Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі САВАРИНІЙ Т.І.

за участю представника позивача
Артимича М.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгороді
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про
стягнення боргу та звернення стягнення
на предмет іпотеки, за апеляційною
скаргою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на
заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 28 січня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

13.11.2013 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
звернулося до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мотивуючи
наступним. За кредитним договором від
25.06.2007 р. № 014/4046/82/33330 ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надало
ОСОБА_3 кредит у розмірі 4000,00 дол. США зі
сплатою за нього 13,5% річних і строком до
24.06.2017 р. Виконання зобов'язань
позичальника було забезпечено
іпотекою належної ОСОБА_4 земельної
ділянки площею 0,164 га, що знаходиться по
АДРЕСА_1, про що 26.06.2007 р. був укладений
договір іпотеки. Банк свої зобов'язання
виконав, тоді як позичальник свої
зобов'язання порушив і спричинив
виникнення боргу, що станом на 06.09.2013 р.
складав 2120,61 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ долара США до гривні на цю
дату становило еквівалент 16950,04 грн, в
т.ч., заборгованість за кредитом - 1732,69
дол. США (13849,39 грн), за відсотками - 130,27
дол. США (1041,25 грн), пеня за порушення
графіка повернення кредиту та сплати
відсотків - 257,65 дол. США (2059,40 грн).
Письмові вимоги про сплату
заборгованого, звернені до
відповідачів, результату не дали.
Посилаючись на ці обставини, на умови
договору та на положення цивільного
законодавства щодо права дострокового
стягнення усього боргу у випадку
порушення зобов'язань позичальником, в
т.ч., за рахунок предмета іпотеки,
позивач просив:

стягнути на свою користь з ОСОБА_3
достроково заборгованість за
кредитним договором від 25.06.2007 р. №
014/4046/82/33330 у розмірі 2120,61 дол. США (16950,04
грн), у т.ч., заборгованість за кредитом -
1732,69 дол. США (13849,39 грн), за відсотками -
130,27 дол. США (1041,25 грн), пеню за порушення
графіка повернення кредиту та сплати
відсотків - 257,65 дол. США (2059,40 грн); у
рахунок погашення заборгованості із
указаними складовими звернути
стягнення на земельну ділянку площею
0,164 га, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 на території Лавківської
сільської ради та належить на праві
власності ОСОБА_4 шляхом продажу
предмета іпотеки на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження за ціною, не нижчою за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності або незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій. Судові
витрати в розмірі 229,40 грн. позивач
просив покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 28.01.2014 р. позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
від 25.06.2007 р. № 014/4046/82/33330 у розмірі 16950,05
грн та судові витрати в розмірі 229,40 грн.
У решті позову відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду в
частині відмови в задоволенні вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки. Вважає, що в цій частині суд
неправильно застосував норми
матеріального та порушив норми
процесуального права, оскільки вимога
була заявлена правомірно, підстави для
звернення стягнення на предмет іпотеки
існували і таке належало за вимогою
кредитора застосувати. Просить у
вказаній частині рішення змінити,
вимогу - задовольнити.

У іншій частині позивачем, а також
відповідачами рішення суду не
оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача Артимича М.М.,
який апеляцію підтримав, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України у відсутність відповідачів,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи сторін, оцінивши
докази в сукупності, суд приходить до
такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).
Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України щодо диспозитивності судового
процесу, апеляційний суд перевіряє
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позову щодо
відповідача ОСОБА_4 та бере до уваги
відповідні пов'язані факти і обставини,
оскільки це необхідно для розгляду
апеляції.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції виходив з
того, що стягнення боргу з позичальника
та звернення стягнення на предмет
іпотеки є стягненням коштів у
подвійному розмірі і, крім того,
позивач неналежним чином сформулював
вимогу про звернення стягнення.
Погодитись із таким рішенням не можна,
оскільки своїх висновків суд дійшов
унаслідок неправильного застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Встановлено, що за кредитним договором
від 25.06.2007 р. № 014/4046/82/33330 Відкрите
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», надало ОСОБА_3
кредит у розмірі 4000,00 дол. США зі
сплатою за нього 13,5% річних і строком до
24.06.2017 р. (а.с. 6-10, 14, 21, 22). Виконання
зобов'язань позичальника було
забезпечено іпотекою земельної
ділянки площею 0,164 га, призначеної для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, що на підставі Державного акту
серії ІІ-ЗК № 000535 на право приватної
власності на землю, виданого
Лавківською сільською радою 30.07.2001 р.,
належить ОСОБА_4 і знаходиться по
АДРЕСА_1, про що 26.06.2007 р. із банком був
укладений договір іпотеки (а.с. 11-13).
Позичальник порушив свої зобов'язання
за кредитним договором і спричинив
виникнення боргу. Кредитор вимогами за
вих. № 114-8-0-00/6-2800 і № 114-8-0-00/6-2801 від 30.07.2013
р., що були рекомендованим поштовим
відправленням з повідомленням про
вручення надіслані 16.08.2013 р. відповідно
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та були отримані
адресатами 17.08.2013 р. (а.с. 15-19), зажадав
погашення боргу, що результату не дало.
Станом на 06.09.2013 р. борг склав 2120,61 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ 1 долар
США/7,9930 гривень на цю дату становило
еквівалент 16950,04 грн, в т.ч.,
заборгованість за кредитом - 1732,69 дол.
США (13849,39 грн), за відсотками - 130,27 дол.
США (1041,25 грн), пеня за порушення графіка
повернення кредиту та сплати відсотків
- 257,65 дол. США (2059,40 грн) (а.с. 20). Ці факти
відповідачами не заперечувалися.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 572,
589, 590, 611, 614, 623-625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.
3, 7, 15, 33 Закону України «Про іпотеку»
(Закон № 898-IV) (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
цивільні права та обов'язки, що
виникають з договорів, повинні належно
виконуватися; позичальник зобов'язаний
повернути кредитору заборговане, а той
управі вимагати борг, за відповідних
умов - достроково, відшкодування
збитків, сплати неустойки, в т.ч. шляхом
звернення стягнення на земельну
ділянку як предмет іпотеки. Такі права
кредитора та іпотекодержателя
випливають й із п.п. 3.6., 5.5., 6.5.
кредитного договору, п.п. 1.1., 3.1.4.-3.1.6.,
6.1.-6.6. договору іпотеки, інших положень
цих договорів. В силу наведених
положень закону, а також виходячи зі
змісту ст.ст. 546, 548 ЦК України, ст. 1
Закону № 898-IV, іпотека є похідним від
основного, забезпечувальним
зобов'язанням, її призначенням якраз і
є забезпечення реальної можливості
виконання основного зобов'язання за
рахунок предмета іпотеки, захист прав
кредитора, іпотекодержателя у випадку
невиконання основного зобов'язання
боржником.

У випадку, коли особа позичальника є
відмінною від особи іпотекодавця,
пред'явлення
кредитором-іпотекодержателем позову
одночасно до боржника про стягнення
боргу і до іпотекодавця про звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення боргу, що стягується з
боржника, не суперечить вимогам закону.
При цьому, майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки і в разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням (ст. 11 Закону № 898-IV). Право
вибору способу захисту порушеного
права належить позивачу.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, невірно витлумачив норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, а тому дійшов
хибного висновку про стягнення боргу
начебто у подвійному розмірі. Крім
того, у будь-якому випадку на погашення
зобов'язань перед кредитором може бути
зарахований лише реально наявний борг.

Висновки суду в рішенні про те, що
позовна заява банку не відповідає
вимогам Закону № 898-IV щодо належного
опису предмета іпотеки, заходів щодо
збереження предмета іпотеки, способу
його реалізації і т.ін., надумані та не
відповідають обставинам справи. Так,
позивач виклав прохальну частину заяви
(а.с. 2-5) із дотриманням істотних вимог
ст. 39 Закону № 898-IV із урахуванням
роз'яснень, що містяться в абзаці
першому пункту 9 і в абзаці першому
пункту 42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин».

Попри це, ухвалою від 05.12.2013 р. суддя
залишив заяву без руху з тих підстав, що
«позивач просить звернути стягнення на
предмет іпотеки і одночасно просить
стягнути з відповідачів суму
заборгованості за кредитним договором,
тобто здійснити стягнення в подвійному
розмірі» (а.с. 27), тоді як це не
відповідає дійсності, бо банк просив
стягнути борг з ОСОБА_3 і в рахунок
погашення цього боргу звернути
стягнення на предмет іпотеки, що
належить ОСОБА_4 Підстави для залишення
заяви без руху, на які суд у подальшому
послався в рішенні як на недоліки
заяви, в ухвалі від 05.12.2013 р. не
наводилися, а підстави, з яких суддя
залишав заяву без руху, не є недоліками
заяви, а є формулюванням правової
позиції позивача (предметом позову,
змістом вимог), щодо обґрунтованості
якої питання розв'язується при
вирішенні позову по суті. Позивач
заявою від 12.12.2013 р. детально роз'яснив
свою правову позицію в частині
визначення відповідачів і ще раз навів
формулювання прохальної частини
позову, що є аналогічним раніше
наведеному (а.с. 30-31). Ухвалою від 25.12.2013
р. суддя відкрив провадження в справі,
тож погодився із належним
формулюванням прохальної частини
позову (а.с. 37).

Відтак, доводи апеляції заслуговують
на увагу по суті, у зв'язку з чим на
підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК України
рішення суду першої інстанції в
частині, що оскаржується, підлягає не
зміні, як про це просить апелянт, а
скасуванню із задоволенням
обґрунтованої і доведеної вимоги про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, тож апеляцію слід
задовольнити частково.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4,
ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково,
заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 28 січня 2014 р. у
частині відмови в задоволенні позовної
вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
скасувати, у цій частині позов ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 про стягнення боргу та
звернення стягнення на предмет іпотеки
задовольнити:

у рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за кредитним договором від
25.06.2007 р. № 014/4046/82/33330, яка станом на
06.09.2013 р. складала 16950,04 грн (шістнадцять
тисяч дев'ятсот п'ятдесят гривень 04
коп.), що за офіційним курсом НБУ долара
США до гривні на цю дату становило
еквівалент 2120,61 дол. США (двох тисяч ста
двадцяти доларів США 61 цента), у т.ч.:
13849,39 грн (еквівалент 1732,69 дол. США)
заборгованість за кредитом, 1041,25 грн
(еквівалент 130,27 дол. США)
заборгованість за відсотками, 2059,40 грн
(еквівалент 257,65 дол. США) пеня за
порушення графіка повернення кредиту
та сплати відсотків за період з 20.09.2010 р.
по 06.09.2013 р., звернути стягнення на
земельну ділянку площею 0,164 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
території Лавківської сільської ради
та належить на праві власності ОСОБА_4
шляхом продажу предмета іпотеки на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за ціною, не
нижчою за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» 121,80 грн. у
відшкодування сплаченого судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді