У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

при секретарі судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Радивилівського
районного суду Рівненської області від
03 березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Радивилівської міської ради
про визнання прав і обов»язків
забудовника в порядку спадкування,

В с т а
н о в и л а:

Рішенням Радивилівського
районного суду Рівненської області від
03 березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, позивачка
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити повністю.
Зазначає, що за життя ОСОБА_2,
спадкодавець, отримала рішення
Радивилівської міської ради №12 від
28.02.1996 року про дозвіл на будівництво
гаража у дворі будинку АДРЕСА_1. 28.10. 1998
року отримала будівельний паспорт на
будівництво автогаража в дворі будинку
АДРЕСА_1. 07.10. 1998 року було складено акт
винесення в натурі основних вісей
автогаража на основі Генерального
плану населеного пункту та плану
забудови. Зазначених документів було
достатньо для законного ведення
будівництва гаража ОСОБА_2 Право
користування земельною ділянкою під
будівництво гаража оформлено не було,
так як цього в неї не вимагав
архітектурно-земельний відділ
Радивилівької міської ради при
затвердженні будівельного паспорту.

Вказує, що на момент смерті мами,
тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 будівництво
гаража було тільки розпочате, а саме:
зроблені земельні роботи, підмурівка,
стяжка, оглядова яма. Тобто будівництво
було незавершеним, а тому і права
власності на гараж у мами не було.

Посилається на п.8 Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року,
де зазначено, що якщо будівництво
здійснювалось у відповідності із
законом, то в разі смерті забудовника
до завершення будівництва, його права
і обов»язки входять до складу спадщини.

_______________________________________________________________________
________

Справа № 568/1712/13-ц
Головуючий у 1
інстанції - Л.І.Прачук

Провадження № 22-ц/787/890/2014

Суддя-доповідач- З.М.Максимчук

В запереченнях на апеляційну
скаргу Радивилівська міська рада
Радивилівського району Рівненської
області вказує, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, а рішення
Радивилівського районного суду
Рівненської області необхідно
залишити без змін. У матері позивачки
на момент початку будівництва гаража
не було правовстановлюючих документів
/ державного акту на право власності чи
постійного користування земельною
ділянкою, або договору оренди/.
Радивилівською міською радою не
приймалося рішення про виділення
земельної ділянки для будівництва
гаража. Отже робити висновок, що
будівництво гаража розпочато і
здійснювалось згідно із законом
підстав немає.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані / пропущення строку
позовної давності тощо/, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що будівництво гаража ОСОБА_2 було
розпочато відповідно до вимог чинного
законодавства, однак будівництво не
було завершено. Відповідно до чинного
на час відкриття спадщини
законодавства право власності і
користування на дане майно /земельну
ділянку і незавершене будівництво/ у
спадкодавця було відсутнє. Будівництво
спірного об»єкта в 2013 році проводилось
з порушенням будівельних норм,
державних стандартів і вимог чинного
законодавства особою, яка не мала права
на ведення будівельних робіт.

Із матеріалів справи
вбачається, що згідно з рішенням
Радивилівської міської ради № 12 від
28.02.1996 року міська рада надала ОСОБА_2
дозвіл на будівництво гаража в дворі
будинку АДРЕСА_1/а.с.9/

Відповідно до акту винесення
основних вісей, складеного в складі
представника АПБ при головному
архітекторові м.Радивилова Морозюк М.Д.
і замовника ОСОБА_2 вказано, що
представник АПБ здав, а ОСОБА_2 прийняла
винесені в натурі основні вісі
автогаража за адресою АДРЕСА_1, на
місцевості вісі закріплені обноскою.
Винесення основних вісей виконано на
основі генерального плану населеного
пункту та плану забудови. /а.с.11/

28.10.1998 року ОСОБА_2 було видано
архітектурно-земельним відділом
Радивилівської міської ради і
затверджено головним архітектором м.
Радивилів будівельний паспорт на
будівництво автогаража в дворі будинку
АДРЕСА_1. Після отримання вищевказаних
документів ОСОБА_2 розпочала
будівництво автогаража.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Відповідно до копії свідоцтва про
право на спадщину за законом
вбачається ,що спадкоємицею першої
черги за законом є її дочка ОСОБА_1, яка
успадкувала квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст.22 Земельного кодексу
України 1990 року/ в редакції 13.03.1992 року/,
який був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин вбачається , що
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі і одержання
документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання
земельної ділянки, в тому числі на
умовах оренди, до встановлення меж цієї
ділянки в натурі /на місцевості/ і
одержання документа, що посвідчує
право власності або право користування
землею, забороняється.

Відповідно до ст.67 Земельного кодексу
України в редакції 1990 року громадянам
за рішенням сільської, селищної,
міської Ради народних депутатів
передаються у власність або надаються
у користування земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків, господарських будівель,
гаражів і дач.

Розмір земельних ділянок для
індивідуального дачного будівництва
не повинен перевищувати 0,1 гектара,
будівництва індивідуальних гаражів -
не більше 0,01 гектара.

В судовому засіданні також
встановлено, що передача земельної
ділянки у власність ОСОБА_2, відповідно
до вимог ст.17 Земельного кодексу
України 1990 року / в редакції 13.03.1992 року/
Радивилівською міською радою не
здійснювалась.

Надання земельної ділянки у
користування відповідно до вимог ст. 19
Земельного кодексу 1990 року / в редакції
13.03.1992 року/ ОСОБА_2 також не
проводилось.

Згідно ст.22 Закону України «Про основи
містобудування» від 16.11.1992 року
забудова земельних ділянок, що
надаються для містобудівних потреб,
здійснюються після виникнення права
власності чи права користування
земельною ділянкою у порядку,
передбаченому земельним
законодавством, та одержання дозволу
на виконання будівельних робіт.

Дозволи забудовникам /замовникам/ на
виконання будівельних робіт видаються
органами державного
архітектурно-будівельного контролю
України.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» зазначено, якщо
будівництво здійснювалось згідно із
законом, то у разі смерті забудовника
до завершення будівництва його права
та обов»язки як забудовника входять до
складу спадщини. Якщо спадкодавцем
було здійснене самочинне будівництво /
ч.1 ст.376 ЦК України/, до спадкоємців
переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову є правильним, доводи
апеляційної скарги його не
спростовують, оскільки матеріали
справи не містять даних про те, що
спадкоємець ОСОБА_2 проводила
будівництво за життя відповідно до
закону.

Колегія суддів вважає, що інші доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
які би призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И
Л А:

В задоволенні апеляційної
скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення Радивилівського
районного суду Рівненської області від
03 березня 2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:
М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук