У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Князівської
сільської ради Путивльського району
Сумської області, третя особа: відділ
Держземагенства у Путивльському
районі Сумської області, про визнання
незаконним та скасування державного
акта на право приватної власності на
землю, зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Князівської сільської ради
Путивльського району Сумської області,
третя особа: відділ Держземагенства у
Путивльському районі Сумської області,
про визнання незаконним та скасування
державного акта на право приватної
власності на землю, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 рішення Путивльського
районного суду Сумської області від 26
березня 2014 року, рішення апеляційного
суду Сумської області від 6 травня 2014
року та ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Сумської області від 6 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
вона на підставі рішення Князівської
сільради Путивльського району від 22
лютого 2001 року отримала у власність
земельну ділянку загальною площею 6,133
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, а
24 березня 2001 року їй було видано
державний акт на право приватної
власності на цю земельну ділянку.
Безпідставно заволодівши у 1999 році її
земельною часткою (паєм), ОСОБА_3 15
березня 2002 року також отримав на цю ж
земельну ділянку державний акт.
Оскільки позивач вважає, що державний
акт видано ОСОБА_3 з порушеннями норм
земельного законодавства, просила
задовольнити позов.

ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним
позовом до ОСОБА_4 та Князівської
сільради Путивльського району, в якому
просив скасувати державний акт на
право приватної власності на землю
серії ІІ-СМ № 039848, виданий ОСОБА_4,
посилаючись на те, що остання не мала
права отримувати державний акт на
спірну земельну ділянку, оскільки вона
продала її йому на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу права на земельну
частку (пай), посвідченого
сертифікатом, від 29 липня 1999 року.

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 26 березня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано недійсним та
скасовано державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІІ-СМ № 039848, виданий 24 березня 2001 року
ОСОБА_4 на підставі рішення 16 сесії 23
скликання Князівської сільської ради
Путивльського району Сумської області
від 22 лютого 2001 року та зареєстрований
в Книзі записів державних актів на
право приватної власності на землю за
№ 506. Вирішено питання про стягнення
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 6 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції у частині
вирішення позову ОСОБА_4 скасовано,
ухвалено у цій частині нове рішення,
яким визнано недійсним державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку площею 6,133 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
виданий ОСОБА_3 Князівською сільською
радою Путивльського району Сумської
області 15 березня 2002 року. У іншій
частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_4 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати повністю, а рішення
апеляційного суду в частині залишення
без змін рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення.

ОСОБА_3 просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позову
ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове
рішення, суд апеляційної інстанції
виходив із того що, при видачі ОСОБА_3
державного акта на право власності на
земельну ділянку порушеного вимоги
земельного законодавства, оскільки
його було видано без виготовлення
відповідної технічної документації.

Однак повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 29 липня 1999 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено
нотаріально посвідчений договір, за
яким остання продала йому право на
земельну частку (пай) площею 7,69 умовних
кадастрових гектарів, посвідчене
сертифікатом серії СМ № 007198, виданим
Путивльською РДА 14 травня 1996 року на
підставі рішення від 25 квітня 1996 року,
за реєстровим № 174 р.

24 березня 2001 року ОСОБА_4 на підставі
рішення 16 сесії 23 скликання
Князівської сільської ради
Путивльського району Сумської області
від 22 лютого 2001 року «Про затвердження
технічної документації по передачі в
натурі земельних часток (паїв) та
видачі державних актів на право
приватної власності на землю» отримала
державний акт II-СМ № 039848 на право
приватної власності на земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 6,133 га на території Князівської
сільської ради.

15 березня 2002 року ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу права на
земельну частку (пай) від 29 липня 1999
року № 1320 також отримав державний акт
на вказану земельну ділянку, яку він
фактично використовує, вносячи за неї
відповідну плату.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

На порушення вказаних норм
процесуального права, апеляційний суд,
не з'ясував яким чином порушуються
права ОСОБА_4 видачею ОСОБА_3 у 2002 році
державного акта на земельну ділянку,
яку вона відчужила йому на підставі
договору купівлі у липні 1999 року, а тому
дійшов передчасного висновку про
наявність підстав для визнання його
недійсним у зв'язку із тим, що він був
виданий без виготовлення відповідної
технічної документації.

Допущені апеляційним судом порушення
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи у частині вимог
ОСОБА_4, тому судове рішення в цій
частині не може вважатись законним і
обґрунтованим, у зв'язку з чим воно
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Щодо вирішення зустрічного позову
ОСОБА_3, то в цій частині судові рішення
ухвалені з дотриманням нори
матеріального та процесуального права,
підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. ст. 6, 18 ЗК України від
18 грудня 1990 року (в редакції на момент
укладення договору) громадяни
набувають право власності на земельні
ділянки у разі купівлі-продажу,
дарування та обміну. Придбання
земельних ділянок, що перебувають у
колективній або приватній власності,
провадиться за договором
купівлі-продажу, який посвідчується у
нотаріальному порядку.

Судами встановлено, що відповідно до
укладеного 29 липня 1999 року договору
купівлі-продажу ОСОБА_4 відчужила
ОСОБА_3 право на земельну частку (пай)
площею 7,69 умовних кадастрових
гектарів, на підставі якого останньому
було видано державний акт на земельну
ділянку.

Встановивши, що ОСОБА_3 придбав
земельну ділянку у ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу, який
сторонами не оспорюється, суди дійшли
правильного висновку, що останній без
законних на те підстав було видано
державний акт на земельну ділянку,
право на яку вона втратила у зв'язку із
його відчуженням, а тому обґрунтовано
задовольнили зустрічний позов.

При цьому колегія суддів виходить з
положень ст. 335 ЦПК України, згідно яких
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 6 травня 2014 року в частині
вирішення позову ОСОБА_4 скасувати,
справу в цій частині направити на
новий розгляд до цього суду.

В іншій частині вказане рішення та
рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук