АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6001/14 Справа: № 641/205/14ц
інтелектуальної власності»
Головуючий 1 інстанції: Чайка І.В.
Доповідач: Піддубний
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів:
Малінської С.М., Бровченка І.О.,

при секретарі:
Новокщоновій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 28 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди, -

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом, мотивуючи
який зазначив, що на підставі патенту №
58450 від 16.01.2006 року ОСОБА_2 належить
право інтелектуальної власності на
винахід - «Пристрій для очищення
пухоперового матеріалу», який було
зареєстровано під торговельною маркою
«Селезень», право інтелектуальної
власності на яку відповідно до
свідоцтва № 92300 26.05.2008 року належить
ОСОБА_4 01.07.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було укладено ліцензійний договір,
відповідно до умов якого остання
набула право на виробництво,
реставрацію та реалізацію приладів
«Селезень М» та зобов'язалась сплатити
10 % від вартості приладу протягом
десяти днів після його продажу. Вироком
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 30.12.2013 року ОСОБА_1 визнано
винним у тому, що протягом 2011 року він
власноручно виготовив три аналогічні
пристрої для чистки пухоперового
матеріалу, використавши кожну ознаку
пункту формули патенту № 58450, чим скоїв
злочин, передбачений ст. 177 КК України -
порушення прав на винахід. Посилаючись
на викладені обставини, ОСОБА_5 просив
стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
порушенням права інтелектуальної
власності на винахід, на користь ОСОБА_2
2 940 грн., на користь ОСОБА_3 - 26460 грн., а
також на користь ОСОБА_4. на
відшкодування шкоди, завданої
незаконним використанням знаку для
товарів та послуг 29 400 грн.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на його
безпідставність.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 28 липня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої незаконним використанням
винаходу, на користь ОСОБА_3 - 26 460 грн., а
також судовий збір в сумі 264,60 грн.; на
користь ОСОБА_2 - 2 940 грн. та 243,60 грн.
судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 разове грошеве
стягнення за неправомірне
використання об'єкта права
інтелектуальної власності у розмірі 26
400 грн. та 264 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення в
частині задоволених позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
в цій частині відмовити. В частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2
рішення суду ОСОБА_1 не оскаржене.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
неправомірними діями відповідача було
порушено право інтелектуальної
власності позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на винахід та на торговельну марку, а
тому на їх користь з відповідача
підлягає стягненню на відшкодування
матеріальної шкоди 26 460 грн. та 26 400 грн.
відповідно.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої інстанції не можна з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідно до патенту № 58450 від 16.01.2006
року ОСОБА_2 належить право
інтелектуальної власності на винахід
«Пристрій для очищення пухоперового
матеріалу».

Вказаний винахід було зареєстровано
під торговельною маркою «Селезень»,
право інтелектуальної власності на яку
відповідно до свідоцтва № 92300 від 26.05.2008
року належить ОСОБА_4

Відповідно до ст. 418 ЦК України право
інтелектуальної власності - це право
особи на результат інтелектуальної,
творчої діяльності або на інший об'єкт
права інтелектуальної власності,
визначений цим Кодексом та іншим
законом. Право інтелектуальної
власності становлять особисті
немайнові права інтелектуальної
власності та (або) майнові права
інтелектуальної власності, зміст яких
щодо певних об'єктів права
інтелектуальної власності
визначається цим Кодексом та іншим
законом. Право інтелектуальної
власності є непорушним. Ніхто не може
бути позбавлений права
інтелектуальної власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної
власності, зокрема, належать: винаходи,
торговельні марки (знаки для товарів і
послуг) (ст. 420 ЦК).

Згідно зі ст. 463 ЦК України суб'єктами
права інтелектуальної власності на
винахід є: винахідник; 2) інші особи, які
набули прав на винахід за договором чи
законом.

Відповідно до ст. 426 ЦК України способи
використання об'єкта права
інтелектуальної власності
визначаються цим Кодексом та іншим
законом. Особа, яка має виключне право
дозволяти використання об'єкта права
інтелектуальної власності, може
використовувати цей об'єкт на власний
розсуд, з додержанням при цьому прав
інших осіб. Використання об'єкта права
інтелектуальної власності іншою
особою здійснюється з дозволу особи,
яка має виключне право дозволяти
використання об'єкта права
інтелектуальної власності, крім
випадків правомірного використання
без такого дозволу, передбачених цим
Кодексом та іншим законом. Умови
надання дозволу (видачі ліцензії) на
використання об'єкта права
інтелектуальної власності можуть бути
визначені ліцензійним договором, який
укладається з додержанням вимог цього
Кодексу та іншого закону.

Встановлено, що 01.07.2006 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 було укладено ліцензійний
договір, відповідно до умов якого
остання набула право на виробництво,
реставрацію та реалізацію приладів
«Селезень М» та зобов'язалась сплатити
10 % від вартості приладу протягом
десяти днів після його продажу.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» свідоцтво України на знак для
товарів і послуг надає його власнику
право використовувати знак та інші
права, визначені цим Законом.
Використанням знака визнається:
нанесення його на будь-який товар,
для якого знак зареєстровано,
упаковку, в якій міститься такий товар,
вивіску, пов'язану з ним, етикетку,
нашивку, бирку чи інший прикріплений до
товару предмет, зберігання такого
товару із зазначеним нанесенням знака
з метою пропонування для продажу,
пропонування його для продажу, продаж,
імпорт (ввезення) та експорт
(вивезення).

Порушення права інтелектуальної
власності, в тому числі невизнання
цього права чи посягання на нього,
тягне за собою відповідальність,
встановлену цим Кодексом, іншим
законом чи договором (ст. 431 ЦК).

Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 432 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого права
інтелектуальної власності відповідно
до статті 16 цього Кодексу. Суд у
випадках та в порядку, встановлених
законом, може постановити рішення,
зокрема, про застосування разового
грошового стягнення замість
відшкодування збитків за неправомірне
використання об'єкта права
інтелектуальної власності.

Загальні підстави цивільно-правової
відповідальності за завдану майнову
шкоду в деліктних (позадоговірних)
відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із зазначеною нормою
обов'язковими умовами такої
відповідальності є наявність шкоди,
протиправної поведінки заподіювача
шкоди, причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою та вина
заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, які передбачають
рівність прав сторін щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи
(причини пропуску строку позовної
давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст.
60 ЦПК).

Частиною 4 ст. 61 ЦПК встановлено, що
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 30.12.2013 року, який
набрав законної сили, встановлено, що
протягом 2011 року ОСОБА_1 власноручно
виготовив три аналогічні пристрої для
чистки пухоперового матеріалу,
використавши кожну ознаку пункту
формули патенту № 58450, що належить
ОСОБА_2, чим скоїв злочин, передбачений
ст. 177 КК України - порушення прав на
винахід.

Разом з тим, постановою слідчого
відділу СУ ГУ МВС України в Харківській
області від 25 квітня 2012 року за фактом
виявлення на вилучених у ОСОБА_1
приладах з очищення пухоперового
матеріалу надписів «ООО Селезень» у
порушення кримінальної справи за ст. 229
КК України (незаконне використання
знака для товарів і послуг) відмовлено
за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу
злочину.

Жодних належних та допустимих доказів
на підтвердження неправомірного
використання ОСОБА_1 торговельного
знаку, право інтелектуального
власності на який належить ОСОБА_4,
наявності шкоди, причинного зв'язку між
шкодою і протиправною поведінкою та
вини заподіювача шкоди позивачем не
надано і матеріали справи не містять.

Отже, висновок суду першої інстанції в
частині позовних вимог ОСОБА_4
ґрунтується на припущеннях, що є
неприпустимим в силу положень ч. 4 ст. 60
ЦПК.

Крім того, встановивши, що право
інтелектуальної власності на винахід
належить саме ОСОБА_2, а на підставі
укладеного 01.07.2006 року ліцензійного
договору ОСОБА_3 набула лише право на
виробництво, реставрацію та реалізацію
приладів «Селезень М», суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що остання також є суб'єктом
права інтелектуальної власності, а
неправомірними діями відповідача їй
завдано матеріальної шкоди.

З огляду на викладене апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди - скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 28 липня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 26 460 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди, а також 264 грн. 60
коп. судового збору, та в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 26
400 грн. разового грошового стягнення за
неправомірне використання об'єкту
права інтелектуальної власності, а
також 264 грн. судового збору - скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді