АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3357/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2037/860/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19» травня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду
Харківської області від 27 березня 2014
року по справі за заявою ОСОБА_2,
заінтересовані особи: ОСОБА_1,
Шевченківська селищна рада
Харківської області про визнання
фізичної особи недієздатною,
призначення його опікуном та
зустрічною заявою ОСОБА_1,
заінтересовані особи: ОСОБА_2,
Шевченківська селищна рада
Харківської області про визнання
фізичної особи недієздатною та
призначення її опікуном,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зазначеною та у подальшому
уточненою заявою. В обґрунтування
своєї заяви посилався на те, що з 13.11.1992
року по 23.12.2004 року він перебував у
шлюбі з ОСОБА_1, від якого мають сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначив, що його син,
ОСОБА_3, має статус інваліда дитинства,
страждає на психічний розлад та
знаходиться на обліку у психіатра,
неодноразово проходив стаціонарне
обстеження в Харківській міській
клінічній психіатричній лікарні № 3.
Через хворобу він не здатний
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. 28.04.2009 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Московської районної в місті Харкові
ради № 10327 та путівки № 202 від 06.05.2009
року ОСОБА_3 направлений до
Шевченківського дитячого будинку -
інтернату за адресою: Харківська
область, селище Шевченкове, вул. Леніна,
44. Зазначив, що на час направлення сина
до будинку - інтернату він не мав
постійного місця проживання,
постійного місця роботи і заробітку,
тому не заперечував проти направлення
сина до будинку - інтернату системи
соціального забезпечення, але на
теперішній час його матеріальне,
житлове і соціальне становище
змінилося. Вказав, що після розірвання
шлюбу з ОСОБА_1 з нею залишилася їхня
донька - ОСОБА_4 та з 08.10.2007 року ОСОБА_1
помістила доньку в школу - інтернат № 11
м. Харкова з діагнозом - наслідки
органічного ураження ЦНС,
церебрастенічний синдром. Дитина
знаходиться в інтернаті з понеділка по
п`ятницю, на вихідні та в канікулярні
дні донька проживає з відповідачкою за
адресою: АДРЕСА_1 або приходить до нього
в гості. Вважав, що віддавши сина, а
потім і доньку в інтернат, ОСОБА_1
фактично підтвердила своє небажання
опікуватися хворими дітьми. Просив
визнати недієздатним ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити опіку над
ОСОБА_3 і призначити його опікуном
ОСОБА_3

ОСОБА_1 заяву не визнала та подала
зустрічну та в подальшому уточнену
заяву. В обґрунтування своєї заяви
посилалася на те, що її син ОСОБА_3 має
вроджені вади та з 26.09.2013 року йому
встановлено ІІ групу інвалідності
безстроково, як інваліду з дитинства з
попереднім діагнозом - помірна
розумова відсталість, шизофренія,
проста форма, безперервний тип
протікання, внаслідок хвороби він не
здатний усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними і потребує опіки.
Зазначила, що з 2000 року він перебуває на
обліку в психоневрологічному
диспансері № 5 міста Харкова.
Інвалідність призначена йому тільки в
квітні 2007 року, а у листопаді 2007 року
ОСОБА_2 пішов з сім`ї та у подальшому не
проявляв зацікавленості до стану
здоров`я та життя свого сина. Вказала,
що до 13 річного віку ОСОБА_3 виховувався
в домашніх умовах, але у зв'язку з
погіршенням його стану, після
обстеження в спеціалізованому
відділенні, у відповідності до
рекомендацій спеціалістів ПМПК м.
Харкова за спільною згодою батьків
вирішено влаштувати їхнього сина до
дитячого будинку - інтернату
відповідного типу, так як він потребує
індивідуального навчання, нагляду і
корекції. Зазначила, що за заявою
ОСОБА_2 на даний момент ОСОБА_3
знаходиться у нього дома і добровільно
повертати сина до закладу не хоче,
строки перебування ОСОБА_3 на канікулах
давно сплинули, їй бачитися з сином не
дає, належного лікування та медичного
обслуговування тривалий час не
отримує, на неодноразові звернення
директора будинку - інтернату ОСОБА_2 не
реагує. Просила визнати її сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним, призначити
її опікуном над ОСОБА_3

Справа судами слухалася неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 27 березня
2014 року заяву ОСОБА_2 та зустрічну заяву
ОСОБА_1 - задоволено, визнано
недієздатним ОСОБА_3, призначено
опікунами ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення суду - скасувати в
частині призначення опіки, призначити
її єдиним опікуном над ОСОБА_3 При цьому
посилалася на неповне з`ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважала, що суд не надав належної
оцінки доказам у справі і як доводи
апеляційної скарги виклала позовні
вимоги та зазначила, що у разі
призначення декількох опікунів їх дії
повинні бути узгодженні, однак у неї та
ОСОБА_2 протилежне бачення щодо
подальшого життя їхнього сина, про що
вона неодноразово наголошувала під час
засідань; що ОСОБА_2 не виконує
самостійно обов'язків опікуна, а
перекладає їх на бабку; що її син має
рекомендації медико - педагогічної
комісії щодо його перебування в
закладі соціального захисту ІІ
профілю; що її син потребує отримання
повного складу реабілітаційних,
медичних та освітніх послуг.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи заяви, суд першої
інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з обставин справи
та інтересів повнолітнього ОСОБА_3

Відповідно до статті 24 ЦК України
людина як учасник цивільних відносин
вважається фізичною особою, яка
наділена цивільною правосуб'єктністю,
що включає в себе: цивільну
правоздатність та цивільну
дієздатність. Цивільна правоздатність
- це здатність фізичної особи мати
цивільні права та обов'язки. Вона є
невіддільною від людини, оскільки
набувається з моменту народження та
припиняється в момент смерті фізичної
особи, що передбачено ст. 25 ЦК України.
Інше поняття цивільна дієздатність,
тобто здатність своїми діями набувати
цивільні права і самостійно їх
здійснювати, а також створювати своїми
діями для себе цивільні обов'язки,
самостійно їх виконувати та нести
відповідальність у разі їх невиконання
(ст. 30 ЦК України). Цивільна
дієздатність залежить від віку та
психічного розвитку людини, що означає
ступінь усвідомлення людиною значення
своїх дій та здатність керувати ними.
Однак, в ряді випадків фізична особа
може бути обмежена в цивільній
дієздатності або ж зовсім її
позбавлена.

Недієздатна особа в залежності від
ступеню психічного розладу в тій чи
іншій мірі не може повноцінно
регулювати свої дії, розуміти їх
значення і відповідати за них, вона
нездатна повною мірою реалізовувати
свої права і виконувати обов'язки.

Відповідно до положень ст. 39 ЦК України
фізична особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок
хронічного, стійкого психічного
розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати
ними. Порядок визнання фізичної особи
недієздатною встановлюється Цивільним
процесуальним кодексом України.

Згідно ч.3 ст.237 ЦПК України заява про
визнання фізичної особи недієздатною
може бути подана членами її сім'ї,
близькими родичами, незалежно від їх
спільного проживання, органом опіки та
піклування, психіатричним закладом.

Пленум Верховного Суду України у п.2
постанови від 28 березня 1972 року №3 із
змінами та доповненнями «Про судову
практику в справах про визнання
громадянина обмежено дієздатним чи
недієздатним» роз'яснив, що справа про
визнання громадянина недієздатним
може бути порушена лише за заявою осіб,
зазначених у ст. 237 ЦПК і відповідати
вимогам ст. ст. 119, 238 ЦПК.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що заявники від
шлюбу, який розірвано у 2004 році, мають
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як вбачається
з матеріалів справи ОСОБА_3 з дитинства
знаходився під наглядом лікаря -
психіатра, неодноразово лікувався в
психіатричній лікарні. Згідно
медичного висновку № 30 від 17.04.2007 року ,
№ 28 від 13.04.2009 року та № 7 від 29.04.2011 року
ОСОБА_3 виявляє ознаки шизофренії у
простій формі. З 21.05.2009 року він
перебуває в Шевченківському дитячому
будинку - інтернаті системи
соціального забезпечення 2 профілю. На
момент розгляду справи ОСОБА_3 досяг
повноліття, але з Шевченківського
дитячого будинку - інтернату за заявою
його матері ОСОБА_1 його не відраховано.
Із акту № 566 амбулаторної судово -
психіатричної експертизи від 05.06.2012
року, яку проведено на підставі ухвали
Шевченківського районного суду
Харківської області від 04.04.2012 року
вбачається, що ОСОБА_3 виявляє ознаки
стійкого психічного розладу у формі
повільної розумової відсталості та за
своїм психічним станом не здатний
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Оскільки ОСОБА_3 страждає на хронічний
стійкий психічний розлад в формі
шизофренії та внаслідок цього не
здатний усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними, судова колегія
вважає, що висновок суду щодо визнання
його недієздатним є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд
встановлює опікуна над фізичною особою
у разі визнання її недієздатною і
призначає опікуна за поданням органу
опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України
опікун призначається переважно з осіб,
які перебувають у сімейних, родинних
відносинах з підопічним з урахуванням
особистих стосунків між ними,
можливості особи виконувати обов'язки
опікуна.

Частиною 1 статті 249 СК України опікун
зобов'язаний виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
психічний, духовний розвиток,
забезпечити одержання дитиною повної
загальної середньої освіти. Опікун має
право самостійно визначати способи
виховання дитини з урахуванням думки
дитини та рекомендації органу опіки та
піклування.

Частиною 5 ст. 63 ЦК України передбачено,
що фізичній особі може бути призначено
одного або кількох опікунів чи
піклувальників.

Пунктами 2.1, 3.1 Правил опіки та
піклування, затверджених наказом
Державного комітету України у справах
сім'ї та молоді, Міністерством освіти
України, Міністерством охорони
здоров'я України, Міністерством праці
та соціальної політики України 26.05.1999
року вбачається, що опіка
встановлюється над громадянами,
визнаними судом недієздатними
внаслідок психічних захворювань. При
призначенні опікуна беруться до уваги
його можливості виконувати опікунські
обов'язки, стосунки між ним та
підопічним. Переважне право серед
кількох осіб, які бажають стати
опікунами над однією і тією ж дитиною
надається родичам дитини незалежно від
місця їх проживання.

Згідно висновку про доцільність
встановлення піклування над
недієздатною особою служби у справах
дітей Шевченківської районної
державної адміністрації Харківської
області та подання виконавчого
комітету Шевченківської селищної ради
про можливість призначення ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 опікунами їх сина ОСОБА_3 ці
установи не заперечують проти
призначення заявників опікунами їх
сина.

Як вбачається з матеріалів справи,
після розірвання шлюбу заявники стали
мешкати окремо - батько ОСОБА_2 - за
адресою: АДРЕСА_2, мати ОСОБА_1 - за
адресою: АДРЕСА_1. Заявники мають
належні житлово - побутові умови,
постійний дохід, позитивні
характеристики. Під час знаходження
ОСОБА_3 в будинку - інтернаті протягом
2011 - 2012 року відвідували сина один раз
на місяць.

В суді апеляційної інстанції заявники
пояснили, що вони не можуть дійти згоди
щодо виховання їх сина. ОСОБА_2 не
заперечував проти призначення їх обох
опікунами, ОСОБА_1 вважала, що тільки її
необхідно призначити опікуном. Проте,
як вбачається з матеріалів справи між
обома батьками та сином існують добрі
стосунки, кожен з батьків прагне
піклуватися про свого сина.

Відповідно до ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків має ґрунтуватися
на повазі до прав дитини та її людської
гідності.

Стаття 157 СК України передбачає, що
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Із змісту ч. 5 ст. 63 ЦК України
вбачається, що у разі призначення особі
декількох опікунів або піклувальників
їх дії повинні бути узгоджені. Опікуни
або піклувальники повинні визначитися
самостійно стосовно їх функцій,
розподілу функцій між ними.

Виходячи з того, що виховання дитини
вирішується батьками спільно та
враховуючи інтереси повнолітнього
ОСОБА_3, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції правильно вирішив,
призначивши опікунами обох заявників -
батьків сина.

Оскільки рішення суду постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, воно є законним
та обгрунтованим, і підстав для його
скасування або зміни немає. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1.ч. 1 ст. 307, ст. ст.
308, 313, п.1.ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 27 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Судді: