У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до державного підприємства
«Закарпатський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою» про
стягнення заробітної плати
невиплаченої при звільненні, за
касаційною скаргою Андрющенка Андрія
Миколайовича, який діє від імені
державного підприємства
«Закарпатський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою», на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 6 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 24 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним
позовом. Зазначала, що наказом № 64 к від
26 липня 2013 року була звільнена з посади
заступника директора ДП
«Закарпатський науково-дослідницький
та проектний інститут землеустрою» за
власним бажанням. Судовим наказом
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 27 листопада
2012 року стягнуто з державного
підприємства «Закарпатський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» на користь
ОСОБА_3 35830 грн 1 коп. Під час примусового
виконання судового наказу між
сторонами укладено мирову угоду, яка
відповідачем не виконується.
Посилаючись на наведене, просила
задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 6 лютого
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 24 квітня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з державного
підприємства «Закарпатський
науково-дослідницький та проектний
інститут землеустрою» на користь
ОСОБА_3 31281 грн 30 коп.

Андрющенко А.М., який діє від імені
державного підприємства
«Закарпатський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»,
звернувся до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить оскаржувані
судові рішення скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, постановити
ухвалу про закриття провадження у
справі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 працювала заступником
директора на державному підприємстві
«Закарпатський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою» з 9
березня 2001 року.

Наказом № 64 від 26 липня 2013 року вона
була звільнена за власним бажанням, про
що було внесено запис в трудову книжку.

Судовим наказом № 712 /21611/12 від 27 грудня
2012 року з державного підприємства
«Закарпатський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою» на
користь ОСОБА_3 стягнуто суму
заборгованості по заробітній платі у
розмірі 35 830 грн 1 коп.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 17
квітня 2013 року визнано укладену між
сторонами мирову угоду про
заборгованість по виплаті заробітної
плати ОСОБА_3, яку було розірвано 19
вересня 2013 року.

Вирішуючи спір, суди виходили із того,
що мирову угоду, яка була укладена під
час примусового виконання судового
наказу, скасовано, тому дійшли висновку
про наявність підстав для задоволення
позову.

Однак, погодитись із такими висновками
неможливо.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України судовий
наказ є особливою формою судового
рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених ЦПК України. Із заявою про
видачу судового наказу може звернутися
особа, якій належить право вимоги, а
також органи та особи, яким законом
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб.

Частиною 1 ст. 96 ЦПК України визначено,
що судовий наказ може бути видано у
разі, якщо, зокрема, заявлено вимогу про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої працівникові суми
заробітної плати.

При вирішення спору суди виходили із
того, що оскільки мирову угоду між
сторонами скасовано, то вимоги про
стягнення заробітної плати
невиплаченої при звільненні
підлягають задоволенню в позовному
провадженні.

Однак суди не звернули уваги на те, що в
наказному провадженні вже
вирішувалося питання про стягнення
такої заборгованості, вказаний наказ є
чинним. Скасування мирової угоди, що
була укладена між сторонами на стадії
виконання судового наказу, в даному
випадку правового значення не має.

Таким чином, суди обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору не встановили, не звернули уваги
на чинність судового рішення, яким
вирішено вимоги про стягнення на
користь позивача заборгованості по
заробітній платі та ухвалення у цій
справі рішення про стягнення цих же
коштів, хоча такий спір вже був
вирішений судом.

Тому, судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції,
оскільки допущені судами порушення
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Андрющенка Андрія
Миколайовича, який діє від імені
державного підприємства
«Закарпатський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»,
задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 6 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 24 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук