Номер провадження: 22-ц/785/7649/14
Головуючий у 1 інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Дрішлюка
А.І.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: ОСОБА_1, представника
ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа
Суворовська районна адміністрація
Одеської міської ради про позбавлення
батьківських прав, стягнення
заборгованості по аліментам та пені за
прострочення сплати аліментів і
додаткових витрат на утримання дитини
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Другого Суворовського відділу
ДВС Одеського міського управління
юстиції про обчислення розміру
заборгованості по сплаті аліментів, за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 15 липня 2014 року, -

встановила:

11.03.2014р., уточнивши позовні
вимоги ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, третя особа
Суворовська районна адміністрація
Одеської міської ради про позбавлення
батьківських прав, стягнення
заборгованості по аліментам у розмірі
6382,43 грн., пені за прострочення сплати
аліментів у розмірі 1978,60 грн., та
додаткових витрат на утримання дитини
в зв'язку з її лікуванням у розмірі
975,35грн.(а.с.202-204 т1) .

Свої позовні вимоги мотивувала
тим, що вона перебувала у громадському
шлюбі із відповідачем ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народився син,
ОСОБА_4, а відповідач є батьком дитини,
що підтверджується свідоцтвом про
народження.

На даний час ОСОБА_1 не працює,
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. Дитина проживає разом з
позивачкою і знаходиться на її
утриманні.

Відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків через
відмову в наданні медичної допомоги
дитині та відмову у сплаті аліментів на
утримання дитини.

15.05.2014р. ОСОБА_3 звернувся до суду
з зустрічним позовом до ОСОБА_1, Другого
Суворовського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції про
обчислення розміру заборгованості по
сплаті аліментів.

Свою зустрічну позовну заяву ОСОБА_3
мотивував тим, що рішенням
Суворовського районного м Одеси, яке
було змінено апеляційною інстанцією, з
нього стягнуто аліменти на утримання
дитини у розмірі 1/3 частини від усіх
видів заробітку(доходу), щомісячно.
Державний виконавець Гаріст М.О. зробив
неправильний розрахунок суми
заборгованості, не включивши у суму
погашення боргу 1033 грн., яку він
сплатив 25.12.2013р., та продовжував
нараховувати аліменти по 1000 грн.
щомісячно після 22.01.2014р., чим зайво
нарахував ще 1000 грн.

На заяву про виправлення помилки
державний виконавець не відреагував,
через що виник спір з Другим
Суворовським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції. Зустрічна позовна
заява ґрунтується на положенні ч.4 ст.195
СК України.

В судовому засіданні сторони
підтримали свої позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Представник Другого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
в судове засідання не з'явився,
повідомлений належним чином про
слухання справи.

Представник Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради в
судове засідання не з'явився, надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 15 липня 2014р. позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково.

Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 заборгованість по сплаті
аліментів на утримання дитини у
розмірі 5381,47 грн., пеня за прострочення
сплати аліментів на утримання дитини у
розмірі 1888,70 грн., сума додаткових
витрат на утримання дитини у розмірі 860
грн. В інших позовних вимогах
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 15 липня 2014р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. При цьому посилається на те, що
ОСОБА_3 не проявляв до дитини
батьківської турботи, не піклувався
про дитину, не забезпечував дитину
необхідним харчуванням, медичним
доглядом та лікуванням, а також не
спілкувався з дитиною, не виявляв
інтересу до її внутрішнього світу, не
сплачував аліменти. Також посилалася
на те, що судом не правильно нарахована
заборгованість по аліментам, пеня та
додаткові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 15 липня 2014р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
зустрічні позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі, в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. При цьому в
запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_3 посилається на те, що
він готовий підбирати зручний для всіх
час для особистого спілкування та
виховання дитини, але ж мати
малолітньої дитини не надає такої
можливості взагалі. Також посилається
на те, що судом не правильно нарахована
заборгованість по аліментам, пеня та
додаткові витрати.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1,
просила свою апеляційну скаргу
задовольнити, апеляційну скаргу
ОСОБА_3 - відхилити.

Представник ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3 просив свою
апеляційну скаргу задовольнити,
апеляційну скаргу - ОСОБА_1 - відхилити.

ОСОБА_3, третя особа Суворовська
районна адміністрація Одеської
міської ради до суду не прибули, про
час та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином, про що у
справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2
ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін
не перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційних скарг,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції, виходив
із того, що позивачкою не надано
належних і допустимих доказів
невиконання відповідачем своїх
батьківських обов'язків без поважних
причин, а судом не встановлено винної
поведінки останнього щодо ухилення від
виховання дитини і свідомого
нехтування ним своїми обов'язками, тому
підстави для позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав, установлених
пунктом 2 частини першої статті 164 СК
України, відсутні.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
висновку про стягнення ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
сплаті аліментів на утримання дитини у
розмірі 5381,47 грн., пені за прострочення
сплати аліментів на утримання дитини у
розмірі 1888,70 грн., суми додаткових
витрат на утримання дитини у розмірі 860
грн. Розмір заборгованості
підтверджено розрахунком, зробленим
Другим Приморським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем невірно вибрано порядок
захисту свого права, оскільки він не
оскаржував дії державного виконавця
щодо нарахованої заборгованості по
аліментам.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір по суті, суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив спірні
правовідносини та закон, який їх
регулює.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він:

1) не забрали дитину з
пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без
поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню

дитини;

3) жорстоко поводяться з
дитиною;

4) є хронічними алкоголіками
або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення
умисного злочину щодо дитини.

Підстави для позбавлення
батьківських прав, які зазначені в
указаній нормі є вичерпними, тому жодні
інші обставини не можуть бути
підставою для позбавлення
батьківських прав одного з батьків.

Судом встановлено, що рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 06 листопада 2013р., яке було змінено
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 22 січня 2014р., з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на
утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі 13 частини від усіх видів
заробітку(доходу), щомісячно, починаючи
з 21 червня 2013р.(а.с.12-14 т.1).

Відповідно до розрахунку
заборгованості №3403 від 05 березня 2014р.,
зробленого Другим Суворовським
відділом державної виконавчої служби
Одеського міського управління
юстиції, по сплаті аліментів на
утримання дитини на підставі
виконавчого листа №523/ 948613 від 26
лютого 2014р., заборгованість по
аліментам станом на 28 лютого 2014р.
склала 6382, 43 грн.

Виконавче провадження у Другому
Суворовському відділі державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції закінчено
постановою від 05 березня 2014р., через
зміну дислокації на Другий Приморський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління
юстиції(а.с.114 т.1).

Розрахунком №В-5/511, зробленого Другим
Приморським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, встановлено
заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 5381,47 грн., станом на 01 березня
2014р., з врахуванням сплаченої суми у
розмірі 1000 грн. 96 коп.(а.с.120 т.1).

Згідно висновку органу опіки та
піклування Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 05 лютого 2014р., за заявою ОСОБА_3,
органами опіки та піклування
встановлено, спілкування ОСОБА_3 з
сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щотижня з 16
год. до 17 год. у понеділок у
присутності матері до набуття дитиною
трирічного віку. Рекомендовано
батькам всі питання стосовно дитини
вирішувати мирним шляхом(а.с.23 т.1).

Згідно висновку органу опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 20 червня 2014р., вставлено
недоцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3, стосовно
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.200 т.1).

Згідно довідки від 14.08.2014р., яка
надана ОСОБА_1 з Одеського приватного
навчально - виховального комплексу,
ОСОБА_4 відвідує дитячий садок , при
цьому його мати ОСОБА_1 приймає
активну участь у житті сина, але
батька дитини ОСОБА_3 до садку жодного
разу не приходив, не дзвонив, не
відвідував батьківські збори, не
цікавився життям сина, всі питання
вирішує його матір (а.с. 44 т.2 ).

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" від 30 березня 2007р. №
3, роз'яснено, що ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до
самостійного життя, зокрема: не
забезпечують необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини,
що негативно впливає на її фізичний
розвиток як складову виховання; не
спілкуються з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до
її внутрішнього світу; не створюють
умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо,
так і в сукупності, можна розцінювати
як ухилення від виховання дитини
лише за умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови
Пленуму Верховного Суду України,
передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб,
які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що ОСОБА_1 не надано
безспірних доказів, які свідчать про
ухилення відповідача від виконання
своїх обов'язків щодо виховання дитини,
та не навела достатніх обставин, які б
свідчили про необхідність
застосування до батька дитини такого
крайнього заходу впливу на нього як
позбавлення батьківських прав.

Отже, посилання ОСОБА_1 на те,
що відповідач не спілкується з дитиною
та не виявляє турботи про її
матеріальне та духовне виховання, не
може бути підставою для задоволення
позову щодо позбавлення батьківських
прав відповідача ОСОБА_3, стосовно
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи, на які посилається позивачка
ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських
прав відповідача, не є такими, що
заслуговують на застосування такого
крайнього заходу впливу, яким є
позбавлення батьківських прав на
дитину.

Також позивачка не довела суду, що
спілкування відповідача з дитиною в
подальшому може призвести до порушень
прав та інтересів дитини.

До суду не надано доказів винної
поведінки або свідомого нехтування
батьківськими обов'язками відповідача
ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини, не
надано доказів і вжиття відносно
відповідача заходів реагування з
приводу неналежного виконання ним
батьківських обов'язків.

Доводи ОСОБА_1, що відповідач
ухилявся від спілкування та від участі
у вихованні дитини протягом всього
часу, спростовуються висновком органу
опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради від 05 лютого 2014р., в
якому за заявою ОСОБА_3, встановлено
спілкування ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, щотижня з 16
год. до 17 год. у понеділок у
присутності матері до набуття дитиною
трирічного віку. Рекомендовано
батькам всі питання стосовно дитини
вирішувати мирним шляхом.

Вказані обставини свідчать про
те, що між сторонами існує спір щодо
участі ОСОБА_3 у спілкуванні та
вихованні дитини.

Та обставина, що у ОСОБА_3 мається
заборгованість по аліментах на дитину,
не може служити підставою для
позбавлення батьківських прав,
оскільки, як слідує із матеріалів
справи, відповідач не ухиляється від
сплати аліментів, а намагається
сплачувати їх, виходячи із заробітної
плати, яку він отримує у розмірі 1500 грн.
Доказів щодо інших доходів у ОСОБА_3,
більшого розміру заробітку (доходу)
позивачем не надано.

В матеріалах справи відсутні
дані, які б негативно характеризували
ОСОБА_3, як особистість та члена
суспільства.

Доводи ОСОБА_1 про те, що
судом не правильно нарахована пеня за
прострочку сплати аліментів, яку
необхідно стягнути у розмірі 1978,60 грн.
заборгованість по аліментам підлягає
стягненню у розмірі 6382,43 грн.,
додаткові витрати на утримання дитини
необхідно стягнути у розмірі 975,35 грн.
до уваги не приймаються, оскільки під
час розгляду справи, суд першої
інстанції погодився із розрахунком
заборгованості, який був зроблений
Другим Приморським відділом
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції. Розмір
заборгованості складено станом на 01
березня 2014р. (а.с. 238 т.1). Також судом
вірно стягнуто додаткові витрати,
виходячи із загальної суми
встановленої судом у розмірі 1720 грн.,
які витрачені на проходження
обстежень та лікування дитини, а тому
суд правильно стягнув додаткові
витрати з ОСОБА_3 у розмірі 860 грн.

Доводи ОСОБА_3 щодо неправильного
розрахунку заборгованості по
аліментам, пені, додаткових витрат до
уваги не приймаються.

Інші доводи апеляційних скарг не є
суттєвими і не містять передбачених
законом підстав для скасування
рішення суду.

Оскільки при подачі апеляційної
скарги ОСОБА_1 була звільнена від
сплати судового збору у розмірі 121,80
грн., вказаний розмір підлягає
стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Враховуючи все
вищевикладене, колегія суддів,
розглянувши скарги в межах позовних
вимог та доводів апеляційних скарг
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційних
скаргах доводи правильність висновків
суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційні
скарги задоволенню не підлягають,
рішення суду першої інстанції
необхідно залишити без змін.

Підстав для постановлення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209, 307 п.1ч.1,
308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 15 липня 2014 року - залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір за подачу апеляційної
скарги у розмірі 121(сто двадцять одну)
грн. 80 коп.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

О.М. Таварткіладзе

А.І. Дрішлюк