КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МАКІЇВКИ
Справа №
Провадження № 2/268/567/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Кіровський районний суд
міста Макіївка Донецької області у
суддя           Запорожець Т.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в м. Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
15 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням в
квартирі, що належить позивачу на праві
приватної власності, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідачка не проживає
в спірній квартирі без поважних причин
більш ніж шість місяців.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послався на факти і
обставини, викладені в позовній заяві
та пояснив, що відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого 26 грудня 2013 року державним
нотаріусом Першої макіївської
державної нотаріальної контори ОСОБА_3
та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2319,
він є власником квартири № 39,
розташованої в будинку № 156 по вулиці
Леніна в Кіровському районі м.Макіївки.
В якості члену сім’ї ОСОБА_1 у вказаній
квартирі зареєстровані
йогонеповнолітня донька ОСОБА_4, а
також його колишня дружина –
відповідачка ОСОБА_2. У даному
житловому приміщенні відповідачка з 2009
року і по теперішній час без поважних
причин не проживає, місце її
перебування невідоме, комунальні
послуги не оплачує. На підставі
наведеного представник позивач
просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
Відповідачка ОСОБА_2, яка належним
чином повідомлена про дату, час і місце
судового розгляду справи, повторно за
викликом суду не з’явилась, не
використали наданого законом права на
участь у судовому засіданні та не
повідомила про причини неявки, у
зв’язку з чим за згодою позивача суд
відповідно до правил частини 1 статті 224
ЦПК України розглядає справу за
відсутності відповідачки у порядку
заочного провадження на підставі
наявних у ній доказів, з дотриманням
вимог, встановлених законом.
Вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи і дослідивши
надані докази, суд у межах заявлених
позовних вимог (стаття 11 Цивільного
процесуального кодексу України)
На підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого 26 грудня 2013 року
державним нотаріусом Першої
макіївської державної нотаріальної
контори ОСОБА_3, та зареєстрованого в
реєстрі за № 3-2319, спірне жиле
приміщення –квартира АДРЕСА_1 в
Кіровському районі м. Макіївки
належить на праві приватної власності
За інформацією товариства з обмеженою
відповідальністю «Ремжитлобуд» у
спірній квартирі АДРЕСА_2 значаться
зареєстрованими: власник - ОСОБА_1, а
також його донька - ОСОБА_4 та дружина -
Відповідно до вимог статті 328
Цивільного кодексу України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.
За чинним цивільним законодавством
(статті 380-382 ЦК) об’єктом власності
особи може бути, зокрема, житловий
будинок, садиба, квартира.
Частиною 1 статті 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку,
квартири визначені нормами статті 383 ЦК
України та 150 Житлового кодексу
України, якими передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім’ї, інших осіб.
Обмеження чи втручання в право
власника можливо лише з підстав,
передбачених законом.
Згідно до положень частини 1 статі 156 ЖК
України, з урахуванням положень
частини 1 статті 405 ЦК України, члени
сім’ї власника житла, які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються житловим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.
Враховуючи наведені обставини, суд
визнає, що між сторонами: ОСОБА_1, як
власником спірної квартири та ОСОБА_2,
яка зареєстрована у цій квартирі як
член сім*ї, склалися спірні
правовідносини у сфері захисту права
власності які регулюються нормами
Цивільного кодексу України та
Житлового кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.
Як роз’яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 10 постанови від 12
квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання,
що виникають в практиці застосування
судами Житлового кодексу України» (з
наступними змінами) при вирішення
позовів про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, необхідно з’ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім’ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.
У судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 - сусіди позивача, пояснили, що
з березня 2009 року відповідачка ОСОБА_2
не проживає за місцем реєстрації за
У судовому засіданні не встановлено
будь-якої противоправної,
неправомірної поведінки позивачки
відносно відповідача, інших
об’єктивних перешкод для його не
проживання у спірному будинку, у суду
не має законних і достатніх підстав для
висновку щодо поважності причин
непроживання ОСОБА_2 у цьому будинку
Приписами статті 391 ЦК України
визначено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.
Проаналізувавши встановлені
обставини по справі, оцінивши надані
сторонами в порядку статті 60 ЦПК
України докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що ОСОБА_2 без поважних
причин не проживає в спірній квартирі
понад тррьох років, а тому визнає, що
право позивача ОСОБА_1, як власника
будинку, підлягає захисту і
відповідачка підлягає визнанню такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням у спірній квартирі.
Позивач не вимагає компенсації за
понесені судові витрати, пов’язані із
зверненням до суду і розгляду
цивільної справи.
На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 60, 88, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
статтями 319, 321, 383, 391, 405 Цивільного
кодексу України, статтями 150, 156
Житлового кодексу України суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - квартирою № 39,
розташованою в будинку № 156 по вулиці
Леніна в Кіровському районі м. Макіївка
Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
міста Макіївки протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення –
протягом десяти днів з дня отримання
Суддя: