Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» про визнання договору
оренди землі недійсним та усунення
перешкод у здійсненні права володіння
та користування земельною ділянкою,

за зустрічним позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» до ОСОБА_3 про внесення
змін до договору оренди землі,

за касаційною скаргою
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» на рішення апеляційного
суду Харківської області від 17 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» (далі - СТОВ «Куйбишево»)
про визнання договору оренди землі
недійсним та усунення перешкод у
здійсненні права володіння та
користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що на праві власності має
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5,3195 га, розташовану на території
Семенівської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області. У 2007 році між

ОСОБА_3 та СТОВ «Куйбишево» укладено
договір оренди земельної ділянки на 5
років, проте його державна реєстрація
здійснена 28 вересня

2012 року, таким чином, юридичної сили
договір не мав. Зазначає, що укладений
договір не відповідає вимогам ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
зокрема, в договорі відсутні істотні
умови, а саме: не вказаний кадастровий
номер земельної ділянки, умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, а також
передбачений п. 8 договору оренди
розмір орендної плати становить 2 %
замість 3 % згідно з Указом Президента
України від 2 лютого 2002 року № 92/2002 «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту населення селян - власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)». Тому вважає, що укладений
договір оренди був зареєстрований
всупереч вимогам законодавства,
зокрема: ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст.
15 Закону України «Про оренду землі»,
Указу Президента України від 2 лютого
2002 року № 92/2002. Оскільки на
неодноразові звернення звільнити
земельну ділянку, не проводити на ній
будь-які сільськогосподарські роботи,
а також усунути перешкоди у здійсненні
права на вільне володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою підприємство не
реагує, просить визнати недійсним
договір оренди землі та зобовʼ?язати
усунути перешкоди у здійсненні права
володіння та користування земельною
ділянкою шляхом повернення земельної
ділянки.

Не визнаючи позовні вимоги,
представник СТОВ «Куйбишево» надав
зустрічний позов до ОСОБА_3 про
внесення змін до договору оренди землі.
Зазначивши, що укладений договір
оренди земельної ділянки відповідає
вимогам законодавства, чинним на
момент його укладення, а саме: ст. ст. 14,
15 Закону України «Про оренду землі»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 березня 2004 року № 220 «Про
затвердження типового договору оренди
землі». При його укладенні були
дотримані вимоги, передбачені ст. 203 ЦК
України, щодо вільного волевиявлення
та відповідності внутрішній волі
орендодавця. Оскільки зі сторони

ОСОБА_3 не надходило ніяких пропозицій
про внесення змін та доповнень до
договору оренди земельної ділянки в
зазначеній частині, тому просить
внести зміни до п. п. 2, 8, 30 укладеного у
2007 році договору оренди з ОСОБА_3 щодо
включення до договору оренди землі
істотних умов, а саме: кадастрового
номера, орендної плати у розмірі 3 % та
умов передачі у заставу.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від

4 листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до СТОВ
«Куйбишево» про визнання договору
оренди землі недійсним та усунення
перешкод у здійсненні права володіння
та користування земельною ділянкою
відмовлено. У задоволенні зустрічних
позовних вимог СТОВ «Куйбишево» до
ОСОБА_3 про внесення змін до договору
оренди землі відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 грудня

2013 року рішення Шевченківського
районного суду Харківської області від

4 листопада 2013 року в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову СТОВ
«Куйбишево» до ОСОБА_3 про внесення
змін до договору оренди землі залишено
без змін. В іншій частині рішення
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_3 до СТОВ
«Куйбишево» про визнання договору
оренди землі недійсним та усунення
перешкод у здійсненні права володіння
та користування земельною ділянкою
задоволено. Визнано недійсним договір
оренди земельної ділянки загальною
площею 5,3195 га, розташованої на
території с. Семенівка Шевченківського
району Харківської області, укладений
25 грудня 2007 року між

ОСОБА_3 та СТОВ «Куйбишево».
Зобовʼ?язано СТОВ «Куйбишево» усунути
перешкоди у здійсненні права володіння
та користування

ОСОБА_3 земельною ділянкою та
зобовʼ?язано СТОВ «Куйбишево»
повернути ОСОБА_3 земельну ділянку
загальною площею 5,3195 га, розташовану на
території с. Семенівка Шевченківського
району Харківської області. Стягнуто з
СТОВ «Куйбишево» на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 1 035 грн 56 коп.

У касаційній скарзі представник СТОВ
«Куйбишево» - Капінос Н.В. просить
скасувати рішення апеляційного суду
Харківської області від

17 грудня 2013 року та залишити в силі
рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 4
листопада 2013 року, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що договір оренди
земельної ділянки є типовим та
відповідає вимогам постанови Кабінету
Міністрів України від

3 березня 2004 року № 220 та містить всі
істотні умови договору, визначені
законом. Відсутність у договорі
кадастрового номера земельної ділянки
спростовується наявністю його в акті
прийому-передачі земельної ділянки,
який є невідʼ?ємною частиною
укладеного договору, за власним
підписом орендодавця.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог СТОВ «Куйбишево», суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно з п. 34 спірного договору зміни до
умов договору здійснюються за взаємною
згодою сторін.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
апеляційний суд виходив із того, що
ОСОБА_3 своєї згоди у 2012 році на
державну реєстрацію договору оренди
землі, укладеного в 2007 році строком на 5
років, не надавала, а відтак і на
фактичне збільшення строку дії
договору до 10 років. Також під час
укладання договору оренди 25 грудня 2007
року були порушені вимоги ч. 4 ст. 15
Закону України «Про оренду землі», а
саме: план або схема земельної ділянки,
яка передавалась в оренду, кадастровий
план земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів
були відсутні.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх без повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування обставин
справи, прав і обов'язків сторін у цих
правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії Р2 №
741123 є власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5,3195 га, розташованої на
території Семенівської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області. 25 грудня 2007 року між позивачем
та СТОВ «Куйбишево» укладено договір
оренди землі, відповідно до умов якого
орендодавець - ОСОБА_3 надає, а орендар -
СТОВ «Куйбишево» приймає в строкове
платне користування зазначену
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

29 жовтня 2010 року позивач звернувся до
орендатора з вимогою звільнити належну
їй земельну ділянку та не проводити
будь-яких сільськогосподарських робіт
у звʼ?язку з передачею її іншому
орендарю. Однак 28 вересня 2012 року
спірний договір від 25 грудня 2007 року
був зареєстрований у відділі
Держземагентства у Шевченківському
районі Харківської області, про що у
державному реєстрі земель вчинено
відповідний запис за № 01776.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки:
умови повернення земельної ділянки;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду право оренди
земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 115 Закону України «Про
оренду землі» установлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї із істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

У частині 1 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Договір оренди землі є типовим, та
таким, що відповідає вимогам постанови
Кабінету Міністрів України від 03
березня 2004 року № 220, та містить всі
істотні умови, визначені законом.
Відсутність у договорі кадастрового
номера земельної ділянки
спростовується наявністю його у акті
прийому-передачі земельної ділянки,
який є невідʼ?ємною частиною
укладеного договору, за власним
підписом орендодавця.

Щодо тверджень позивача про
відсутність у договорі умови передачі
майна у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, то судом не
приймається до уваги, оскільки вказану
істотну умову доповнено Законом
України від 16 вересня 2008 року № 509-У1,
яким статтю 15 Закону України «Про
оренду землі» доповнено абзацом 12, що
унеможливлює передбачення цієї умови
при укладенні договору у 2007 році. Також
не можна погодитись з твердженнями
представника позивача стосовно
орендної плати у розмірі 2 %, оскільки
судовим розглядом встановлено, та не
заперечується сторонами по справі щодо
фактичного отримання орендної плати з
часу укладення спірного договору у
розмірі 3 %.

Заяви позивача щодо прохання не
реєструвати спірний договір до відділу
Держземагентства у Шевченківському
районі Харківської області не
подавались. Заява до СТОВ «Куйбишево»
про розірвання укладеного договору
свідчить про волевиявлення позивача, а
саме: про намір відмовитися від
укладеного ним договору в
односторонньому порядку.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України передбачено,
що зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
задовольняючи позовні вимоги,
апеляційний суд у порушення вимог ст. 214
ЦПК України не звернув уваги на
обставини, які мають значення для
вирішення справи, а тому постановив
хибне рішення.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази, вислухавши пояснення сторін у
справі, суд першої інстанції дійшов по
суті правильного висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Скасовуючи рішення, ухвалене згідно із
законом, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку, що ухвалене
судом першої інстанції рішення не
відповідає вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком, так як він є
необґрунтованим і таким, що не
відповідає вимогам закону.

За таких обставин, ураховуючи те, що
апеляційним судом помилково скасовано
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно із законом, рішення
апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК
України підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 17 грудня 2013 року скасувати,
а рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 4
листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:О.І.
Євтушенко Є.П. Євграфова І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко