Номер провадження: 22-ц/785/5754/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Луняченка А.В., Дрішлюка
А.І.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 квітня 2014 року у цивільній
справі за позовом Одеського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України та Державного
підприємства «Одеська залізниця» до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
завданої в результаті вчинення
злочинних дій, -

Встановила:

Позивач - Одеський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області, в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України та Державного
підприємства «Одеська залізниця»
звернувся до суду з позовною заявою до
відповідача та за уточненою вимогою
просив стягнути з відповідача на
користь Державного підприємства
«Одеська залізниця» матеріальну шкоду
у розмірі 102047, 42 гривень, посилаючись на
таке. Між ДП «Одеська залізниця» та ПП
ТАРАНТ-ЕНЕРГО" () 30 грудня 2009
року укладений договір № ОД/Е-09-1722НЮ з
розробки проекту і робочої
документації: "Підвищення пропускної
спроможності напряму
Знамянка-Долинське-Миколаїв-Херсон-Джа
нкой": ТЕО розробка схеми зовнішнього
електропостачання тягових підстанцій
"Новоплатовка", "Миколаїв", Ділянка
Долинська (включно) - Миколаїв (включно)
Одеської залізниці на загальну суму 499
056,00 грн. Відповідача ОСОБА_2 наказом №
421/НОК від 22.07.2008 призначено на посаду
головного інженера служби
електропостачання ДП «Одеська
залізниця». Відповідач, перебуваючи на
вказаній посаді, неякісне перевірив
кошторис № 2 і вартість робіт,
зазначених у цьому договорі, які
необхідно було виконати при виконанні
предмета договору, а саме: узгодження
ТЕО, економічні розрахунки, участь в
нарадах, вартість яких визначена по
кошторисах форми №3-П, як сума прямих
витрат (витрат на оплату праці,
відрахування на соціальні заходи,
матеріальні витрати, витрати на
відрядження та ін. витрати), які
фактично на момент прийняття робіт не
проводилися, виконані не були і
первинні документи на ці роботи
оформлялися, а також не врахував того,
що витрати на затвердження, економічні
розрахунки, участь в нарадах, додатково
в розрахунки не включаються, оскільки
такі витрати враховані за цінами
"Збірки цін на проектні роботи для
будівництва" (Москва, 1990 рік), на
підставі яких визначена вартість
проектних робіт по кошторису № 1 (за
формою 2-П). У зв'язку із зазначеним,
головним інженером служби
електропостачання Одеської залізниці
ОСОБА_2, внаслідок несумлінного
ставлення до виконання своїх службових
обов'язків, заподіяно збиток ДП
"Одеська залізниця" на загальну суму 102
047,42 гривень. Постановою Приморського
районного суду м. Одеси від 23 березня 2012
року відповідача, звинуваченого у
вчиненні злочину, передбаченого
частиною 2 статті 367 КК України,
звільнено від кримінальної
відповідальності у зв'язку з
застосуванням акту амністії.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судове засідання з'явився, позовні
вимоги не

визнав, заперечував проти задоволення
позову в повному обсязі, посилався на:
пропуск строків позовної давності, про
застосування якої заявлено у судовому
засіданні; недоведеність вини
відповідача у настанні збитків в ДП
«Одеська залізниця», наявності
причинного зв'язку між шкодою за діями
відповідача; наявність іншого судового
рішення - Господарського суду м. Києва
від 22.02.2012 року, згідно з яким у
задоволенні позову ДП «Одеська
залізниця» про стягнення з ПП
«Гарант-Енерго» грошових коштів,
набутих без достатньої правової
підстави в сумі 131 821,69 гривень, -
відмовлено.

Представник особи, в
інтересах якої подано позов ОСОБА_4, та
представник позивача прокурор
Супруновський В.І. у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали повному
обсязі.

Інші учасники судового розгляду
про дату, час та місце судових засідань
у справі повідомлялися належним чином,
у судове засідання не з'явилися, про
поважні причини неявки суд не
повідомили.

Рішенням суду позов задоволено.

На рішення суду ОСОБА_2 приніс
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, постановити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на те, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, а також, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено
наступне.

Між ДП «Одеська залізниця» та ІШ
ТАРАНТ-ЕНЕРГО" () 30 грудня 2009
року укладений договір № ОД/Е-09-1722НЮ, з
розробки проекту і робочої
документації: "Підвищення пропускної
спроможності напряму
«Знамянка-Долинське-Миколаїв-Херсон-
Джанкой": ТЕО розробки схеми
зовнішнього електропостачання
тягових підстанцій "Новоплатовка",
"Миколаїв", Ділянка Долинська (включно) -
Миколаїв (включно) Одеської залізниці,
на загальну суму 499 056,00 грн.

Відповідача ОСОБА_2 наказом №
421/НОК від 22.07.2008 року призначено на
посаду головного інженера служби
електропостачання ДП «Одеська
залізниця».

Відповідно до акту про
результати позапланової ревізії
окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
«Одеська залізниця» щодо дотримання
законодавства про виконання договорів
від імені ДП «Одеська залізниця» із ПП
«Гарант-Енерго» № ОД/Е-09-1722 НЮ,
№ОД/Е-09-1723 НЮ від 27.09.2011 року, проведених
КРУ в Одеській області, встановлено
завищення вартості проектних робіт на
суму в 102 047,42 грн. (сто дві тисячі сорок
сім гривень сорок дві копійки) (а.с. 106).
Факт завищення вартості проектних
робіт підтверджується висновком
експертизи від 18 серпня 2011 року,
проведеної експертами Інституту
«Укренергомережпроект».

За встановленими фактами у
відношенні відповідача порушено
кримінальну справу за звинуваченням у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
367 КК України.

Приморським районним судом м.
Одеси 18.03.2012 року ухвалено постанову по
кримінальній справі № 1522/5137/2012 за
звинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК
України, у зв'язку з службовою
недбалістю, тобто невиконанням або
неналежним виконанням службовою
особою своїх службових обов'язків
через несумлінне ставлення до них, що
завдало істотної шкоди охоронюваним
законом правам, свободам та інтересам
окремих громадян, державним чи
громадським інтересам або інтересам
окремих юридичних осіб, та спричинило
тяжкі наслідки. У відповідності до цієї
постанови звинуваченого у скоєні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК
України, ОСОБА_2 звільнив від
кримінальної відповідальності на
підставі п. «в» ст. 1 ст.7 Закону України
«Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року
№3680-VI. Провадження по вказаній
кримінальній справі закрито, постанова
сторонами не оскаржувалася та набрала
законної сили 30 березня 2012 року.

Заяву про застосування до
відповідача акту амністії вчинено ним
самим, заперечень проти такої підстави
завершення кримінального провадження
відповідачем не заявлено.

Відповідно до Закону України "Про
застосування амністії в Україні" від
01.01.1996 року амністія - це повне або
часткове звільнення від кримінальної
відповідальності і покарання певної
категорії осіб, які засудженні за
вчинення злочину, або кримінальні
справи стосовно яких перебувають у
провадженні органів дізнання,
досудового слідства чи суду, але не
розглянуті останніми, або ж розглянуті,
але вироки стосовно цих осіб не набрали
законної сили.

Згідно з листом Верховного Суду
України від 01.02.2004 року "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулюють закриття кримінальних справ"
звільнення від кримінальної
відповідальності - це відмова держави
(її компетентних органів ) від
засудження особи, вчинила злочин, та
застосування до неї
кримінально-правових засобів
примусового характеру Закриття справ
щодо таких осіб є проявом
загальної тенденції розвитку
кримінального законодавства у напрямі
пом'якшення відповідальності за
злочини невеликої та середньої
тяжкості, вчинені вперше, законодавчим
втіленням державного гуманізму,
наданням державою людині, яка
оступилася, можливості виправитися.
Водночас, звільнення
від кримінальної відповідальності не
є виправданням особи. У
відповідності з правилом ч. 2 ст. 14
Закону України "Про амністію" від 08.07.2011
року, амністія не звільняє від
обов'язку відшкодувати заподіяну
злочином шкоду, який покладено на особу
вироком або рішенням суду.

Постановою старшого слідчого
Одеської транспортної прокуратури
молодшого радника юстиції
Кашульського А.В. від 09.02.2012 року ОСОБА_2
залучено у якості обвинуваченого у
вказаній кримінальній справі.

Обвинувальним висновком,
затвердженим 24 лютого 2012 року в.о.
Одеського транспортного прокурора І.В.
Юрком, у вказаній кримінальній справі -
звинувачено відповідача у справі у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
367 КК України (том 7, а.с. 145-189
кримінальної справи №1522/5137/2012 за
звинуваченням ОСОБА_2). При цьому, до
складу злочину, у вчиненні якого
звинувачено ОСОБА_2, включено відомості
про майнову шкоду, завдану злочинними
діями цієї особи інтересам ДП «Одеська
залізниця» на суму в 102 047,42 гривень (том
7, а.с. 188 кримінальної справи).

У відповідності до правила
частини 2 статті 3 Закону України «Про
застосування амністії в Україні»,
установивши в стадії судового розгляду
кримінальної справи наявність акта
амністії, що усуває застосування
покарання за вчинене діяння, суд, за
доведеності вини особи, постановляє
обвинувальний вирок із звільненням
засудженого від відбування покарання.

Таким чином, рішення про
застосування амністії судом є видом
обвинувального вироку, що
постановлюється лише в разі
доведеності вини особи у вчиненні
злочину.
Звільнення особи від кримінальної
відповідальності на підставі
застосування акту амністії не може
свідчити про невчиненняособою злочину,
звинуваченою у ньому. З огляду на це
особа, яка вважає себе невинуватою у
вчиненні злочину або вина якої у
вчиненні злочину не доведена, вправі
вимагати не застосування акту
амністії, а постановления
виправдувального вироку або ухвалення
постанови про відсутність події та
складу злочину в діях такої особи.
Лише таки процесуальні
рішення носять реабілітуючий
характер та звільняють особу від
усіх звинувачень у вчиненні
протиправного карного діяння.

У цьому висновку суд застосував
положення частини 4 статті 61 ЦПК
України, за яким вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою. Отже, обставини вчинення
злочину ОСОБА_2 у всіх його складових та
кваліфікуючих елементах, в тому числі у
питаннях вини, протиправності дій,
причинного зв'язку між діями особи та
настанням шкоди інтересам потерпілої
особи, розміру та обгрунтування шкоди
вважаються встановленими зазначеною
постановою суду від 23 березня 2012 року в
усіх складових та обставинах
пред'явленого цій особі звинувачення.

Вказаною постановою суду від
23.03.2012 року вважаються встановленими
обставини скоєного відповідачем
злочину, вчиненого на шкоду інтересам
ДП «Одеська залізниця». Під час
проведення досудового розслідування
вказаної кримінальної справи органами
досудового слідства та судом ДП
«Одеська залізниця» визнано
потерпілою стороною внаслідок
злочинних дій відповідача. Вказаним
злочином цьому підприємству заподіяно
матеріальної шкоди на суму 102 047,42
гривень.

Отже, аналіз матеріалів
зазначеної кримінальної справи, в тому
числі зміст заяви обвинуваченого у
судовому засіданні по цій справі з
клопотанням про застосування до нього
акту амністії, передбаченої п. «в» ст. 1
Закону України «Про амністію»,
свідчить про визнання ОСОБА_2 факту
вчинення ним вказаного злочину, вини та
факту заподіяння своїми діями ДП
«Одеська залізниця» матеріальної
шкоди, що входить до складу цього
злочину.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилом частини 1 статті 130
КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

Згідно з правилом ч. З ст. 134 КЗпП
України відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку.

Правило ч. З ст. 134 КЗпП України є
спеціальним по відношенню до
загального правила статті 132 цього
Кодексу та підлягає переважному
застосуванню до правовідносин,
досліджуваних судом, за яких
відповідачем як працівником завдано
шкоди підприємству своїми винними
діями, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку. З огляду на це обмеження
відповідальності працівника
розміром його середнього місячного
заробітку у спірних правовідносинах
не допускається.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК
України, вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно з вимогами ст. 1167
ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
За частиною 4 статті 1193 ЦК України, суд
може зменшити розмір відшкодування
шкоди, завданої фізичною особою,
залежно від її матеріального
становища, крім випадків, коли шкоди
завдано вчиненням злочину.

Таким чином, головний інженер
служби електропостачання ДП «Одеська
залізниця» ОСОБА_2, неналежне, недбало
виконуючи свої службові обов'язки,
внаслідок несумлінного ставлення до
них, вчинив злочин, внаслідок чого
завдав шкоди майновим інтересам ДП
"Одеська залізниця» обчисленої у
розмірі 102 047, 42 гривень.

У відповідності до правила
частини статті 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.258 ЦК
України для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність:
скорочена або більш тривала порівняно
із загальною позовною давністю.

За правилом ч.ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП
України для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди. Встановлений частиною третьою
цієї статті строк застосовується і при
зверненні до суду вищестоящого органу
або прокурора.

За загальним правилом, визначеним
ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідач зазначає, що позивач
дізнався про заподіяння шкоди 21.10.2011
року, що підтверджується штампом про
отримання на супровідному листі КРУ в
Одеській області від 21.10.2011 року. Втім,
судом враховано, що первинне ДП
«Одеська залізниця» не визнавало факту
завдання їй відповідачем матеріальної
шкоди, що підтверджується, зокрема,
запереченнями до акту №05-19/593 від 27.09.2011
року. Зазначене додатково
підтверджується тим фактом, що
кримінальна справа за ознаками
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 та ч. 2
ст. 366 КК України була порушена за
фактом виявленого діяння, а не у
відношенні ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 набув статусу
обвинувачуваного у кримінальній
справі лише з порушенням кримінальної
справи у відношенні нього постановами
від 27 січня 2012 року та 08 лютого 2012 року.

Таким чином, факт вчинення злочину
вважається встановленим з моменту
набрання відповідним судовим рішенням
законної сили, а відтак, враховуючи
набрання постановою законної сили 30
березня 2012 року, до вимог Одеського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері Одеської
області в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України
та Державного підприємства «Одеська
залізниця» до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої в результаті вчинення
злочинних дій, позовна давність
застосуванню не підлягає, оскільки
судом не встановлення факту її спливу.

Також судом враховано, що
відповідач фактично визнав обсяг
завданої матеріальної шкоди
відповідачу, заявивши під час розгляду
зазначеної кримінальної справи
клопотання про застосування до нього
положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про
амністію».

Отже, судова колегія вважає, що
право вимоги у ДП «Одеська залізниця»
на відшкодування завданої в результаті
вчинення злочину шкоди, що ґрунтується
на спеціальній нормі пункту З частини 1
статті 134 КЗпП України, виникло лише з
набранням постановою Приморського
районного суду м. Одеси від 23 березня 2012
року законної сили. В цьому суд має
виходити з фундаментальних положень
частини 1 статті 62 Конституції України,
згідно із якими особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

За наведених обставин, пропущення
позивачем строків позовної давності за
вказаною вимогою не доведена.

Інші доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються вищевикладеним та
матеріалами справи, а письмових
доказів на підтвердження доводів
апеляційної скарги до апеляційного
суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують, задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307 ч.1, п.1, 319, 324
ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак її може
бути оскаржено до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Ісаєва

Судді:
А.В. Луняченко

А.І. Дрішлюк