

Вказує, що судом проігноровано
квитанцію № kr06310 від 08.08.08, згідно з якою
вона повністю погасила кредитну
заборгованість.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 19.05.14
відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарги не підлягають
до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
підвищення процентної ставки з 13,25%
річних до 20% річних із 31.07.08 по 08.08.08 було
здійснене банком в односторонньому
порядку, всупереч способу, узгодженому
сторонами Договору (пункт 2.7.), тому ці
зміни до Договору між Банком та ОСОБА_2
в частині збільшення розміру
процентної ставки не можна вважати
укладеними, а тому право позивача, як
поручителя, не порушене, обсяг
відповідальності не збільшився й
відсутні підстави застосування ст. 559
ЦК України.

Окрім цього, суд зробив висновок, що
внаслідок зміни валюти кредитування із
гривні на долар США не припинилося
зобов'язання ОСОБА_2 за Договором, а
тому підстав для визнання поруки
припиненою також немає підстав.

Судом не прийнято до уваги квитанції
kr06310 від 08.08.08 щодо сплати відповідачем
ОСОБА_2 коштів у погашення боргу, яка за
твердженням позивача є доказом
належного виконання останньою
зобов'язань за Договором й слугує
підставою для припинення поруки,
виходячи з того, що дана квитанція
видана у зв'язку з перерахунком Банком
розміру заборгованості позичальника
за Договором в сумі 399994,57 грн. при зміні
валюти кредитування на долари США у
розмірі 87145,00 дол. США.

Із такими висновками судова колегія
погоджується з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам оспорюване рішення
відповідає.

Судом установлено, що 26.03.08 Банком та
ОСОБА_2 укладено договір споживчого
кредиту № 770/42-41-08 /по тексту «Договір»/,
за умовами якого кредитор надав
позичальнику грошові кошти в сумі 400000,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування коштами у розмірі 13,25%
річних.

Способом забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 між позивачем,
Банком та позичальником укладено
договір поруки № 770/43-143-08 від 26.03.08,
згідно із яким ОСОБА_1 зобов'язався
перед кредитором відповідати
солідарно за виконання ОСОБА_2
зобов'язань щодо повернення суми
кредиту, сплати відсотків, комісій,
неустойки санкцій (пені, штрафу) у
розмірі, в строки та в порядку,
передбаченому Договором, із розрахунку
оплати за користування коштами 13,25 %
річних.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.08.08 Банк повідомив ОСОБА_2 про
підвищення розміру процентної ставки
за Договором кредиту до 20% річних з 31.07.08
(лист № 15-15/96-444).

У відповідності до п. 3.3.2 договору
поруки, кредитор зобов'язаний до
припинення цього договору не змінювати
умов Договору без попередньої
письмової згоди поручителя, якщо
внаслідок цього збільшується обсяг
його відповідальності.

Факт підвищення процентної ставки з
13,25% до 20% річних та її нарахування з
31.07.08 по 08.08.08 визнано сторонами спору.

Можливість зміни процентної ставки
врегульовано п.п. 2.7., 2.7.1. Договору й про
намір зміни процентної ставки
позичальник повідомляється кредитором
за 10 днів до змін.

При цьому Банк зобов'язаний надати
позичальнику для ухвалення проект двох
примірників відповідної додаткової
угоди до Договору (договір про внесення
змін).

Порядок укладення додаткової угоди
передбачений п.2.7.2. Договору, у
відповідності до якого договір
вважається зміненим в частині розміру
процентів після підписання
позичальником і кредитором і
скріплення печаткою відповідної
додаткової угоди, й зміни вводяться в
дію з дати, вказаної у відповідній
додатковій угоді.

Суд першої інстанції вірно застосував
положення ст. 638 ЦК України, визнавши,
що підвищення процентної ставки з 13, 25%
річних до 20% річних у згаданий період
здійснене банком в односторонньому
порядку, всупереч способу, узгодженому
сторонами Договору, а тому зміни до
нього в частині збільшення розміру
процентної ставки не можуть бути
визнані укладеними.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
постанові №9 від 08.11.09 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», не є
укладеними правочини (договори), у яких
відсутні встановлені законодавством
умови, необхідні для їх укладення
(відсутня згода за всіма істотними
умовами договору; не отримано акцепт
стороною, що направила оферту; не
передано майно, якщо відповідно до
законодавства для вчинення правочину
потрібна його передача тощо (п.8
постанови).

Із огляду на встановлені обставини
апеляційна інстанція приходить до
висновку, що розмір відповідальності
позивача, як поручителя, не збільшився
й з цих мотивів відсутні підстави для
застосування ст. 559 ЦК України.

Судом установлено, що внаслідок
незгоди із підвищенням відсоткової
ставки 06.08.08 ОСОБА_2 звернулася до Банку
із заявою про зміну валюти
кредитування за Договором.

08.08.08 між сторонами укладено додаткову
угоду №1 до договору кредиту № 770/42-41-08
від 26.03.08, у відповідності до умов якої
здійснено перерахунок валюти
зобов'язання з гривні на долари США.

П.п. 1.1., 1.2., 1.3. додаткової угоди
констатовано заборгованість
позичальника за Договором, яка склала
399994,57 грн., встановлено максимальний
ліміт заборгованості позичальника за
Договором у розмірі 87145,00 дол. США
(перерахунок проводився за курсом 459,00
грн. за 100 дол. США) та зафіксовано
відсоткову ставку у розмірі 13,5 % річних.

Окрім цього сторонами узгоджено графік
погашення боргу.

Внаслідок внесення змін до Договору
08.08.08 між позивачем Банком та ОСОБА_2
укладено додаткову угоду за №1 про
внесення змін до договору поруки від
26.03.08, згідно з якою порукою
забезпечується виконання кредитного
зобов'язання ОСОБА_2 щодо позики 87145,00
дол. США у строк до 15.03.33.

Враховуючи дані обставини та
документальні підтвердження, колегія
суддів приходить до висновку про
безпідставність тверджень апелянтів
щодо погашення відповідачем ОСОБА_2
08.08.08 суми заборгованості за Договором.

Тому, суд першої інстанції вірно не
взяв до уваги як доказ сплати
позичальником усієї суми
заборгованості за Договором у розмірі
399994,57 грн., відображеної у квитанції
kr06310 від 08.08.08, так як дана квитанція
свідчить лише про списання Банком
боргу ОСОБА_2 за Договором у гривневому
еквіваленті, внаслідок чого борг
перевівся у еквівалент, виражений в
іноземній валюті, а саме: 87145,00 дол. США.

Це підтвердив у судовому засіданні
представник Банку.

У вказаних твердження апелянтів
відсутній логічний зв'язок між діями
ОСОБА_2 щодо внесення 08.08.08. змін до
Договору стосовно зміни валюти
зобов'язання та фактом, як вони
стверджують, виконання кредитного
зобов'язання 08.08.08.

У даному випадку це є намаганням
апелянтів увести суд в оману щодо
дійсності фактичних обставин
виконання Договору.

Оскільки зобов'язання за кредитним
договором не припинилося, тому
відсутні підстави для припинення
поруки ОСОБА_1

Також не заслуговують на увагу доводи
апелянтів про те, що кошти в сумі 87145,00
дол. США отримані позичальником
безпідставно й з порушенням
банківських правил, оскільки зміни до
Договору не визнані недійсними, є
чинними й дії банку щодо зміни валюти
зобов'язання не оскаржені.

Надуманими є твердження апелянтів про
те, що внаслідок зміни валюти
кредитування із гривні на долар США
припинилося зобов'язання ОСОБА_2 за
Договором, так як вказаної підстави
припинення не передбачено главою 50 ЦК
України.

Підсумувавши вище наведене, апеляційна
інстанція приходить до висновку, що
судом вірно застосовані норми
процесуального та матеріального права
й підстав для скасування рішення, з
мотивів, наведених у скаргах - не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 19 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович