Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4506/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

12 серпня 2014 року Київський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Лукомській А.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтава цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири
об'єктом особистої приватної
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 16 липня 2014 року
звернувся в Київський районний суд м.
Полтави з зазначеним позовом.

Посилався на те, що 29 січня 2002 року за
рахунок власних коштів придбав
квартиру АДРЕСА_1, а 08 червня 2002 року
зареєстрував шлюб з відповідачем
ОСОБА_3

Вказував, що в травні 2014 року шлюб з
відповідачем розірвано, але відповідач
продовжує проживати в квартирі,
наполягає на продажу квартири та
поділу коштів.

Посилаючись на норми ст. ст. 57, 60 СК
України, просив суд ухвалити рішення,
яким визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
його особистої власності.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача повністю
підтримали подану до суду позовну
заяву, посилаючись на викладені в ній
обставини.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
не заперечувала щодо позовних вимог та
не оспорювала ту обставину, що
квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною
власністю позивача ОСОБА_1, як майно,
набуте ним до шлюбу.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника позивача, відповідача,
дослідивши зібрані в справі докази,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
відповідно до договору купівлі-продажу
від 29 січня 2002 року є власником
квартири АДРЕСА_1.

08 червня 2002 року позивачем ОСОБА_1 було
зареєстровано шлюб з відповідачем
ОСОБА_3.

Також встановлено, що рішенням
Київського районного суду м. Полтави
від 19 травня 2014 року, яке вступило в
законну силу, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено, розірвано зареєстрований
08 червня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
шлюб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Судом встановлено та не оспорювалося
відповідачем ОСОБА_3, що квартира
АДРЕСА_1 набута позивачем ОСОБА_1 до
шлюбу та є його особистою приватною
власністю.

За нормами ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних
справах суд захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ для захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб, інтересів
держави (ст. 1 ЦПК України).

Як в поданій до суду позовній заяві, так
і в судовому засіданні при з'ясуванні
судом у позивача характеру його
порушеного права та способу його
захисту в обраний ним спосіб, ОСОБА_1
наполягав на тій обставині, що
відповідач ОСОБА_3 чинить йому
перешкоди в здійсненні його права
власності на квартиру шляхом
проживання в спірній квартирі, а також
вимогами забезпечити право на житло
спільного сина.

Разом з тим,частиною 2 ст. 16 ЦК
встановлено способи захисту цивільних
прав та інтересів судом. Застосування
конкретного способу захисту
цивільного права залежить як від
змісту суб'єктивного права, за захистом
якого звернулася особа, так і від
характеру його порушення.

Судом встановлено, що право власності
позивача ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 не
порушується та не оспорюється
відповідачем ОСОБА_3

З урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК України
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, враховуючи, що
право власності позивача ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1 підтверджено
відповідним доказом
(правовстановлюючим документом), не
оспрюється відповідачем, вимоги ОСОБА_1
про визнання квартири об'єктом його
особистої приватної власності
заявлені безпідставно та не підлягають
задоволенню.

Посилання позивача в поданій до суду
позовній заяві на ту обставину, що
після розірвання шлюбу відповідач
продовжувала протягом деякого часу
проживати в квартирі та залишається в
ній на реєстраційному обліку не
заслуговують на увагу.

В силу норм ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК
України припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє членів сім'ї власника права
користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у
зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог понесені позивачем
судові витрати не підлягають
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про визнання квартири
об'єктом особистої приватної власності
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя
/підпис/ Н.Л.Яковенко

12.08.2014