Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2634/14
Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової
І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи - відділ громадянства,
імміграції, реєстрації фізичних осіб
ГМВС України в Запорізькій області,
орган опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Шевченківському району, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 07
листопада 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» (далі - Банк) звернувся до
суду із вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи доповнював і
уточнював, в обґрунтування якого
зазначав, що відповідно до договору
кредиту № 647 від 13.09.2007 року ОСОБА_3
отримав кредит в сумі 41 500 доларів США
зі строком повернення до 13 вересня 2016
року відповідно до графіку погашення
кредиту, встановленого додатком до
кредитного договору. В забезпечення
виконання зобов'язань за договором
кредитування відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в той же день уклали
іпотечний договір № 647-іф на квартиру
АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на
праві спільної сумісної власності.
Оскільки відповідач виконував свої
зобов'язання за кредитним договором
неналежним чином, у нього виникла
заборгованість в сумі 416 573 грн. 65 коп.,
яка рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2011
року, що набрало законної сили,
стягнута на користь Банку. Посилаючись
на те, що судове рішення про стягнення
заборгованості за кредитним договором
не виконується, борг за договором не
погашається, Банк просив звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
його продажу з прилюдних торгів, а
також про виселення відповідачів із
зазначеного житла.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 07
листопада 2012 року позов задоволено. В
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 647 від 13.09.2007 року
між відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» і
ОСОБА_3 у сумі 416 835, 79 грн., із яких 416 573, 65
грн. - заборгованості за кредитом,
відсоткам, пені за прострочення
кредиту, пені за прострочення
відсотків; штрафу і неустойки у сумі 262,
14 грн. звернуто стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 69,4 кв. м, житловою площею 48,8 кв. м,
яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на
праві спільної сумісної власності,
передану в іпотеку на підставі
договору іпотеки № 647-іф від 13.09.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстраційним номером
1010, з початковою ціною згідно із
договором іпотеки у сумі 322821 грн.,
шляхом продажу на прилюдних торгах.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 з
припиненням реєстрації відповідачів
за даною адресою.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою цього ж суду від 8 квітня 2014
року заява ОСОБА_6 про перегляд
заочного рішення залишена без
задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення в частині виселення
відповідачів і ухвалення нового про
відмову у позові ОСОБА_6 посилається на
порушення судом першої інстанції прав
і законних інтересів його малолітніх
дітей, якій постійно зареєстровані
проживають в спірній квартирі і мають
право користування житловим
приміщенням.

В засідання апеляційного суду належним
чином відповідачі не з'явилися, апелянт
направив письмове клопотання про
відкладення судового розгляду,
пославшись на свою хворобу, документів
в обґрунтування свого клопотання,
медичну довідку про стан здоров'я, що
унеможливлює участь у судовому
засіданні не надав. Колегія суддів
визнала причини неявки відповідачів і
апелянта ОСОБА_6 неповажними і такими,
що не перешкоджають розгляду справи по
суті судом апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності факту
невиконання боржником умов кредитного
договору щодо оплати щомісячних
платежів та процентів за користування
кредитом, а тому на підставі договору
іпотеки обґрунтовано задовольнив
вимогу іпотекодержателя за основним
зобов'язанням і звернув стягнення на
предмет іпотеки шляхом його продажу на
прилюдних торгах, що не суперечить
вимогам ч.2 ст.43 ЗУ "Про іпотеку".

В зазначеній частині судове рішення
відповідачами не оскаржене.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2, 3 статті 40 цього Закону
встановлено, що після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлення або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення, як на предмет
іпотеки, передбачено ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Згідно з ч. 4 ст. 109 Житлового кодексу
України, ст. ст. 39, 40 Закону України "Про
іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. Примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Вирішуючи спір, суд встановив, що на
виконання вищевказаних вимог закону 26
березня і 5 червня 2012 року відповідачам
була направлена досудова вимога про
добровільне звільнення іпотечного
майна у зв'язку з Тим, що Банком
розпочато процедуру звернення
стягнення на предмет іпотеки, вказана
вимога Банку відповідачами не була
виконана (а.с.18-21).

Суд, при ухваленні рішення дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлених обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права. Апеляційна скарга не містить
доводів, які б свідчили про порушення
норм матеріального і процесуального
права, які призвели чи могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції під час
ухвалення рішення не врахував інтереси
неповнолітніх синів апелянта, колегія
суддів вважає необґрунтованими з тих
підстав, що ні апелянт, ні його
неповнолітні діти на час укладання
договору іпотеки в спірній квартирі
зареєстровані не були та права
власності на неї не мали.

Відповідно до роз'яснень Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, які містяться у п. 44 Постанови
Пленуму № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", суди повинні
виходити з того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладання договору. Будь-які
дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладання
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладання договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Матеріали справи свідчать про те, що на
момент укладання договору іпотеки в
спірній квартирі були прописані
позичальник ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_13 і
сином ОСОБА_4, які являються
співвласниками іпотечного майна
(а.с.11). При укладенні іпотечного
договору відповідачі зазначали , що за
адресою місцезнаходження квартири, що
є предметом договору іпотеки, не
проживають та не зареєстровані
малолітні та/або неповнолітні діти, а
також будь-які інші особи, яких за
законом повинен утримувати
іпотекодавець, а також відсутні
малолітні та/або неповнолітні діти, що
мають право користування квартирою
(а.с.7-9: п.5.3 Іпотечного договору). Таким
чином, відомостей, які б свідчили про
право власності або право користування
спірної квартирою неповнолітніми
дітьми апелянта на момент укладення
договору іпотеки суду не надано.

Реєстрація сім'ї апелянта з
малолітніми дітьми в спірній квартирі
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки не є
підставою для висновку про нікчемність
договору іпотеки і для відмови у
задоволенні вимог іпотекодержателя в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки і виселення всіх мешканців
квартири.

Тому доводи апеляційної скарги про
порушення прав неповнолітніх
ухваленням судового рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
колегія суддів відхиляє.

За утаєння батьками і братом апелянта в
момент підписання договору іпотеки
інформації відносно неповнолітніх
дітей, які за твердженням відповідача
проживають у квартирі, обтяженій
іпотекою, весь ризик за неправдиву
інформацію несуть іпотекодавці, тобто
ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідачем в силу вимог
ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано жодних
доказів на підтвердження своїх
заперечень проти позову та доводів
апеляції про порушення, на думку
апелянта, майнових прав неповнолітніх
дітей щодо забезпеченої договором
іпотеки квартири та чи необхідна була
попередня згода органу опіки та
піклування при укладенні договору
іпотеки. Довідка житлового органу від
20.09.2012 року про склад сім'ї іпотекодавця
ОСОБА_3 станом на 20.09.2012 року не є
достатнім і допустимим доказом на
підтвердження факту проживання і
реєстрації в спірній квартирі апелянта
ОСОБА_6 разом з дружиною і
неповнолітніми дітьми.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і переконливих
доводів щодо наявності підстав для
його скасування в порядку ст.309 ЦПК
України апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. ст.307, 308,313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 07
листопада 2012 року по цій справі в
оскаржуваній частині залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: