У х в а л а

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Гончара В.П.,
Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про захист прав
споживачів та стягнення грошових
коштів за нікчемним договором,

за касаційною скаргою Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
в особі представника за
довіреністю Ткаченко Ірини Валеріївни
на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 06
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 14 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» (далі -
ПП «Грандфінресурс»), в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
грошові кошти, сплачені на його рахунок
відповідно до нікчемної угоди від 31
травня 2011 року № 202723 у розмірі 12 374
грн 50 коп.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що у червні 2011
року звернувся до відповідача за
наданням позики, і на вимогу
відповідача, як на необхідну умову для
отримання коштів, сплатив перший
внесок у розмірі 5 600 грн.

Вказав, що механізм видачі позики був
наступний: він сплачує перший внесок,
підписує угоду та додатки, потім
приблизно в термін від трьох до десяти
днів отримує кошти у якості позики.

Після сплати першого внеску між ним та
відповідачем 13 червня 2011 року
було укладено угоду № 202723, відповідно
до умов якої відповідач у період від
трьох до десяти днів зобов'язався
видати йому грошові кошти.

Позивач зазначив, що в обумовлений
строк грошові кошти не отримав, а його
звернення до відповідача про виконання
зобов'язання за договором були
проігноровані.

Вважає, що угода була укладена під
впливом омани та із застосуванням
нечесної підприємницької практики, у
зв'язку з чим є нікчемною, а тому просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Луганська від
06 серпня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі
12 044 грн 50 коп., сплачені за договором
від 31 травня 2011 року № 202723, укладеним
між ПП «Грандфінресурс» та
ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 14 січня 2014 року апеляційну
скаргу ПП «Грандфінресурс» відхилено,
заочне рішення Ленінського районного
суду м. Луганська від 06 серпня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПП
«Грандфінресурс» - Ткаченко
І.В., посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, виходили з того, що
діяльність відповідача по своїй суті є
пірамідальною схемою, на час укладення
угоди фактично позивача, як споживача,
введено в оману, тому спірний договір є
нікчемним (його недійсність
встановлена законом) і до нього слід
застосовувати наслідки недійсності
правочину, передбачені ст. 216 ЦК
України.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
неповним з'ясуванням обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 31 травня 2011 року
між ОСОБА_3 та ПП «Грандфінресурс»
укладено договір № 202723 про надання
послуг з метою отримання грошової
позики у розмірі 80 000 грн, предметом
якого є надання клієнту послуг з
адміністрування системи за програмою
«Альянс Україна» з метою придбання
товару в групі (а.с. 7-12).

Пунктом 1.1 статті 1 вказаного договору
передбачено, що адміністратор за
згодою учасника зобов'язується вчинити
від імені та за рахунок учасника певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару, або відповідної суми позики,
зазначеної у додатку 1 до цього
договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», що
міститься в додатку 2, який є
невід'ємною частиною вказаного
договору, у тому числі сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування, організувати та
проводити захід з розподілу грошового
фонду, здійснити оплату товару на
користь учасника або надати учаснику
відповідну суму позики.

Відповідно до п. п. 2.1.1, 2.1.2 договору
учасник зобов'язується сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання сторонами цього договору та
адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу; своєчасно, не пізніше 15
числа кожного місяця, сплачує
загальний платіж, який включає чистий
внесок, за рахунок якого адміністратор
здійснює оплату вартості товару чи
надає відповідні суми у позику, та
адміністративні витрати, що є сплатою
за послуги адміністратора з
організації діяльності програми.

Із умов програми «Альянс Україна»
(додаток 2 до договору) встановлено, що
дозвіл, який надається
адміністратором, є правом на отримання
товару, на підставі якого
адміністратор проводить оплату товару,
організовує його передачу у власність
учасника або надає відповідну суму у
позику. Дозвіл надається учаснику за
результатами заходу з розподілу
грошового фонду. При цьому фонд реєстру
- це сума чистих внесків, сплачених
учасниками, що витрачаються на їх
користь і знаходяться на спеціальному
рахунку адміністратора в банківській
установі.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на виконання
умов договору позивачем було сплачено
відповідачу 31 травня 2011 року
одноразовий внесок у розмірі 5 600 грн
(а.с. 14) та щомісячні платежі в
загальному розмірі 6 444 грн 50 коп. (а.с.
13-23), всього 12 044 грн 50 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19
цього Закону забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальна схема» не надано, однак
визначено ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Вказана правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (набрав
чинності з 9 січня 2012 року) внесено
зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» та доповнено
її п. 11-1, яким до фінансових послуг
віднесено послуги з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах.

За умовами вказаного договору позивач
щомісячно сплачує внески за товар, який
передається йому після одержання
дозволу на його отримання, відтак
споживач в межах укладеного договору
сплачує за товар, а не за можливість
його отримання (ст. ст. 1, 2 договору, ст.
ст. 4, 5 додатка 2).

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суди попередніх інстанцій на порушення
вимог ст. ст. 212-214, 303, 304 ЦПК України на
зазначені вимоги закону та обставини
справи уваги не звернули, не врахували,
що укладений сторонами правочин
передбачає одержання споживачем
необхідного йому товару, визначає
умови, за яких такий товар може бути
одержаний, та дійшли передчасного
висновку про наявність обману та ознак
«пірамідальної схеми» у діях ПП
«Грандфінресурс» під час укладення
договору, оскільки це не узгоджується з
положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» у
взаємозв'язку з нормами Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг».

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що заочне рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 06
серпня 2013 року та ухвала апеляційного
суду Луганської області від 14 січня 2014
року підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
в особі представника за
довіреністю Ткаченко Ірини Валеріївни
задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Луганська від 06
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 14
січня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:

В.П. Гончар

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

В.О. Савченко