У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ткачук О.С.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4,
на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 18 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 19 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення
факту проживання однією сім'єю, зміну
черговості одержання права на
спадкування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2
звернулись до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що із жовтня 1985 року
до дня смерті вони проживали однією
сім'єю із ОСОБА_6 по АДРЕСА_1. Вони були
пов'язані спільним побутом, вели
спільне господарство мали взаємні
права та обов'язки. Спадкоємцем за
законом після смерті ОСОБА_6 була
дружина померлого ОСОБА_7, яка 27 травня
2010 року склала на ім'я ОСОБА_5 заповіт,
яким заповідала йому все належне їй на
день смерті майно. Позивачі вважають,
що вони фактично вступили в управління
і володіння житловим будинком по
АДРЕСА_1, прописані та
проживають в спірному будинку не
заявляли про відмову від спадщини, а
тому їх дії свідчать про те, що вони
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6
в порядку ст. 1268 ЦК України.
Позивач зазначають, що встановлення
факту проживання позивачів із
спадкодавцем має значення для
належного оформлення прав на спадщину
та одержання свідоцтв про право на
спадщину, як спадкоємці четвертої
черги за законом.

Враховуючи наведене, просили суд
встановити факт їх проживання одною
сім'єю із ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1,
із жовтня 1985 року, змінити черговість
одержання права на спадкування та
надати їм право на спадщину разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має права
на спадкування спадщини ОСОБА_6

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 18
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 19 червня 2014 року, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
та ОСОБА_2 просить оскаржувані судові
рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального й
процесуального права, та передати
справу на новий судовий розгляд.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності зазначених судових
рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, зміну
черговості одержання права на
спадкування за касаційною скаргою
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подану представником
- ОСОБА_4, на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
18 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 19 червня 2014 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.С. Ткачук