Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в
складі:головуючого судді: -
Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М.,
Хилевича С.В.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4
та ОСОБА_2 на рішення Рівненського
районного суду від 03 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
застосування наслідків визнання
правочину недійсним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
від 03 липня 2014 року вказаний позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 2000 грн. коштів
внаслідок застосування наслідків
недійсності правочину, 4167,45 грн. коштів,
пов'язаних з утриманням майна, 243,60 грн.
судових витрат. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2
та представник ОСОБА_5- адвокат ОСОБА_4
оскаржили його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_5- адвокат ОСОБА_4
вважає рішення місцевого суду
незаконним та необґрунтованим в
частині стягнення 4167,45 грн. витрат,
понесених на утримання 46/100 житлового
будинкуАДРЕСА_1. Пояснює, що позивач,
збільшуючи позовні вимоги заявою від 23
квітня 2014 року, просив стягнути
затрати на оплату житлово-комунальних
послуг, а не відшкодування витрат на
утримання та збереження майна, як
зазначив суд. Позивач не надав
розрахунків з чого складаються витрати
на ці послуги, не обгрунтиував цих
вимог з посиланням на закон. Позивач
уклав договір про надання послуг із
газопостачання, споживав ці послуги, а
суд помилково визначив ці витрати як
кошти, понесені на утриманням майна та
неправомірно їх стягнув. Вказує на
безпідставність висновків місцевого
суду про те, що відповідач не довів
факту користування ОСОБА_2 46/100
частинами житлового будинку по
АДРЕСА_1. ОСОБА_2 проводив ремонт в цій
частині будинку і це підтверджує факт
користування будинком та
користування житлово-комунальними
послугами, за які він сам має нести
витрати. З наведених підстав просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
вказує на неповне з'ясування судом
обставин справи, порушення
матеріальних та процесуальних норм при
ухваленні рішення. Зазначає, що суд
першої інстанції не взяв до уваги, що за
46/100 частин спірного будинку було
сплачено 20000 грн.. Факт отримання 20 000
гривень продавцем при купівлі-продажу
будинку ніхто не заперечував. Це
встановлено судовими рішеннями та
підтверджується розпискою, оригінал
якої знаходиться в матеріалах
цивільної справи № 2-19/11. Вказує, що суд
дійшов неправомірного висновку про
безпідставність стягнення з
відповідача вартості

________________________________________________________________________
__________________________________________

Справа №570/732/14-ц
Головуючий у 1
інстанції - Красовський О.О.

Провадження № 22-ц 787/1778/2014
Доповідач -
Ковальчук Н.М.

46/100 частин будинку у відповідності до
експертного висновку про ринкову
вартість, оскільки оцінка проведена на
виконання ухвали суду і складає - 164933
грн. За час проживання в будинку він та
його покійний батько зробили повністю
ремонт в тій частині, яка після
визнання правочину недійсним перейшла
назад до спадкоємця продавця -
відповідача по справі. Пояснює, що
ремонтні роботи в будинку виконувала
будівельна організація відповідно до
договору підряду. Всі виконані в
будинку роботи ним оплачені і складені
акти прийому-передач виконаних робіт.
Ремонтних робіт вказаної частини
будинку було проведено на суму 155 063,17
грн. На момент проведення цих робіт
договір купівлі-продажу від 22.03.2005 року
був дійсним і власником будинку був
ОСОБА_6 (правонаступником котрого є
ОСОБА_2). Зазначає, що суд не врахував
вимоги ч.1 ст.216 ЦК України та ч.3 п.5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними». З
наведених підстав просить рішення
суду першої інстанції змінити,
стягнути з ОСОБА_7 164933 грн. - вартість
46/100 частини будинку, зобов'язати ОСОБА_5
повернути ОСОБА_2 кошти витрачені на
ремонт 46/100 частин спірного будинку в
сумі 155 063,17 грн., відшкодувати 2514,13 грн.
судових витрат. В решті рішення
залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційні скарги підлягають до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено: 46/100 житлового
будинку з надвірними будівлями,по
АДРЕСА_1 належали ОСОБА_8

22 березня 2005 року ОСОБА_8 вказану
частину будинку продав ОСОБА_6 ОСОБА_8
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Спадкоємцем є його
син - ОСОБА_7- відповідач по справі.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Спадкоємцем майна ОСОБА_6 є його син
ОСОБА_2 - позивач по справі.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області 21 червня 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору-купівлі продажу від
22 березня 2005 року задоволені. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу 46/100
частин житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 від 22 березня 2005
року, що укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6
та зареєстрований в реєстрі за № 210,
повернуто сторони по договору в
попередній стан. Правочин визнано
недійсним з тих підстав, що від імені
продавця діяв ОСОБА_9 на підставі
довіреності від 03 червня 2004 року за №
522, а покупцем будинку був його батько
і в подальшому ОСОБА_2 проживав у
спірному будинку. Рішення апеляційного
суду від 21 червня 2012 року чинне.

12 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з даним позовом і в уточнених
позовних вимогах просив застосувати
наслідки недійсного правочину та
стягнути з відповідача на його користь:
ринкову вартість на даний час 46/100
частин будинку з надвірними будівлями,
яка за рішенням суду перейшла до
продавця в сумі 164 933 гривні; кошти,
які він та його батько, при житті,
вклали в ремонт цієї частини будинку в
сумі 155 063,17 гривень; витрати,
понесені ним за житлово-комунальні
послуги, що надавальсь в 46/100 частини
будинку в сумі 4 167, 45 грн та судові
витрати в сумі 2 514,13 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про
повернення переданих коштів покупцем
в сумі 2000 гривень, суд першої
інстанціїї, прийшов до висновку, що при
застосуванні наслідків недійсності
правочину має бути повернута сума,
зазначена в п. 4 Договору від 22.03.2005 р.

З цим висновком суду першої
інстанціїї колегія суддів
погоджується частково.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Як вбачається з розписки від 22
березня 2005 року, складеної
пердставником продавця ОСОБА_2 та
продавцем ОСОБА_8, при вчиненні
договору купівлі-продажу ОСОБА_8 за
продаж ним 46/100 частини будинку
передано 20 000 гривень. В розписці
власноручно ОСОБА_8 зазначено, що кошти
він отримав, претензій не має.
Недійсність цієї розписки нічим не
доведена, а тому, при застосуванні
наслідків недійсності правочину є
підстави для стягнення на користь
позивача 20 000 гривень, що є тією сумою,
яку покупець передав продавцю при
вчиненні недійсного правочину.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що
при застосуванні наслідків
недійсності правочину стягненню
підлягає 164 933 грн, тобто вартість 46/100
його будинку, що визначена відповідно
до Звіту про незалежну оцінку вартості
майна від 4 червня 2014 року(а.с. 131). Як
видно з вказаного Звіту оцінка майна,
що розташоване по АДРЕСА_1, проведена
станом на 4 червня 2014 року з
врахуванням поліпшень, які ОСОБА_2
здійснив до визнання договору
купівлі-продажу недійсним і вартість
яких він просить відшкодувати.

Відмовляючи в задоволенні вимог
про стягнення коштів,які вкладені в
ремонт будинку, в сумі 155 063,17 гривень,
суд першої інстанціїї виходив з того,
що відшкодування витрат на поліпшення
майна, якщо ці поліпшення не можуть
бути відокремлені від майна, має право
відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України лише
добросовісний набувач (володілець), а
позивач добросовісним набувачем не
являється.

З цим висновком місцевого суду колегія
суддів апеляційного суду не
погоджується.

Обгрунтовуюючи позовну вимогу
про стягнення 155 063,17 гривень, позивач
просив застосувати норми, що регулюють
наслідки недійсності правочину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

В п. 1 ч.3 цієї статті зазначено:
положення цієї глави застосовуються
також до вимог про повернення
виконаного за недійсним правочином.

Судом встановлено, що між ОСОБА_6
та ТзОВ фірма «Стимул ЛТД» 21 березня
2006 року укладено договір підряду на
виконання будівельно-ремонтних робіт
в житловому будинку АДРЕСА_1.

На виконання цього договору
підрядчиком проведені роботи, що
підтверджуються актами про прийняття
виконаних робіт: - відповідно до акту
№1 за квітень 2006 року виконано
ремонтно-будівельних робіт на суму 11
422, 80 грн; - згідно акту №2 за травень 2006
року виконано ремонтно-будівельних
робіт на суму 16 828, 80 грн; - відповідно
до акту №3 за травень 2007 року виконано
на суму 3 678,80 грн; - згідно акту №10 за
жовтень 2008 року електротехнічні роботи
виконані на суму 11 165,35 грн; - у
відповідності до акту №11 за жовтень 2008
року влаштування опалення проведено на
48 111,13 грн; - згідно акту №12 за жовтень
2008 року ремонт у ванній кімнаті
проведено на суму 63858,29 грн.

Загальна сума ремонтих робіт у
відповідності до Актів складає 155 063,17
грн.

Не заперечує факту виконання
будівельних робіт і відповідач, про що
зазначив у апеляційній скарзі, поданій
його представником. Відповідачем не
подано до суду доказів, які
спростовували б виконані підрядником
будівельні роботи в будинку і вказані в
Актах.

В матеріалах справи наявні докази
фінансування будівництва позивачем і
це підтверджується прибутковими
касовими ордерами, поданими до суду
ОСОБА_2

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у позивача є законні
підстави вимагати поверення йому
коштів, які він вклав у ремонт
нерухомого майна, і яке після визнання
недійсним правочину, передане
відповідачу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у
позивача відсутні правові підстави для
стягнення 155 063,17 грн., оскільки вказана
сума позовних вимог грунтується на
локальному кошторисі на
загальнобудівельні роботи.

З вищезазначених Актів приймання
виконаних будівельних робіт видно, що
прямі витрати на ремонт складають 70 181
гривню. Так, відповідно до акту №1 за
квітень 2006 року прямі витрати на
ремонтно-будівельні роботи скаладють 4
784 грн; згідно акту №2 за травень 2006
року - 6371 грн; відповідно до акту №3 за
травень 2007 року - 1359 гривень;
відповідно до акту №10 за жовтень 2008
року електротехнічні роботи на суму 6
104 грн; відповідно до акту №11 за
жовтень 2008 року влаштування опалення 20
755 грн; згідно акту №12 за жовтень 2008
року прямі витрати на ремонт у ванній
кімнаті складають 30 808 грн.

З огляду на викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що на
підставі п. 1 ч.3 ст. 1212 ЦК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 70 181 гривню прямих
витрат проведених на ремонт.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 4 167, 45 грн
витрат понесених ОСОБА_2 на оплату
житлово-комунальних послуг, які
надавались до 46/100 частини будинку по
АДРЕСА_1 за період, коли ця частина
будинку перебувала у власності
позивача, суд першої інстанціїї
прийшов до висновку, що вказані
витрати є витратами, понесеними
позивачем на утримання майна, яке
після визнання договору
купівлі-продажу недійсним передане
спадкоємцю попереднього власника, і
тому, підлягають відшкодуванню.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги представника
відповідача в цій частині грунтуються
на законі, а рішення в частині
стягнення витрат на оплату
житлово-комунальних послуг є
незаконним.

Судом встановлено: позивач у
вказаній частині будинку проживав,
житлово-комунальні послуги отримував і
ними користувався, а тому, витрати на
оплату цих послуг не є витратами на
утримання майна і позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

За правилами статті 88 ЦПК України
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. З
врахуванням цього підлягають
відшкодуванню судові витрати в сумі 1330
гривень.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до переконання про
скасування оскаржуваного, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4,
задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду
від 03 липня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
застосування наслідків визнання
правочину недійсним задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 70 181(сімдесят тисяч сто
вісімдесят одну) гривню витрат
понесених ним на ремонт 46/100 частини
будинку по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 20 000(двадцять тисяч) гривень
переданих в рахунок оплати за
договором купівлі-продажу від 22
березня 2005 року 46/100 частини будинку по
вул.Залізничній ,2 в м.Здолбунові.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1330(одну
тисячу триста тридцять) гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.
Судді : Максимчук З.М.
Хилевич С.В.