Номер провадження: 22-ц/785/3732/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Дрішлюка А.І., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», за участю
третьої особи Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
визнання поруки припиненою, за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» на
рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 04 лютого 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

30.07.2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про
визнання поруки за договором поруки №
205011 від 29 травня 2008 року припиненою,
посилаючись на те, що 29.05.2008 р. між АКІБ
«УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ
«УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 0. У якості забезпечення
виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за
договором про надання споживчого
кредиту, 29 травня 2008 року між позивачем
та відповідачем було укладено договір
поруки № 205011, за яким позивач виступила
поручителем за зобов'язаннями
основного боржника ОСОБА_3 за договором
про надання споживчого кредиту №
0 від 29 травня 2008 року.

Позивачка обґрунтувала свої позовні
вимоги тим, що відповідач за
відсутності згоди поручителя на зміну
процентів підвищив проценти за
користування кредитом згідно договору
про надання споживчого кредиту №
0 від 29.05.2008р., внаслідок чого
збільшилися розмір щомісячних
платежів і, відповідно, загальна сума
боргу, що призвело до збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

Позивачка стверджувала, що проценти
за користування кредитними коштами не
нараховувались відповідно до
кредитного договору. Також проценти не
нараховувались і відповідно до додатку
№2 «Графік платежів, визначення
сукупної вартості кредиту» до
кредитного договору, який є невід'ємною
частиною кредитного договору.
Позивачка надала свої пояснення та
розрахунки, а саме «Графік платежів по
процентах за користування кредитом
відповідно до договору про надання
споживчого кредиту №0 від 29.05.2008р.
та виписки з рахунку від 11.08.2009р. і
розрахунку заборгованості по
процентах станом на 11.08.2009 р.», з якого
вбачається, що щомісяця ПАТ
«УкрСиббанк» нараховувало проценти за
користування кредитом у більшому
розмірі, ніж це передбачено договором
про надання споживчого кредиту №
0 від 29.05.2008р.

Оскільки відповідач не визнає
припинення поруки, то на підставі ч.1.
ст. 559 ЦК України позивачка просила
визнати поруку за договором поруки №
205011 від 29 травня 2008 року припиненою.

Представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та
наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача позов не
визнав у повному обсязі та просив
відмовити в його задоволенні, а також
не визнав факт збільшення процентів.

Представник третьої особи - TOB
«Кей-Колект» позов не визнав та просив
суд відмовити в його задоволенні.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 04 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано поруку ОСОБА_2 за договором
поруки №205011 від 29 травня 2008 року
припиненою.

Суд стягнув з Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на користь ОСОБА_2 сплачений судовий
збір у сумі 110,20 грн.

Рішення суду оскаржують ПАТ
«УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».

В апеляційних скаргах ПАТ
«УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»
просять рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що ПАТ «УкрСиббанк»
підвищив розмір процентів, що
підтверджується висновком
судово-економічної експертизи № 5928/5929
від 29.11.2013 р. Внаслідок цього збільшився
обсяг відповідальності поручителя, на
що згоду поручитель не надавав, що в
силу приписів ч.1 ст. 559 ЦК України є
безумовною підставою припинення
поруки, а тому позовні вимоги про
визнання поруки припиненою задоволені.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір по суті, суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і
закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено
та матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_2, як поручитель, 29 травня 2008 року
уклала із Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк», як
кредитором, договір поруки № 205011. У
порядку застосування положень Закону
України «Про акціонерні товариства» №
514-VI від 17.09.2008 р. АКІБ «УкрСиббанк»
перетворено в Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (скорочена
назва - ПАТ «УкрСиббанк»).

За вказаним договором поруки
поручитель зобов'язався перед
кредитором відповідати за невиконання
позичальником ОСОБА_3 усіх його
зобов'язань перед кредитором, що
виникли з договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 29
травня 2008 р., у повному обсязі, як
існуючих в теперішній час, так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому.
Відповідальність за договором поруки є
солідарною. Пунктом 1.2 договору поруки
визначено суму кредиту та термін
повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.09.2012 р. позивач звернулась до
Приморського районного суду м. Одеси з
заявою про призначення економічної
експертизи, до якої надала свої
розрахунки та пояснення щодо
підвищення розміру процентів з боку
відповідача ПАТ «УкрСиббанк».
Представник відповідача проти
призначення судово-економічної
експертизи не заперечував.

Ухвалою Приморського районного суду
м. Одеси від 21.11.2012 р. була призначена
судово-економічна експертиза.
Експертом Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз було надано висновок № 5928/5929
від 29.11.2013 року про те, що:

1. Сума процентів за користування
кредитом (у доларах США) за період з
29.05.2008 року по 11.08.2009 року, що підлягала
сплаті відповідно до додатку №2
«Графік платежів, визначення сукупної
вартості кредиту» до договору про
надання споживчого кредиту №0 від
29.05.2008 року, укладеного між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3, складає у
розмірі 40 632,43 дол. США.

2. Сума процентів за користування
кредитом (у доларах США) за договором
про надання споживчого кредиту №
0 від 29.05.2008 року, укладеним між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, фактично
нарахована за період з 29.05.2008 року по
11.08.2009 року, визначена відповідно до
виписки з рахунку ОСОБА_3 по договору
про надання споживчого кредиту №
0 від 29.05.2008 року, складає 42 679,92 дол.
США.

3. Сума фактично нарахованих процентів
за користування кредитом, визначена
відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_3
по договору про надання споживчого
кредиту №0 від 29.05.2008 року за
період з 29.05.2008 року по 11.08.2009 року
перевищує суму процентів за
користування кредитом, встановленому у
додатку №2 до договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 29.05.2008
року за період з 29.05.2008 року по 11.08.2009
року.

4. Сума фактично нарахованих процентів
за користування кредитом, визначена
відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_3
по договору про надання споживчого
кредиту №0 від 29.05.2008 року за
період з 29.05.2008 року по 11.08.2009 року
перевищує суму процентів за
користування кредитом, встановленому у
додатку №2 до договору про надання
споживчого кредиту №0 від 29.05.2008
року за період з 29.05.2008 року по 11.08.2009
року на 2047,49 дол. США, у тому числі без
урахування відсотків нарахованих за
підвищеною відсотковою ставкою на
прострочену заборгованість за
основною сумою кредиту (згідно умов п.
1.3.1 кредитного договору) - на 62,30 дол.
США.

Отже, факт підвищення розміру
процентів підтверджується висновком
судово-економічної експертизи № 5928/5929
від 29.11.2013р.

Таким чином, суд першої інстанції,
виходячи із висновку експертизи №
5928/5929 від 29.11.2013р. дійшов до правильного
висновку про факт підвищення розміру
процентів за кредитним договором і,
відповідно, про збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

Встановивши під час розгляду справи
у суді першої інстанції, що підвищення
розміру процентів за користування
кредитом банком здійснено без згоди
поручителя, суд першої інстанції
рішенням, що оскаржується, виходячи з
положень ч.1 ст.559 ЦК України,
задовольнив позов ОСОБА_2, обґрунтовано
вважаючи поруку припиненою.

Висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, наявним у
справі доказам та узгоджуються з
приписами ч.1 ст. 559 ЦК України.

Так, згідно з п. 1.3.1. кредитного
договору за користування кредитними
коштами протягом перших 30 календарних
днів, рахуючи з дати видачі кредиту,
процентна ставка встановлюється у
розмірі 14 % річних. Після закінчення
цього строку та кожного наступного
місяця кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
договору.

У випадку, якщо банк не повідомив
позичальника про встановлення нового
розміру процентної ставки на наступний
місяць строку кредитування відповідно
до умов договору, застосовується
розмір процентної ставки, діючий за цим
договором в попередньому місяці.

Відповідно до п. 5.1 кредитного
договору процентна ставка може бути
змінена в порядку і на умовах,
визначених договором.

Так, згідно ч. 1 п. 5.2. кредитного
договору, банк згідно умов договору
може змінити розмір процентної ставки
в сторону збільшення у разі:

а) порушення позичальником кредитної
дисципліни (зокрема, неналежного
виконання умов цього договору та/або
умов договорів, за яким надано
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за цим договором); та/або

б) погіршення фінансового стану
позичальника, документально
підтвердженого в результаті щорічного
моніторингу, що проводиться банком
відповідно до внутрішніх нормативних
документів на підставі довідки про
доходи тощо, а також даних щодо
дотримання позичальником кредитної
дисципліни (зокрема, своєчасного
погашення заборгованості та/або
виконання інших зобов'язань
позичальника за цим договором); та/або

в) здійснення поточних коливань
процентних ставок за вкладами та/або
кредитами, або зміни у
грошово-кредитній політиці НБУ
(наприклад, девальвація курсу гривні до
долара США більше ніж на 5% у порівнянні
з курсом гривні до долара США,
установленого НБУ на дату укладення
цього договору чи останнього перегляду
процентної ставки; підвищення ставки
за кредитами банків України у
відповідній валюті (по статистиці НБУ);
та/або підвищення ставки на 3
відсоткових пункту за бланковими
кредитами "овернайт" НБУ з дати
укладення цього договору чи останнього
перегляду процентної ставки.

При цьому, згідно ч. 2 п. 5.2. кредитного
договору сторони вказаної угоди
погодили, що у разі настання будь-якої
із обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2.
договору, банк може збільшити розмір
процентної ставки за договором в
наступному порядку, а саме:

- банк не пізніше ніж за 14 календарних
днів до дати збільшення розміру
процентної ставки повідомляє
позичальника про встановлення нової
процентної ставки, із зазначенням її
розміру та дати початку дії такої
ставки, шляхом направлення поштою за
адресою позичальника відповідного
рекомендованого листа;

- такий новий розмір процентної ставки
за цим договором починає
застосовуватись з дати, що буде вказана
у повідомленні банку до позичальника,
без укладення сторонами відповідної
угоди про внесення змін до цього
договору.

У разі незгоди із таким новим
розміром процентної ставки,
позичальник має право у строк не
пізніше останнього робочого дня, що
передує даті початку дії нової ставки,
вказаної у повідомленні банку,
достроково повернути банку всю суму
кредитних коштів, отриманих за
договором, сплатити йому в повному
обсязі плату за кредит та здійснити
інші платежі за договором.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки
поручитель зобов'язався перед
кредитором відповідати за невиконання
ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед
кредитором, що виникли з договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 29.05.2008 р., укладеного між кредитором
та боржником, в повному обсязі як
існуючих в теперішній час так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому.

При цьому, пунктом 2.1. договору поруки
встановлено, що кредитор не вправі без
згоди поручителя змінювати умови
основного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя.

Під «згодою Поручителя» сторони
розуміють візування поручителем змін
до Основного договору (шляхом
проставлення підпису уповноваженої
особи та печатки поручителя, якщо
останній є юридичною особою) та/або
отримання його письмової згоди з
такими змінами та/або шляхом обміну
листами, факсимільними повідомленнями
та/або укладення поручителем
додаткової угоди до цього договору
щодо внесення відповідних змін.

Крім цього, у договорі поруки
відсутні будь-які обмеження стосовно
випадків, на які не застосовується
пункт 2.1 договору поруки. Відповідно,
будь-які зміни умов договору поруки, у
тому числі збільшення розміру
процентів, які збільшують обсяг
відповідальності поручителя,
призводять до порушення п. 2.1 договору
поруки, і мають правові наслідки,
передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
судовим експертом у висновку № 5928/5929
від 29.11.2013р. надано однозначний
висновок про те, що за період з 29.05.2008р.
по 11.08.2009р. відповідачем були підвищені
проценти за користування кредитом.

При цьому, у матеріалах справи
відсутні докази того, що відповідач
будь-яким чином повідомляв поручителя
про збільшення розміру процентів за
кредитним договором та відповідно до
умов договору поруки отримав на це
згоду поручителя.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції поручитель підтвердив, що
своєї згоди на підвищення процентів не
надавав.

Посилання в апеляційних скаргах на
п.1.1. та п. 5.1. договору поруки, з яких, як
вважають апелянти, вбачається згода
поручителя на односторонню зміну
банком умов договору щодо підвищення
розміру процентів та, відповідно,
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, не заслуговують на увагу.

Так, ПАТ «УкрСиббанк» всупереч
умовам кредитного договору, зокрема п.
1.3.1 та п. 5.1, 5.2, без повідомлення
позичальника, а також без повідомлення
і згоди на те поручителя, самовільно
збільшив розмір процентів за
користування кредитом, що потягло за
собою збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

Отже, доводи апелянтів про те, що
укладаючи договір поруки поручителю
були відомі умови кредитного договору
про можливість банку за власною
ініціативою змінювати розмір
процентів, зроблений без врахування
пункту 2.1. договору поруки, а також
пункту 1.3 та розділу 5 кредитного
договору, якими передбачається певна
процедура встановлення нового розміру
процентів та за наявності для цього
певних обставин.

Таким чином, збільшуючи розмір
процентів і, відповідно, обсяг
відповідальності поручителя, банк
порушив умови п. 2.1 договору поруки.

Більш того, слід зазначити, що умови
договору поруки про зобов'язання
поручителя відповідати за невиконання
позичальником усіх його зобов'язань
перед кредитором, що виникли з договору
про надання споживчого кредиту в
повному обсязі як існуючих в
теперішній час, так і тих, що можуть
виникнути в майбутньому, а також умови
кредитного договору про можливість
зміни банком розміру процентної ставки
за основним зобов'язанням не
звільняють сторін основного
зобов'язання від узгодження цих дій із
поручителем, оскільки договором поруки
не передбачено, що такі дії проводяться
без їх узгодження з поручителем.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 553, ч.1 ст.
554 ЦК України, поручитель хоча і
пов'язаний із боржником певними
зобов'язальними відносинами, проте він
є самостійним суб'єктом у відносинах із
кредитором. Це підтверджується його
правом висувати заперечення проти
кредитора і в тому разі, коли боржник
від них відмовився або визнав свій борг
(ч. 2 ст.555 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть
участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови у
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Вказана правова позиція висловлена у
Постановах Верховного Суду України від
19.12.2011р. по справі № 6-67цс11, від 18.06.2012 р.
по справі № 6-73цс12, а також у листі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.01.2012 р.

У Постанові Верховного Суду України
від 25.09.2013 р. по справі № 6-97цс13 також
зазначено, що висновок судів про
достатність попередньої згоди
поручителя на зміну умов основного
договору є безпідставним, якщо
договором поруки чітко визначена
необхідність узгодження з поручителем
змін та доповнень до кредитного
договору, унаслідок яких збільшується
відповідальність останнього.
Порушення цих умов відповідно до
частини 1 статті 559 ЦК України тягне
припинення поруки.

Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Крім цього, пунктом 22 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 559
ЦК України припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до п. 4 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 10-1393/0/4-12 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 27.09.2012 р.
збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки №
205011 від 29.05.2008 р. кредитор не вправі без
згоди поручителя змінювати умови
основного договору (договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 29.05.2008р.) з боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що
поручитель своєї згоди на підвищення
процентів не надавав, а представник
відповідача не надав доказів, що банк
будь-яким чином повідомляв поручителя
про збільшення розміру процентів за
кредитним договором та у відповідності
до умов договору поруки отримав на це
згоду поручителя.

Доводи апеляційної скарги ПАТ
«УкрСиббанк» стосовно того, що після
укладення договору факторингу з ТОВ
«Кей-Колект» ПАТ «УкрСиббанк» не є
стороною правовідносин з позивачем, а
незалучення до участі у справі в якості
відповідача ТОВ «Кей-Колект» є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, не заслуговують на
увагу за наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається що,
12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ
«Кей-Колект» було укладено договір
факторингу №1 за зобов'язаннями, які
виникли у ОСОБА_3 на підставі договору
про надання споживчого кредиту №
0 від 29.05.2008р. та у ОСОБА_2 на
підставі договору поруки № 205011 від
29.05.2008 р.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

На час звернення до суду поручителю
було відомо про те, що право вимоги за
кредитним договором від 29.05.2008 р.
перейшло до ТОВ «Кей-Колект», у зв'язку
з чим останнє було зазначено як третя
особа. Однак, ураховуючи те, що договір
факторингу був укладений лише 12.12.2011 р.
і за цим договором до ТОВ «Кей-Колект»
перейшли лише права грошової вимоги до
поручителя, то саме ПАТ «УкрСиббанк» є
відповідачем у справі про визнання
поруки припиненою. ТОВ «Кей-Колект» не
є стороною оспорюваного договору
поруки і, відповідно, необхідність
залучення його до участі в справі в
якості відповідача відсутня.

Таким чином, звертаючись до суду з
позовом про визнання поруки припиненою
ОСОБА_2 скористалась наданим їй
цивільним процесуальним законом
правом і самостійно визначилась як з
предметом позову, так і з колом осіб, до
яких нею пред'являються вимоги.

Зазначена правова позиція
підтверджується Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014р. по справі
№6-460св14.

Доводи ТОВ «Кей-Колект» про те, що ПАТ
«УкрСиббанк» має право застосовувати
при неналежному виконанні
позичальником умов кредитного
договору подвійну процентну ставку у
розмірі 28%, про що було відомо
поручителю, до уваги не приймаються,
оскільки поручитель не заперечує проти
застосування кредитором подвійної
процентної ставки у розмірі 28%, а
стверджує про підвищення банком
строкових процентів за користування
кредитом, при сплаті яких не порушені
передбачені договором терміни
погашення таких процентів.

Посилання в апеляційній скарзі ТОВ
«Кей-Колект» на те, що дані висновку
судово-економічної експертизи не
можуть бути прийняті судом, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
результати судово-економічної
експертизи ТОВ «Кей-Колект» не
оспорювало, своїх розрахунків як до
суду першої інстанції, так і до суду
апеляційної інстанції не надавало.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 04 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
А.І. Дрішлюк

А.П. Заїкін