АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2604/2014
Головуючий в І інстанції Венглєвська
Доповідач: Лісова Г.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Лісової Г.Є.Суддів:Бугрика
В.В. Семиженка Г.В.При
секретарі:Яковенко В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_5 на рішення
Генічеського районного суду
Херсонської області від 2 липня 2014 року
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, відшкодування
матеріальної і моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

14.04.2014 року ОСОБА_6 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, посилаючись на те, що
вона є власником 49/100 частин житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами розташованого на земельній
ділянці площею 0,0550 га, що знаходиться
по АДРЕСА_1. Відповідач проживає
АДРЕСА_2 і є суміжним з нею користувачем
земельної ділянки. ОСОБА_5 розібрав
частину належного їй сараю літ. «В», що
розташований зі сторони земельної
ділянки відповідача, чим заподіяв їй
матеріальну шкоду на суму 5175 грн.
витрачених на будівельні матеріали по
відновленню сараю. Відповідач
встановив відливи, вода з яких стікає
на її подвір'я внаслідок чого
руйнується задня стіна домоволодіння.
Будівельні матеріали належні
відповідачу складені таким чином, що
огорожа руйнує шифер належної їй
споруди.

Просила зобов'язати ОСОБА_5
прибрати будівельні матеріали
(каміння, щебінь) з огорожі, яка межує з
будівлею АДРЕСА_1; відвести відлив
встановлений ОСОБА_5 на будівлі з
будинку АДРЕСА_1; не чинити перешкод у
встановленні огорожі будинку АДРЕСА_1
по межі згідно даних
земельно-кадастрової документації.

Стягнути зі ОСОБА_5 на її користь
5175 грн. завданої матеріальної шкоди та
1500 грн. завданої неправомірними діями
відповідача моральної шкоди.

У процесі розгляду справи
позивачка зменшила позов в частині
заявлених вимог про зобов'язання
ОСОБА_5 переобладнати водовідлив на
будинку, а також зменшила розмір
матеріальної шкоди до 2000 грн.

Рішенням Генічеського районного
суду Херсонської області від 2 липня 2014
року стягнено з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди та 243,60 грн. понесених
судових витрат.

В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
суду ОСОБА_5 просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

У судовому засіданні
представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу
підтримала з підстав викладених у ній,
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню як незаконне.

Позивачка та її представник
апеляційну скаргу не визнали, просять
її відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до ст.386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Моральна шкода поряд з іншим
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна (п.4
ч.3 ст. 23 ЦК України).

Задовольняючи частково позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив із
встановленого факту порушеного права
позивачки, пошкодження належного їй на
праві власності майна, господарської
будівлі, сараю розташованого на
належній їй на праві власності
земельній ділянці зі сторони суміжної
земельної ділянки належної
відповідачу.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачка є власником 49/100 частин
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами розташованого
на земельній ділянці площею 0,0550 га по
АДРЕСА_1, на якій розташований житловий
будинок та господарські будівлі,
зокрема сарай під літ. «В», яка межує із
сусідньою земельною ділянкою належною
відповідачу ОСОБА_5 і розташованою по
АДРЕСА_1

Та обставина, що відповідачем було
частково розібрано належний позивачці
сарай літ. «В» підтверджуються актом
обстеження земельної ділянки від 16.10.2013
року складеним комісією виконкому
Генічеської міської ради, частково
визнано самим відповідачем у поданому
запереченні на апеляційну скаргу та
представником відповідача у судовому
засіданні, яка просила врахувати, що
руйнування сараю було не навмисним, а
вимушеним та що позивачка погодилася
на відновлення сараю в такому вигляді,
який є на даний час.

Про визнання цього факту
відповідачем свідчить також і те, що
ОСОБА_5 в добровільному порядку поновив
порушене право позивачки,
відремонтував належний їй сарай
розташований біля межі з його
земельною ділянкою, що стало однією з
підстав відмови в задоволенні вимог
про відшкодування матеріальної шкоди,
завданої руйнуванням сараю.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині часткового
задоволення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права
та з урахуванням засад розумності і
справедливості.

Проте, присуджуючи на користь
ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України 243,60 коп. понесених нею судових
витрат на сплату судового збору, судом
не було враховано, що зазначений
судовий збір був сплачений позивачкою
за вимогами майнового характеру, в
задоволенні яких позивачці відмовлено.
По вимогах немайнового характеру, які
задоволені частково, стягнено з
відповідача на користь позивачки 500
грн. на відшкодування моральної шкоди,
судовий збір нею не сплачувався, а тому
і не може бути присуджений з
відповідача на користь позивачки,
оскільки такі витрати нею не понесені.

Крім того, суд безпідставно при
вирішенні зазначеного спору керувався
ст.ст.1166,1167 ЦК України, які регулюють
деліктні правовідносини, тому що
позивачка посилалася на обставини, що
витікають із прав власності, що
підлягали захисту, а тому із
мотивувальної частини рішення суду
слід виключити посилання на ст.ст.1166,1167
ЦК України і вважати вирішеним спір на
підставі ст.ст. 23,386 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309, 79,88 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 2 липня 2014 року
в частині стягнення з ОСОБА_5 судових
витрат в розмірі 243 грн.60 коп. скасувати
і ухвалити в цій частині нове рішення.

У присудженні судових витрат ОСОБА_6
відмовити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення суду посилання на ст.ст.106,152 ЗК
України та ст.ст. 1166,1167 ЦК України і
вважати вирішеним спір на підставі
ст.ст.23,386 ЦК України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді