АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 12 травня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя
особа: Орган опіки та піклування
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
недійсним та скасування розпорядження.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 р. ОСОБА_1 звернулася у суд
з позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним і скасування розпорядження
про приватизацію кватири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
розпорядження органу приватизації
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації від 09 липня 2007
р. №32963 про приватизацію квартир
АДРЕСА_1 прийнято з порушенням вимог
закону, а неправомірними діями
відповідачки порушено її права та
інтереси, остільки, як зазначала
позивачка, вона також мала право
приймати участь у приватизації
вказаних квартир.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 18 лютого 2014 р. до участі у
справі залучено відповідачів:
Голосіївську районної в м. Києві
державну адміністрацію, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_2, ОСОБА_11 та третю особу: Орган
опіки та піклування Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 12 травня 2014 р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, за
змістом апеляційної скарги,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши позивачку,
яка підтримала апеляційну скаргу та
просила її задовольнити, представників
відповідачів, які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 23
січня 1974 р. Виконавчим комітетом
Київської міської ради депутатів
трудящих ОСОБА_12 та її сім'ю з
чотирнадцяти осіб, в тому числі й
позивачці, видано ордер №Г221420 на
житлове приміщення - квартири АДРЕСА_1
/а.с.156/.

04 листопада 1986 р. ОСОБА_1 знялася з
реєстраційного обліку із зазначено
житлового приміщення та з 07 лютого 1992
р. зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5/.

Встановлено, що квартири АДРЕСА_1 у 2007 р.
приватизовано органом приватизації
Голосіївської районної ради в м. Києві
на ім'я відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_13, ОСОБА_2, які були власниками
особових рахунків та звернулися з
відповідною заявою до органу
приватизації, та на ім'я членів їх
сімей, які постійно мешкають у
відповідних квартирах, що
підтверджується довідками за формою
№3, за наслідками розгляду яких
органом приватизації й було прийнято
відповідні розпорядження /а.с.150-166/.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог районний суд, з урахуванням
положень ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», виходив з того, що ОСОБА_1 не
належала до членів сім'ї, які постійно
мешкають в одній квартирі, в тому числі
- тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло; у 1986 р.
вона добровільно змінила місце
реєстрації та фактичне місце
проживання, а тому її згода на
приватизацію квартир АДРЕСА_1, а також
її участь у такій приватизації,
законодавством не передбачена.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_1 має право на частку у зазначених
квартирах, остільки фактично вони є
спадковим майном її батька не можуть
бути прийняті до уваги, остільки
висновків суду про дотримання порядку
приватизації спірних житлових
приміщень не спростовують.

Так, згідно положень ст.8 Закону України
«Про приватизацію житлового фонду»
передача квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку. Передача квартир (будинків)
у власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

На підтвердження порушення порядку
приватизації житлових приміщень
позивачкою не надано належних доказів,
й твердження про її право на участь у
приватизації спростовується
матеріалами справи, які свідчать, що
ОСОБА_1 на момент приватизації не
проживала у спірних житлових
приміщенням та не була тимчасово
відсутньою, остільки має постійне
місце реєстрації та проживання за
іншою адресою.

Відповідно до положень ст.55, 124
Конституції України та ст.3 ЦПК кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст.10 ЦПК України.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про відсутність
правових підстав до задоволення
позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 12 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/17393/13-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/11310/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
МирошниченкоО.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.