Справа № 462/8214/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/2704/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

з участю: секретаря
Глинського О.А.,

та позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 11 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Львова,
Залізничного відділу соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
встановлення факту перебування на
утриманні, зобов'язання призначити
пенсію про втраті годувальника та
зобов'язання провести перерахунок
пенсії, -

встановила:

ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 11 лютого 2014 року справу за
позовом ОСОБА_2 в частині позовних
вимог про зобов'язання призначити
пенсію по втраті годувальника та
провести перерахунок пенсії
провадженням закрито у зв'язку з тим, що
такі вимоги не підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 11 лютого 2014 року в позові
ОСОБА_2 про встановлення факту
перебування на утриманні відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка,
просить його скасувати й ухвалити нове,
яким її вимоги задовольнити,
посилаючись на те, що таке є незаконним.
Апелянт зазначає, що її батько був
інвалідом 1-ї групи з яким вона постійно
проживала та здійснювала догляд.
Оскільки батько отримував пенсію в
розмірі 4 950 грн., а вона лише 748 грн.,
відтак перебувала на його утриманні.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько ОСОБА_3 помер.
Посилаючись на викладене та те, що суд
не взяв до уваги Рішення
Конституційного Суду України № 5-рп/99
від 03 червня 1999 р., справа № 1-8/99, просила
задовольнити її вимоги.

Представники відповідачів в судове
засідання не з`явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи. Про
причини неявки суд не повідомили, заяви
про відкладення розгляду справи не
подали.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на підтримання апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Як вбачається з вимог позивача остання
просила встановити факт знаходження її
на утриманні свого батька - ОСОБА_3 з
метою призначення їй пенсії по втраті
годувальника. Підставою для
задоволення своїх вимог позивачка
зазначає інвалідність батька - 1-а група
у зв'язку із пораненням пов'язаним при
захисті Вітчизни, постійне проживання
з батьком та догляд за ним, отримання
батьком пенсії в розмірі 4 950 грн., її
непрацездатність та отримання пенсії в
розмірі 1 124 грн. та те, що батько помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Відмовляючи у задоволені вимог
позивачки районний суд виходив з того,
що в розумінні ст.10 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» позивачка не може бути визнана
такою, що перебувала на утриманні свого
батька. З таким висновком погоджується
і колегія суддів.

Так, встановлено, що позивачка постійно
проживала з своїм батьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який був інвалідом 1-ї
групи у зв'язку з пораненням, яке
пов'язане із захистом Батьківщини, був
визнаний учасником бойових дій та на
нього розповсюджувався Закон України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Відповідно до ст.10 вказаного Вище
Закону чинність цього Закону
поширюється на:

1) сім'ї військовослужбовців,
партизанів, підпільників, учасників
бойових дій на території інших держав,
прирівняних до них осіб, зазначених у
статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули
(пропали безвісти) або померли
внаслідок поранення, контузії чи
каліцтва, одержаних під час захисту
Батьківщини або виконання інших
обов'язків військової служби
(службових обов'язків), а також
внаслідок захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті або одержаного
в період проходження військової служби
чи на території інших держав під час
воєнних дій та конфліктів;

сім'ї військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу, які
призивалися на збори
військовозобов'язаних Міністерства
оборони, органів внутрішніх справ і
державної безпеки колишнього Союзу РСР
і загинули (померли) під час виконання
завдань по охороні громадського
порядку при надзвичайних ситуаціях,
пов'язаних з антигромадськими
проявами;

сім'ї загиблих під час Великої
Вітчизняної війни осіб із числа
особового складу груп самозахисту
об'єктових та аварійних команд
місцевої протиповітряної оборони, а
також сім'ї загиблих внаслідок бойових
дій працівників госпіталів, лікарень
та інших медичних закладів.

До членів сімей загиблих (тих, які
пропали безвісти) військовослужбовців,
партизанів та інших осіб, зазначених у
цій статті, належать:

утриманці загиблого або того, хто
пропав безвісти, яким у зв'язку з цим
виплачується пенсія;

батьки;

один з подружжя, який не одружився
вдруге, незалежно від того,
виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх
сімей;

діти, які мають свої сім'ї, але стали
інвалідами до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або
пропали безвісти;

2) дружин (чоловіків) померлих інвалідів
Великої Вітчизняної війни, а також
дружин (чоловіків) померлих учасників
війни і бойових дій, партизанів і
підпільників, визнаних за життя
інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з
інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих
інвалідів війни, учасників бойових дій,
партизанів, підпільників і учасників
війни, нагороджених орденами і
медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну
військову службу, визнаних за життя
інвалідами, чинність цієї статті
поширюється незалежно від часу смерті
інваліда;

3) дружин (чоловіків), які не одружилися
вдруге, батьків, неповнолітніх дітей
померлих учасників бойових дій,
партизанів, підпільників,
військовослужбовців та учасників
війни, які проходили службу у
військових підрозділах, частинах,
штабах і установах, що входили до
складу діючої армії в період Великої
Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни
1938, 1939, 1945 років з імперіалістичною
Японією, нагороджених за бойові дії
державними нагородами та орденами і
медалями колишнього Союзу РСР (крім
ювілейних);

4) дітей померлих учасників бойових дій,
які навчаються за денною формою
навчання у вищих навчальних закладах
I-IV рівнів акредитації та
професійно-технічних навчальних
закладах, до закінчення цих навчальних
закладів, але не довше ніж до
досягнення ними 23 років.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» члени сім'ї померлого вважаються
такими, що перебували на його
утриманні, якщо вони були на його
повному утриманні або одержували від
нього допомогу, яка була для них
постійним і основним джерелом засобів
до існування.

Члени сім'ї померлого, для яких його
допомога була постійним і основним
джерелом засобів до існування, але які
самі одержували будь-яку пенсію, мають
право перейти на нову пенсію.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України « 5-рп/99 у справі за
конституційними поданнями Служби
безпеки України, Державного комітету
нафтової, газової та нафтопереробної
промисловості України, Міністерства
фінансів України щодо офіційного
тлумачення положень пункту 6 статті 12
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», частин четвертої і
п'ятої статті 22 Закону України «Про
міліцію» та частини шостої статті 22
Закону України «Про пожежну безпеку»
(справа про офіційне тлумачення
терміна «член сім'ї»), від 3 червня 1999
року, членом сім'ї, що перебуває на
утриманні військовослужбовця (пункт 6
статті 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей»), є та з визначених у пункті 1
цього Рішення особа, що перебуває на
повному утриманні військовослужбовця
або одержує від нього допомогу, яка є
для неї постійним і основним джерелом
засобів до існування. Це особи, що не
мають власних доходів, або особи,
пенсія, стипендія чи інший сукупний
середньомісячний доход яких не
перевищує офіційно встановленої межі
малозабезпеченості (до законодавчого
визначення прожиткового мінімуму). До
них належать:

а) неповнолітні;

б) непрацездатні;

в) інші особи, яких військовослужбовець
зобов'язаний утримувати за законом;

г) вихованці, учні, студенти, курсанти,
слухачі (крім курсантів і слухачів
військово-навчальних закладів та
навчальних закладів органів
внутрішніх справ), стажисти до
закінчення навчальних закладів, але не
довше ніж до досягнення ними віку,
встановленого для таких членів сім'ї
військовослужбовця, які мають право на
пенсію у разі втрати годувальника;

д) працездатні члени сім'ї
військовослужбовця, що зайняті
доглядом за дітьми, братами, сестрами
чи онуками військовослужбовця, які не
досягли 8-річного віку, за інвалідом
першої групи, дитиною-інвалідом віком
до 16 років, за пенсіонером, який за
висновком медичного закладу потребує
постійного стороннього догляду, та
визначеними законом іншими видами
трудової діяльності, що зараховується
до стажу роботи, який надає члену сім'ї
військовослужбовця право на трудову
пенсію;

е) інші особи, визнані утриманцями у
встановленому порядку. У разі
переведення військовослужбовця для
подальшого проходження служби або
навчання в інший населений пункт його
утриманцями до надання житла сім'ї
треба вважати і тих членів його сім'ї,
які перебували раніше на утриманні
військовослужбовця і залишились
тимчасово проживати за попереднім
місцем служби.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, що не заперечує і
сама позивачка, остання отримує пенсію
по віку в розмірі 1 124 грн.

Законами України «Про Державний бюджет
на 2012 рік» та «Про Державний бюджет на
2013 рік» встановлено прожитковий
мінімум на одну особу в розрахунку на
місяць для осіб, які втратили
працездатність - з 01 жовтня 2012 р. - 856
грн., з 01 грудня 2012 року - 884 грн., з 01
січня 2013 року в розмірі 894 грн., а з 01
грудня 2013 року - 949 грн.

Прожитковий мінімум на 2014 рік для
зазначеної категорії населення не
змінювався.

Таким чином, із матеріалів справи
вбачається, що не заперечувалося
сторонами, позивачка на момент смерті
батька отримувала пенсію в розмірі, що
забезпечував їй прожитковий мінімум, а
відтак вона не може вважатися такою, що
потребувала матеріальної допомоги та
перебувала на утриманні свого батька.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 11 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.