УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гвоздика
П.О.,

суддів: Гончара
В.П., Євтушенко О.І.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Київської області від 02 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування вимог посилаючись на те,
що 26 серпня 1997 року на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування батько - ОСОБА_4 подарував
йому житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

За усною домовленістю сторін після
укладення договору дарування
відповідач продовжував проживати у
вказаному будинку. В 2003 році відповідач
звернувся до суду з позовом про
визнання недійсним договору дарування
житлового будинку, в задоволенні якого
було відмовлено.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11
грудня 2008 року задоволено позов ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про виселення. Рішення суду в
добровільному порядку виконано не
було, у зв'язку з чим позивач звернувся
до виконавчої служби з заявою про
примусове виконання судового рішення.

Позивач зазначав, що перед вчиненням
виконавчих дій з примусового
виселення, які було призначено на 08
червня 2010 року, невідомими особами за
вказівкою відповідача здійснено
демонтаж елементів конструкції:
кованих виробів, підвіконників з
натурального каменю, дверного полотна,
облицювання сходів та каміну з
природного каменю, електричних розеток
та вимикачів, пошкоджено паркетну
підлогу, внутрішнє оздоблення та
систему водопостачання, внаслідок чого
будинок став непридатним для
проживання.

Згідно з висновком експертного
будівельно-технічного дослідження
«Українського центру судових
експертиз» від 12 серпня 2010 року № 0220
вартість відновлювальних
ремонтно-будівельний робіт для
усунення пошкоджень руйнівного
характеру будинку складає 199 721 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив
стягнути на його користь з відповідача
майнову шкоду в розмірі 199 721 грн та
моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 18 червня 2013
року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 02 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в
розмірі 199 721 грн. У решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Судові рішення в частині позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди не оскаржуються, тому відповідно
до положень ч. 1 ст. 335 ЦПК України не
переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем здійснено ремонт будинку,
тому встановити дійсну вартість
завданої шкоди є неможливим. Крім того,
суд зазначив, що відповідач після
укладення договору дарування за власні
кошти придбав оздоблювальні матеріали,
що підтверджується накладною, тому
дійшов висновку про правомірність дій
відповідача з демонтування оздоблення
будинку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
відшкодування майнової шкоди та
ухвалюючи в цій частині нове рішення,
виходив із того, що демонтовані
оздоблювальні матеріали є невід'ємною
частиною будинку та їх демонтаж
призвів до руйнівних пошкоджень
будинку, відповідачем не спростований
розмірі завданої позивачу шкоди, яка
полягає у витратах на відновлювальні
ремонтно-будівельні роботи будинку,
тому дійшов висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
завданої майнової шкоди.

Проте з таким висновком апеляційного
суду в повній мірі погодитись не можна.

Судами встановлено, що 26 серпня 1997 року
на підставі нотаріально посвідченого
договору дарування ОСОБА_4 подарував
ОСОБА_3 житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1.

За усною домовленістю сторін після
укладення договору дарування
відповідач продовжував проживати у
вказаному будинку.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11
грудня 2008 року задоволено позов ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про виселення.

Рішення суду в добровільному порядку
виконано не було, у зв'язку з чим ОСОБА_3
звернувся до виконавчої служби із
заявою про примусове виконання
судового рішення.

08 червня 2010 року ОСОБА_4 виселено з
будинку в примусовому порядку.

Перед вчиненням виконавчих дій з
примусового виселення відповідачем
здійснено демонтаж елементів
конструкції будинку: дерев'яної
вагонки, кованих виробів,
підвіконників з натурального каменю,
дверного полотна, облицювання сходів
та каміну з природного каменю,
електричних розеток та вимикачів,
пошкоджено паркетну підлогу, внутрішнє
оздоблення та систему водопостачання,
що не заперечується сторонами.

Згідно з висновком експертного
будівельно-технічного дослідження
«Українського центру судових
експертиз» від 12 серпня 2010 року № 0220
вартість відновлювальних
ремонтно-будівельний робіт для
усунення пошкоджень руйнівного
характеру будинку складає 199 721 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірним рішенням, діями чи
бездіяльністю особистих немайнових
прав фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166
ЦК України).

Судом першої інстанції також
встановлено, що відповідно до
накладної від 29 грудня 1998 року № 1750
ОСОБА_4 придбав за власні кошти
оздоблювальні матеріали: вагонку,
плитку облицювальну, плитку
декоративну, плиту мармурову,
підвіконники та інше.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 213, 214, 303, 316, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове
рішення в частині відшкодування
майнової шкоди, на вказані обставини
справи, положення закону та роз'яснення
Пленуму уваги не звернув, не спростував
висновку суду першої інстанції та
заперечення відповідача про те, що
відповідачем за власні кошти були
придбані оздоблювальні матеріали, не
встановив всі обставини справи, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, тому передчасно
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення позову в частині
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущенні апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин
справи, які мають значення для
правильного вирішення справи, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 02 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

П.О. Гвоздик

Судді:

В.П. Гончар

О.І. Євтушенко

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук