АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик О.Ф.,
Ящук Т.І.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 18 червня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення та усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18.06.2014 року даний позов
задоволено. Вселено ОСОБА_2 у квартиру
АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
перешкоди ОСОБА_2 в користуванні
квартирою та надати комплект ключів
від квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового. Апелянт вважає, що
судом не було ураховано, що між
сторонами склалися такі відносини, що
унеможливлюють їх спільне проживання;
що позивач має інше житло, де фактично й
проживає; що позивач набула право
власності на частину квартири, шляхом
тиску та психологічного впливу на
матір; що дії позивачки загрожують
життю та здоров'ю його та його
цивільної дружини і її доньки.
Зазначає, що рішення суду є
упередженим.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав
наведених в ній.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3,
вважали що спір вирішений судом
правильно, просили апеляційну скаргу
відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість
ухваленого рішення в цій частині
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як встановлено судом та убачається з
матеріалів справи сторони по справі є
співвласниками трикімнатної квартири
АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_2 належить 5/9
частин квартири, а ОСОБА_1 належить 4/9
її частини.

Користуватись цим жилим приміщенням
позивачка не може, оскільки відповідач
чинить в цьому перешкоди, що він
фактично не заперечує. З цього приводу
позивачка зверталася до
правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
на свій розсуд володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном.

Право власника квартири
використовувати помешкання для
власного проживання закріплене у ст. 383
ЦК України.

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном. Право громадянина на
користування належною йому квартирою
закріплене і в ст. 150 ЖК України.

Чинне законодавство не ставить
реалізацію цього права в залежність
від того, чи має право власності на
такий об'єкт лише одна особа, чи він
перебуває у власності кількох осіб.

В останньому випадку право спільної
власності здійснюється за згодою всіх
співвласників (ст. 358 ЦК України).

Небажання співвласника надати у
користування іншому співвласнику
належне цим особам майно, є порушенням
прав такого співвласника, що
підлягають судовому захисту.

Жоден із співвласників не має переваг у
користуванні майном і ненадання згоди
у його використанні не може тягти за
собою обмеження права іншого
співвласника.

За таких обставин, встановивши
порушення прав позивачки на
користування належною їй частиною
квартири, суд прийшов до правильного
висновку про обгрунтованість
заявленого ОСОБА_2 позову про вселення
і усунення перешкод в користуванні
належною їй на праві власності
частиною квартири та задовольнив його.

Доводи апелянта про неможливість
спільного проживання сторін в одній
квартирі не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки таке не є підставою для
позбавлення співвласника права на
користування своєю власністю, як не є
підставою і наявність у співвласника
іншого житла.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Проте з позовом про припинення права на
частку у спільному майні відповідач не
звертався.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 18 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 759 / 4926 / 14 -ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/
9989/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Борденюк В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.