У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Маковичівської
сільської ради Турійського району
Волинської області про визнання права
власності на частину житлового
будинку; за зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_6, ОСОБА_4, Маковичівської
сільської ради Турійського району
Волинської області про визнання права
власності на будинок в порядку
спадкування, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Волинської області від 3 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 15 березня 2002 року по 15 січня 2010
року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 У
червні 2002 року подружжя зі спільні
кошти, подаровані на весілля, за усною
домовленістю за ОСОБА_5
придбали у останнього житловий будинок
АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що
зазначений будинок є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, просила
визнати за нею право власності на Ѕ
частину спірного будинку.

ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов,
обґрунтовуючи його тим, спірний
житловий будинок він успадкував за
заповітом ОСОБА_7, після смерті якої він
фактично прийняв спадщину. У видачі
свідоцтва про право на спадщину йому
було відмовлено, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів. Посилаючись на зазначені
обставини, просив визнати за ним право
власності на зазначений будинок у
порядку спадкування.

Рішенням Турійського районного суду
Волинської області від 23
квітня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов
ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 3 червня 2014 року рішення
районного суду в частині задоволення
зустрічного позову скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_5 набув право власності на
спірний будинок відповідно до ч. 2
ст. 12 Закону України «Про власність»,
який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, згідно з якою
громадянин набуває право власності на
майно, одержане внаслідок спадкування
та відсутність свідоцтва не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
зустрічного позову та ухвалюючи в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що ОСОБА_5 не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
розміру будинку, який входив до
спадкової маси та не спростував надані
ОСОБА_4 докази того, що об'єкт
спадкування зазнав суттєвих змін
внаслідок його перебудови.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судом правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судове
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній
скарзі доводи висновків апеляційного
суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 3 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко