Єдиний унікальний номер 205/1836/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Скрипник К.О.

при секретарі
Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини, -

встановив:

Позивач 04 березня 2014 року звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4.
Спадкоємцями першої черги за померлими
батьками є позивач та його померлий
брат ОСОБА_5. Після смерті батьків
відкрилася спадщина у вигляді квартири
АДРЕСА_1. Однак у встановлений законом
строк позивач не звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, оскільки з 21.07.1999
року по 19.07.2002 року відбував
кримінальне покарання в Виправній
установі УЦ-267/22 п. Волчанець,
Приморського краю. 18.03.2002 року
позивачем отримано паспорт Російської
Федерації, де і проживав, мав тяжке
матеріальне становище, потрібно було
знайти місце проживання та роботу.
06.07.2006 року позивач дізнався про смерть
батьків, але не зміг приїхати для
подання заяви про прийняття спадщини,
оскільки не було грошей на покупку
білету, а також для найму житла в
Україні, харчування. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
його брат ОСОБА_5. В позові вказано, що
позивач є громадянином Російської
Федерації, він не знає законодавства
України. 11.04.2012 року Друга державна
нотаріальна контора відмовила в
прийнятті заяви про прийняття спадщини
у зв'язку зі спливом терміну для
прийняття спадщини. Просив визначити
йому додатковий строк тривалістю у
шість місяців для подання заяви про
прийняття спадщини, після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримала та просила
задовольнити. В обґрунтування позовних
вимог посилалась на обставини,
викладені у позові.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та
заперечував проти їх задоволення,
оскільки позивач пропустив строк не з
поважних причин, у зв'язку з чим просив
відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - Друга дніпропетровська
державна нотаріальна контора у судове
засідання не з'явилась, про день і час
проведення судового засідання
повідомлялась належним чином, письмово
просили слухати справу у відсутність
їх представника та прийняти рішення
згідно діючого законодавства.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
мати позивача ОСОБА_3 (а.с.6,9).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача
ОСОБА_4 (а.с.10).

Суд вирішує справу керуючись Цивільним
кодексом України в редакції 1963 р., який
діяв на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.524 ЦК України (в
редакції 1963р.) спадкування
здійснюється по закону та по заповіту.

У відповідності до ст. 525 ЦК України (в
редакції 1963р.) часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкоємця, а
при оголошенні його померлим - день,
вказаний в ст. 21 цього Кодексу.

Місцем відкриття спадщини
відповідно до ст. 526 цього Кодексу
визнається останнє постійне місце
проживання спадкодавця, а коли воно не
відоме - місце знаходження майна чи
його основної частини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК
України (в редакції 1963р.) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) коли
він фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном; 2) коли він
подав у державну нотаріальну контору
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Вказані дії
повинні бути здійснені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено, що позивач у
встановлений строк спадщину не
прийняв.

Згідно відповіді Другої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 07.07.2014 р.,
вбачається, що після смерті ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з заявами про
прийняття спадщини або відмову від
спадщини ніхто не звертався, свідоцтво
про право на спадщину не видавалося.
Після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про право на
спадщину видано ОСОБА_5 (а.с.64).

Згідно ст. 550 ЦК УРСР, строк для
прийняття спадщини, встановлений
статтею 549 цього Кодексу, може бути
продовжений судом, якщо він визнає
причини пропуску строку поважними.

Суд, при розгляді даної цивільної
справи бере до уваги Постанову Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування».

Так, визначаючи спадкоємцеві
додатковий строк для подання заяви про
прийняття спадщини, суд не повинен
вирішувати питання про визнання за ним
права на спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому,
необхідно виходити з того, що поважними
є причини пов`язані з об`єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи поважність причин
пропуску строку на подання заяви про
прийняття спадщини до нотконтори,
позивач посилався на те, що він є
громадянином Російської Федерації та є
юридично неосвіченою людиною, мав
тяжке матеріальне становище та не мав
коштів на квиток до України.

Разом з тим, ці обставини не можуть
бути прийняті судом в якості
поважності причин пропуску строку на
подання заяви про прийняття спадщини
до нотконтори, оскільки позивач не був
позбавлений можливості отримати
кваліфіковану юридичну консультацію
та допомогу, а будь-які об`єктивні
причини, які б могли перешкодити
позивачу у здійсненні свого права як
спадкоємця, відсутні.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_1 ще 23 листопада 2011
року звертався до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, що встановлено в рішенні
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30.10.2012 року, яке
набрало чинності (а.с.103-106). У в зв'язку з
чим, суд робить висновок, що ОСОБА_1 мав
можливість звернутися до суду з
відповідним позовом ще у 2011 році, чого
не зробив.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко - і відеозаписів,
висновків експертів.

Враховуюче вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки причини на які посилається
позивач, суд вважає не поважними, суду
не надано належних доказів в
підтвердження поважності причин, які б
були пов`язані з об`єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для звернення позивача до нотаріальної
контори в шестимісячний строк після
смерті батьків з заявою про прийняття
спадщини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено, судові витрати позивачу не
відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10. 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.524, 549
ЦК України (в редакції 1963р.), Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», суд -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Друга дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник