АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3626/14
Головуючий 1-ї інстанції - Блага І.С.
Доповідач - Тичкова О.Ю.
Категорія - земельні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -
Бровченка І.О., Піддубного Р.М.

при секретарі -
Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє
в інтересах ОСОБА_4,

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 01 квітня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Харківської міської
ради, Управління Держземагенства у м.
Харкові Харківської області про
визнання рішення та державних актів на
право власності на земельну ділянку
недійсними та зобов'язання вчинити дії
-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивачі
звернулися до суду із дійсним позовом,
у якому просили визнати недійсними:
рішення виконавчого комітету
Харківської міської ради народних
депутатів від 09.04.1997р. №294 щодо надання
у власність громадянину ОСОБА_7
вилученої з користування ВЖРЕП
Червонозаводського району частини
прибудинкової території площею 445 кв.м.
по АДРЕСА_1; державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
на ім'я ОСОБА_7, державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
серії ЯК №169801 від 18 червня 2012 року на
ім'я ОСОБА_4; зобов'язати управління
Державного агентства земельних
ресурсів України у м. Харкові
Харківської області скасувати
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку.

В обґрунтування посилались на те, що з
1989 року проживають у квартирі АДРЕСА_1
на умовах договору житлового найму, а з
жовтня 2008 року є її власниками. ОСОБА_4
проживає у квартирі АДРЕСА_2 цього ж
будинку . У серпні 2013 року вона в
односторонньому порядку замінила
замок на воротах загального
користування перед прибудинковою
територією та повідомила позивачів, що
вони не мають права користуватися
заїздом у двір, оскільки частина
прибудинкової території разом з
заїздом належить їй на праві приватної
власності.

Згодом позивачам стало відомо, що
рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради народних
депутатів № 294 від 09.04.1997 року частину
прибудинкової території площею 445 кв.м
по АДРЕСА_1 було вилучено із
користування ВЖРЕП Червонозаводського
району і надано ОСОБА_7 у приватну
власність для будівництва житлового
будинку і господарських будівель.

21.05.1997 року ОСОБА_7 отримав державний
акт про право власності на землю,
зареєстрований у книзі записів
державних актів за №1162.

В подальшому, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від
01.04.2011р. №1-592 ВРІ №210015 та договору про
поділ спадкового майна від 01.04.2011р. №1-607
ВРІ №210020 ОСОБА_4 було видано державний
акт про право власності на земельну
ділянку від 18.06.2012р. №01526.

Позивачі вважали, що вищезазначене
рішення виконкому прийнято з
порушенням вимог Положення про
порядок встановлення та закріплення
між прибудинкових територій існуючого
житлового фонду та надання у спільне
користування або спільну власність
земельних ділянок для спорудження
житлових будинків, затвердженого
спільним наказом Держкомзему
України, Держкоммістобудування
України, Держжитлокомунгоспу України
та Фонду державного майна України від
05.04.96 року № 31/30/53/396, ст.ст. 17, 34
Земельного Кодексу України (в редакції
на час прийняття оскаржуваного
рішення) та порушує їхні права на
користування прибудинковою
територією, в тому числі загальним
заїздом до будинку, і тому є недійсними.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та її
представник проти задоволення позову
заперечували. Пояснили, що чоловік
ОСОБА_4 - ОСОБА_7, який помер у 2010 році,
отримав спірну земельну ділянку у
приватну власність у встановленому
законом порядку. Після його смерті
відповідач успадкувала цю земельну
ділянку. При оформленні спадщини
позивачі узгоджували її межі та про
порушення своїх прав не заявляли.
Вважали, що позивачі пропустили строк
позовної давності та просили суд його
застосувати.

Представник Харківської міської ради
при прийнятті рішення судом першої
інстанції покладався на розсуд суду.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6
задоволені.

Не погодившись із вказаним рішенням
представник ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, у якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та як слідство
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а також
порушення судом юрисдикції розгляду
зазначеного спору.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін та їхніх
представників, дослідивши матеріали
справи та обговоривши наведені в
скарзі доводи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню з ухваленням нового
рішення з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі ЦПК України) суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції і
ухвалює нове, в разі невідповідності
висновків суду обставинам справи та як
слідство неправильне застосування
норм матеріального права, що
підлягають застосуванню.

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи,
сторони у справі проживають у АДРЕСА_1.
ОСОБА_5, ОСОБА_6 з 23.10.2008 року є
співвласниками квартири № 1 (том 1, а.с.
35), а ОСОБА_4 з 2003 року є співвласницею
квартири АДРЕСА_2 зазначеного будинку
(том 1, а.с. 24).

Згідно з даними
інвентаризаційної справи
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1,
та даними листа начальника управління
комунального майна та приватизації
виконкому Харківської міської ради №
12373 від 23.10.2013 року складалося з двох
будинків: літ.А, що є об'єктом
комунальної власності територіальної
громади м. Харкова та відображається
на балансі КП « Жилкомсервіс» та літ.Б,
що вилучений з переліку об'єктів
комунальної власності ( т.1 а.с. 31; т.2 а.с.
52,53).

Рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради народних
депутатів №294 від 09.04.1997 року частину
прибудинкової території площею 445 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_1 було вилучено з
користування ВЖРЕП Червонозаводського
району та надано, як виняток, ОСОБА_7 у
приватну власність для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (т.1 а.с.13) як
особі, яка перебуває на пільговому
квартирному обліку з 09.12.1996 року, у
зв'язку з віднесенням будинку АДРЕСА_1
до категорії ветхих.

Підставою для прийняття
зазначеного рішення були: заява ОСОБА_7
(т.1 а.с. 15), акт вибору земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1 , погоджений з
начальниками ГУ земельних ресурсів,
міського управління архітектури,
Управління пожежної охорони, головою
райвиконкому, головним санітарним
лікарем м. Харкова (т.1 а.с. 17), акт
погодження земельної ділянки з
проектом відводу земельної ділянки по
АДРЕСА_1(т.1 а.с.16), лист - клопотання
голови виконавчого комітету
Червонозаводської районної ради
народних депутатів № Г-31 (т.1 а.с.19).

21.05.1997 року на підставі рішення
виконавчого комітету ХМР народних
депутатів від 09.04.1997р. № 294 та
технічного звіту з інвентаризації
земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 135
- 152) ОСОБА_7 було видано державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0446 га, розташованій на
території: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка) (т.1 а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (т.1 а.с.
81) , у зв'язку з чим на спірну земельну
ділянку відкрилася спадщина, яку
прийняла та оформила на своє ім'я
ОСОБА_4 , що підтверджується даними:
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 01.04.2011року (т.1 а.с. 168),
договору про поділ спадкового майна
від 01.04.2011року (т.1 а.с.169) та державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯК №169801 (т.1 а.с. 29) .

В процесі оформлення права власності в
порядку спадкування на замовлення
ОСОБА_4 ПП «Бюро землевпорядного
проектування» була виготовлена
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 (т.1
а.с.153-172). Акт погодження меж земельної
ділянки від 06.06.2011 року був погоджений
зі всіма суміжними землекористувачами
( власниками), в тому числі з ОСОБА_5 (т.1
а.с. 161).

Факт огородження земельної ділянки, що
перебуває у власності відповідачки, зі
сторони вулиці останньою не
заперечується та підтверджується
даними листа директора КП «
Жилкомсервіс» від 09.09.2013 року (т.1 а.с. 34).

Згідно пояснень ОСОБА_4 спірну земельну
ділянку було огороджено в 2012 році з
трьох сторін і це не перешкоджає входу
до двору будинку з вулиці Жовтневої
Революції через існуючу хвіртку.

Задовольняючи позов ОСОБА_5,
ОСОБА_6 суд першої інстанції керувався
Конституцією України, ст.ст. 16,21, 268, 373,
ЦК України ст.ст. 1,19,116,126 Земльного
кодексу України (надалі ЗК України) (в
редакції від 22.06.1993 року), пунктом 4.4
Положення про порядок встановлення та
закріплення меж прибудинкових
територій існуючого житлового фонду та
надання їх у спільне користування або
спільну сумісну власність земельних
ділянок для спорудження житлових
будинків, затвердженого спільним
наказом Держкомзему України,
Держкоммістобудування України,
Держжитлокомунгоспу України та Фонду
державного майна України від 05.04.96 року
№ 31/30/53/396 ( надалі Положення) .

При цьому суд першої інстанції дійшов
до висновку про порушення виконкомом
Харківської міської ради при
винесенні рішення № 294 від 09.04.1997 року
та державного акту від 21.05. 1997 року
вимог ст. 19 ЗК України щодо
обов'язкового складання проекту
відведення земельної ділянки та вимог
п. 4.4. Положення щодо неможливості
виділення частки земельної ділянки
прибудинкової території власникам
квартир і нежитлових приміщень в
натурі та їх окреме відчуження.
Також вважав суттєвим порушенням
невідповідність відомостей у акті
погодження меж земельної ділянки (т.1
а.с. 16) відомостям у державному акті на
право власності на земельну ділянку
від 21.05.1997 року (т.1 а.с. 21) .

Проте судова колегія погодитися з
зазначеними висновками суду не може.

За змістом до статей 2,3 ЗК України ( в
редакції на 20.06.1993 року, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин )
відповідно до цільового призначення
всі землі України поділяються на: 1)
землі сільськогосподарського
призначення; 2) землі населених
пунктів (міст, селищ міського типу і
сільських населених пунктів); 3) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
оборони та іншого призначення; 4) землі
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення; 5) землі лісового фонду;
6) землі водного фонду; 7) землі запасу.
Віднесення земель до категорій
провадиться відповідно до їх
цільового призначення. Переведення
земель з однієї категорії до іншої
здійснюється у разі зміни цільового
призначення цих земель.
Розпоряджаються землею Ради народних
депутатів, які в межах своєї
компетенції передають землі у
власність або надають у користування
та вилучають їх. Повноваження щодо
передачі, надання та вилучення
земельних ділянок місцеві Ради
народних депутатів можуть
передавати відповідно органам
державної виконавчої влади або
виконавчим органам місцевого
самоврядування.

Відповідно до частин 1 - 3, 5 ст. 17 ЗК
України передача земельних ділянок у
колективну та приватну власність
провадиться радами народних
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки.
Громадяни, заінтересовані у передачі
їм у власність земельних ділянок із
земель запасу, подають заяву про це
до сільської, селищної, міської, а у
разі відмови - до районної, міської, в
адміністративному підпорядкуванні
якої є район, Ради народних депутатів
за місцем розташування земельної
ділянки. У заяві зазначаються бажані
розмір і місце розташування ділянки,
мета її використання і склад сім'ї.
Відповідна Рада народних депутатів
розглядає заяву і у разі згоди
передати земельну ділянку у власність
громадянину замовляє землевпорядній
організації розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
сільською (селищною) Радою народних
депутатів, з районними (міськими)
землевпорядним, природоохоронним і
санітарним органами, органом
архітектури і подається до районної
(міської) Ради народних депутатів для
прийняття рішення про передачу
громадянину земельної ділянки у
власність. Передача у власність
громадян земельних ділянок, що
перебувають у власності або
користуванні інших громадян чи
юридичних осіб, провадиться
місцевими Радами народних депутатів
після вилучення (викупу) їх у порядку,
встановленому статтями 31 і 32 цього
Кодексу.

За змістом ст.ст. 31,32 ЗК України
вилучення земель (крім ріллі і
земельних ділянок, зайнятих
багаторічними насадженнями) у межах
міста для усіх потреб провадиться за
рішенням міської Ради народних
депутатів, за винятком випадків
вилучення особливо цінних
продуктивних земель, земель
сільськогосподарських
науково-дослідних установ і
навчальних закладів для
несільськогосподарських потреб, а
також земель дослідних полів
науково-дослідних установ і
навчальних закладів, заповідників
тощо.

До земель міста належать усі землі в
межах міста. Землі міста перебувають у
віданні міської Ради народних
депутатів. Межа міста - зовнішня межа
земель міста, що відокремлює їх від
земель іншого призначення і
визначається проектом планіровки та
забудови міста або техніко-економічним
обгрунтуванням розвитку міста.
Використання земель міста
здійснюється відповідно до проектів
планіровки та забудови міста і
планів земельно-господарського устрою
( ст. 60 ЗК України) .

Землями запасу визнаються всі землі, не
передані у власність або не надані у
постійне користування. До них
належать також землі, право власності
або користування якими припинено
відповідно до статей 27 і 28 цього
Кодексу. Землі запасу перебувають у
віданні сільських, селищних районних,
міських, в адміністративному
підпорядкуванні яких є район, Рад
народних депутатів і призначаються
для передачі у власність або надання у
користування, в тому числі в оренду,
переважно для сільськогосподарських
потреб (ст.80,81 ЗК України).

Рішенням Харківської міської ради
народних депутатів Харківської
області від 30.03.1994 року № б/н « Про
розпорядження земельними ресурсами у
м. Харкові» розпорядчі повноваження
Ради щодо передачі, надання ,вилучення
земельних ділянок на основі
затверджених Радою актів нормативного
регулювання були передані
міськвиконкому. ( Т.2 а.с 128 ).

Рішенням виконкому ХМР від 13.12.1995 року
№ 952 було затверджено Положення про
порядок передачі у власність громадян
земельних ділянок для обслуговування
жилого будинку та господарських
будівель (надалі Положення ХМР) ( Т. 1
а.с. 261 - 267) .

Надані суду першої інстанції документи
свідчать, що рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради
народних депутатів від № 294 від 09.04.1997
року винесено з дотриманням вимог ст. 17
ЗК України та вищезазначеного
Положення ХМР.

А саме: ОСОБА_7 була передана у
власність земельна ділянка віднесена
до категорії земель запасу у межах
міста, оскільки вона була вилучена з
користування ВЖРЕП Червонозаводського
району.

Відповідно до пунктів 2.1. - 2.5. Положення
ХМР головне управління земельних
ресурсів ( орган землеустрою) оформило
акт погодження земельних ділянок та
проект відводу земельної ділянки у
відповідності з проектами забудови
кварталів індивідуального житлового
будівництва (т.1 а.с. 16) ( додаток № 1 до
Положення ХМР) та акт вибору земельної
ділянки для проектування кварталу
житлового будівництва (окремих
земельних ділянок в існуючих кварталах
індивідуальної забудови) ( додаток № 2
до Положення ХМР), що містить схему
розміщення земельної ділянки та її
межі у масштабі та погоджений з
головою райвиконкому та міськими
органами земельних ресурсів,
архітектури, пожежної охорони та
старшим санітарним лікарем (т.1 а.с. 17).

Даних про діяльність інших органів
землеустрою у м. Харкові в 1997 році суду
першої та апеляційної інстанції не
надані.

Допущені при оформленні
вищезазначених актів неточності щодо
адреси земельної ділянки не є суттєвим.
Згідно наданих ХМР документів земельну
ділянку можна належним чином
ідентифікувати та визначити на
місцевості. Судова колегія вважає, що
на правильність прийнятого 09.04.1997 року
рішення допущена неточність щодо
адреси земельної ділянки: АДРЕСА_1 не
вплинула.

За таких обставин висновок суду щодо
відсутності проекту відводу спірної
земельної ділянки при вирішенні
питання про її передачу у власність
ОСОБА_7 не відповідає матеріалам
справи.

Судова колегія також вважає, що суд
першої інстанції безпідставно
застосував до спірних правовідносин
ст. 19 ЗК України, що регламентує порядок
надання земельних ділянок у
користування, а не у власність та
вимоги Положення.

Відповідно до п. 2.1., 4.1.,4.2. Положення
прибудинкова територія - це
встановлена за проектом поділу
території мікрорайону (кварталу) та
проектом забудови земельна ділянка
багатоквартирної несадибної житлової
забудови, яка необхідна для розміщення
та обслуговування житлового будинку
(будинків) і пов'язаних з ним
господарських та технічних будівель і
споруд. Прибудинкова територія
встановлюється для будинку (будинків)
і не може виділятися для частини
будинку (блоку, поверху, секцій квартир
тощо). Склад та поділ території
мікрорайону (кварталу) на окремі
земельні ділянки прибудинкових
територій визначаються необхідністю
забезпечення ефективного утримання
та експлуатації житловогобудинку та
прибудинкових територій на підставі
дотримання встановлених будівельних,
протипожежних і санітарних норм. .
Прибудинкові території (земельні
ділянки) передаються у власність або
надаються в користування
відповідними органами місцевого
самоврядування, в тому числі на
умовах оренди, об'єднанням власників
будинків, для обслуговування
існуючого житлового будинку
(будинків) відповідно до земельного
законодавства. Суб'єктами права
власності (користування) на земельні
ділянки прибудинкових територій
можуть виступати об'єднання
власників багатоквартирних житлових,
допоміжних та нежитлових приміщень, у
тому числі вбудовано-прибудованих,
багатоквартирних житлових будинків
згідно з чинним законодавством. Частка
власності (користування) земельної
ділянки кожного власника квартири
(квартир) чи нежитлового приміщення у
спільній частковій власності
визначається відношенням загальної
площі квартири (квартир) чи нежитлових
приміщень, що перебувають у його
власності, до спільної площі всіх
квартир і нежитлових приміщень
будинку. Виділення частки земельної
ділянки власникам квартир і
нежитлових приміщень в натурі та їх
окреме відчуження не допускається.

Право власності (користування) на
прибудинкову територію (земельну
ділянку) кожного співвласника будинку
визначається у свідоцтві про право
власності на частину будинку у
вигляді відповідної частки.

Згідно пояснень сторін у справі та
наданих суду документів, об'єднання
співвласників квартир будинку АДРЕСА_1
не створювалося. На час вирішення
виконкомом ХМР питання про вилучення
частини прибудинкової території з
користування ВЖРЕП
Червонозаводського району сторони у
справі право власності на квартири у
будинковолодінніАДРЕСА_1 не набули і
підлягали відселенню у зв'язку з
визнанням цього будинку ветхим
(рішення Червонозаводського
райвиконкому від 24.09.1985 року № 600).
Спірна земельна ділянка була надана
ОСОБА_7 із земель запасу, а не як окрема
частина прибудинкової території, тому
вимогу п.4.4. Положення до спірних
правовідносин застосовуватися не може.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, прийнятого у Парижі 20 березня
1952 року, гарантовано захист права
власності. Згідно з зазначеною нормою
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права За змістом ст. 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

У світлі положень ст. 1 Протоколу 1 особу
може бути позбавлено її власності лише
в інтересах суспільства, на умовах,
передбачених законом і загальним
принципам міжнародного права, а при
вирішенні питання про можливість
позбавлення особи власності мусить
бути дотримано справедливої рівноваги
між інтересами суспільства та правами
власника.

Оскільки при розгляді апеляційної
скарги було встановлено, що ОСОБА_7
отримав спірну земельну ділянку у
встановленому на той час (1997 рік)
порядку, ОСОБА_4 набула право власності
у встановленому законом порядку в 2011
році. Акт погодження меж земельної
ділянки від 06.06.2011 року був погоджений
зі всіма суміжними землекористувачами
( власниками), в тому числі з ОСОБА_5 (т.1
а.с. 161), у суду апеляційної інстанції
відсутні підстави для задоволення
позову та позбавлення відповідачки
права власності на земельну ділянку.

За таких обставин судова колегія
вважає доводи апеляційної скарги
обґрунтованими, крім посилання
апелянта на порушення судом першої
інстанції юрисдикції спору.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» земельні відносини,
суб'єктами яких є фізичні чи юридичні
особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об'єктами - землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Таким чином під час розгляду справи
судом першої інстанції не були
порушені правила підсудності, даний
спір є приватно - правовим і підлягає
розгляду у порядку цивільного
судочинства.

З огляду на наведене, у відповідності
до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, п. 2 ст. 307 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5,
ОСОБА_6

Керуючись ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. 41
Конституції України, ст.ст. 2,3, ч.ч.1-3,5
ст.17, 31,32,60,80,81 ЗК України, рішенням
Харківської міської ради народних
депутатів Харківської області від
30.03.1994 року № б/н « Про розпорядження
земельними ресурсами у м. Харкові»,
рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради народних
депутатів Харківської області від
13.12.1995 року № 952 « Про затвердження
положення про порядок передачі у
власність громадян земельних ділянок
для обслуговування жилого будинку та
господарських будівель» ст.ст. 303, 304,
п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року -
скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Харківської міської
ради, управління Держземагенства у м.
Харкові Харківської області про
визнання рішення та державних актів на
право власності на земельну ділянку
недійсними та зобов'язання вчинити дії
- відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: