Справа № 534/3864/13-ц
№ 2/534/287/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року
Комсомольський міський суд
Полтавської області в складі:
головуючого судді при
секретарі Крикливого В.В.
Гончар С.Т. з участю: представників
позивачаОСОБА_3 ОСОБА_4
відповідачаОСОБА_5 представника
відповідачаОСОБА_6

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Комсомольську Полтавської області
справу за цивільним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 та за зустрічним позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У грудня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_8 (а.с.3), в якому
прохав встановити факт належності йому
на праві приватної власності ідеальної
частки у розмірі 64% квартири АДРЕСА_1.
Здійснити поділ спільного майна
подружжя у вигляді частки у розмірі 36%
квартири АДРЕСА_1 припинити право
спільної сумісної власності наступним
чином: виділили йому ідеальну частку у
розмірі 18% та ОСОБА_8 - ідеальну частку у
розмірі 18%.

Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з
28 березня 1998 року по 11 квітня 2013 року
ОСОБА_7 разом із відповідачкою ОСОБА_8
перебували у шлюбі та у цей період
придбали спірне майно. До шлюбу ОСОБА_7
мав у приватній власності однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2. Під час шлюбу згадану
квартину було продано, а отриманні від
цього кошти використано для придбання
спірного майна.

У квітні 2014 року ОСОБА_8 звернулася до
суду із зустрічним позовом, в якому
прохала визнати квартиру АДРЕСА_1
спільним майном подружжя та здійснити
поділ цього майна, визнавши за
позивачем ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину квартири.

Свої вимоги мотивує тим, що спірну
квартиру було придбано у період шлюбу
за спільні кошти подружжя.

Ухвалою суду від 28 квітня 2014 року
первісний та зустрічний позови
прийнято до спільного розгляду (а.с.40).

Ухвалою суду від 09 липня 2014 року до
участі у справі в якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог щодо
предмету позову, на стороні
відповідача залучено Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Правекс Банк».

В судовому засіданні відповідачка та
представники сторін наполягали на
задоволенні своїх вимог з підстав,
викладених в їх позовних заявах.
Відповідачка ОСОБА_8 проти задоволення
позову заперечувала, пояснивши, що
квартиру позивача було продано значно
пізніше ніж придбано квартиру №113 і
отримані від продажу кошти витрачалися
на інші потреби сім'ї у тому числі на
ремонт придбаної квартири.

Будучи належно повідомленими про час і
місце розгляду справи, позивач ОСОБА_7
та представник ПАТ КБ «Правекс Банк» до
залу суду не з'явилися, причин неявки не
повідомив, заперечень проти первісного
та зустрічного позовів не надали

Розглянувши справу в межах заявлених
вимог, дослідивши надані сторонами
докази, суд вважає, що позов ОСОБА_7 є
необґрунтованим, а зустрічний позов
ОСОБА_8 підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про шлюб сторони зареєстрували шлюб 27
березня 1998 року (а.с.4). Рішенням
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 11 квітня 2013
року шлюб між сторонами було розірвано
(а.с.3).

Відповідно до посвідченого
нотаріально договору купівлі-продажу
від 02 листопада 2004 року на ім'я ОСОБА_8
було придбано квартиру АДРЕСА_1 за 37200
грн. (а.с.36).

08 грудня 2004 року між ОСОБА_8 та
Акціонерним комерційним банком
«Правекс-Банк» укладено договір
іпотеки, відповідно до якого
відповідачка передала в іпотеку банку
спірну квартиру для забезпечення
виконання умов кредитного договору від
02 листопада 2004 року про отримання у
кредит 2500 доларів США (а.с.66).

Згідно договору купівлі-продажу від 12
березня 2005 року ОСОБА_7 продав належну
йому квартиру АДРЕСА_2 за 6825 грн. (а.с.56).

Згідно п.п.1-6 ч.1 ст.214 ЦПК України, під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Статтею 60 ч.1 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежного від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Приписами ч.3 ст.10, ч.1,2 ст.60 ЦПК України
передбачено, що кожна особа повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ч.1 ст.58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що спірну квартиру
було придбано на ім'я відповідачки
ОСОБА_8 під час шлюбу. В судовому
засіданні сторони визнали ту
обставину, що частину вартості цієї
квартири було сплачено коштами,
отриманими на підставі кредитного
договору від 02 листопада 2004 року, тому в
силу ч.1 ст.61 ЦПК України ця обставина не
підлягає доказуванню.

Заперечуючи проти задоволення позову
ОСОБА_7, відповідачка ОСОБА_8 наполягала
на тому, що решту вартості спірної
квартири було сплачено за рахунок
заощаджень подружжя і на підтвердження
цієї обставини надала суду довідку про
заробітну плату, відповідно до якої її
дохід за період з березня 2001 року по
листопад 2004 року склав 22080,31 грн. (а.с.76).

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_12 підтвердила, що під
час шлюбу позивач ОСОБА_7 теж мав
постійне місце роботи та отримував
заробітну плату значно більшу ніж у
відповідачки.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що в судовому засіданні
знайшла своє підтвердження та
обставина, що спірну квартиру було
придбано за спільні кошти подружжя і
тому вона є їх спільною сумісною
власністю.

Суд звертає увагу на те, що квартиру
АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_7 на праві
приватної власності, продано 12 березня
2005 року, в той час як спірну квартиру
придбано 02 листопада 2004 року, а тому
посилання ОСОБА_7 на те, що ним було
сплачено 64 % вартості спірної квартири
особистими коштами є неспроможними.

На підтвердження тієї обставини, що
частину вартості спірної квартири було
оплачено особистими коштами позивача,
представником позивача ОСОБА_4 надано
суду в якості доказу аркуш паперу з
рукописним текстом, із змісту якого
вбачається, що 26 жовтня 2004 року позивач
ОСОБА_7 уповноважив гр-на ОСОБА_13
продати належну йому квартиру АДРЕСА_2
та отримав в рахунок продажу 5000 доларів
США.

За своєю суттю цей документ є
довіреністю на вчинення правочину
представником, яку в порушення вимог ч.1
ст.245 ЦК України не посвідчено
нотаріально і тому він не може бути
допустимим доказом.

При дослідженні договору
купівлі-продажу від 12 березня 2005 року
встановлено, що від імені власника
квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_14 діяла
представник за довіреністю ОСОБА_15, а
не ОСОБА_13, тому факт передачі
останньому 5000 доларів США не
стосується предмету судового розгляду.

Всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1,2 ст.60 ЦПК
України ОСОБА_7 не надала суду належних
доказів того, що частина спірної
квартири придбана за його власні кошти.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

При зверненні до суду із зустрічним
позовом, ОСОБА_8 було сплачено судовий
збір у розмірі 243,60 грн., який підлягає
стягненню із ОСОБА_7 на її користь.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.64-71 СК України, ст.213 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8
про поділ майна подружжя - відмовити
повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про
поділ майна подружжя - задовольнити
повністю.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_7 до ОСОБА_8 квартиру
АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_8 на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Виділити ОСОБА_7 та визнати за ним право
власності на 1/2 частину квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнути ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8
понесені судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
через Комсомольський міський суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя підпис
В.В. Крикливий

З оригіналом вірно.

Суддя
В.В. Крикливий