Справа № 481/1741/13-ц пров. № 2/478/283/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

01.07.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П.

за участю: секретаря

Поліщук С.П.

представника позивача

ОСОБА_1

відповідача

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_3, від імені якої діє її
представник ОСОБА_1 (довіреність від
26.07.2013 року) звернулася до суду з
позовом, в якому зазначила, що 13.12.1997
року між нею та відповідачем ОСОБА_2
було зареєстровано шлюб, який за
рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 15.11.2010 року
було розірвано.

За час проживання в шлюбі нами за
договором купівлі-продажу від 31.08.2000
року було придбано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яку було
зареєстровано в Миколаївському МБТІ
на ім'я відповідача. В даній квартирі
вони спільно проживали під час
подружнього життя та зареєстровані в
ній і на теперішній час.

Після припинення сімейних відносин та
спільного проживання вони, за спільною
домовленістю, поділили рухоме майно, за
виключенням квартири, так як угоди про
добровільний поділ цього нерухомого
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя, ними не досягнуто.

Посилаючись на вимоги ст.ст.69-71 СК
України щодо часток майна дружини та
чоловіка, які у разі поділу є рівними,
позивач просила поділити спірну
квартиру, визнавши за нею право
власності на ? частини цієї квартири.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені
вимоги і просив їх задовольнити, а
також стягнути з відповідача на
користь позивача понесені нею судові
витрати зі сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 пред'явлений до
нього позов не визнав і пояснив, що
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, дійсно
була набута за час шлюбу, але за кошти,
які належали йому особисто, так як вони
були передані йому батьком ОСОБА_4 саме
для придбання цієї квартири, який і
домовлявся з продавцем про її продаж.
На теперішній час має нову сім'ю, з ним в
спірній квартирі проживає
неповнолітній син від першого шлюбу,
тому просив відмовити позивачу в
задоволенні заявлених вимог.

Вислухавши сторони, опитавши свідків
та дослідивши письмові докази суд
приходе такого висновку.

Відповідно п.3 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

В силу приписів ч.1, ч.3 ст.61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя морже бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ст.63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

В силу приписів ч.1, ч.2 ст.69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою.

Відповідно ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
контрактом.

Поясненнями сторін, показаннями
свідків та матеріалами справи
встановлено, що згідно свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_1 від 13.12.1997 року
було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з присвоєнням останній прізвища
«ОСОБА_3».

31 серпня 2000 року одним із подружжя, а
саме ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу було придбано у ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Квартира продана за 1200 грн.,
які отримані «продавцем» від «покупця»
повністю до підписання договору (п.5
договору). Договір було зареєстровано
31.08.2000 року Вознесенською
універсальною товарно-сировинною
біржею за №531.

Відповідно до реєстраційного
посвідчення Новобузької філії
Миколаївського МБТІ від 06.09.2000 року
вищевказана квартира була
зареєстрована за ОСОБА_2 за р/№156.

Згідно будинкової книги на квартиру
АДРЕСА_1 подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були
зареєстровані (прописані) в цій
квартирі 25 вересня 2001 року.

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 15.11.2010 року
шлюб, укладений 13.12.1997 року між ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 було розірвано. ОСОБА_3 було
залишено дошлюбне прізвище «ОСОБА_3».

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 02.12.2013 року
задоволено позов ОСОБА_2 та визнано
дійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, зареєстрованого
31.08.2000 року Вознесенською
універсальною товарно-сировинною
біржею за №531.

Сукупність досліджених доказів
вказує на те, що за час шлюбу з
позивачем ОСОБА_3, а саме 31.08.2000 року
відповідачем ОСОБА_2, який був одним із
подружжя, було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна в
інтересах сім'ї, тому спірна
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка була
набута за договором №531 від 31.08.2000 року,
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

В судовому засіданні відповідачем
ОСОБА_2 не подано належних доказів, які
б доводили його ствердження про те, що
спірна квартира була набута ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали йому
особисто, тобто, за кошти, які були
внесені як вклад у банківську
(кредитну) установу до шлюбу або під час
шлюбу. Доводи відповідача про те, що
грошові кошти на придбання квартири
були передані йому рідним батьком, за
відсутності письмових документів
(договору дарування тощо), які б це
підтверджували, суд вважає
безпідставними.

Таким чином, виходячи з презумпції
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу, та виходячи
з часток майна дружини та чоловіка, які
у разі поділу є рівними, вбачаються
підстави для визнання за позивачем
права власності на ? частини (ідеальної
частки) спірної квартири.

В силу приписів ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
належить стягнути судові витрати,
пов'язані зі сплатою нею судового збору
в розмірі 229 грн. 40 коп. Враховуючи
ухвалу суду від 17.09.2013 року про
необхідність доплати судового збору
відповідно з визначеною судом ціною
позову, вимоги якої позивачем не були
виконані, з відповідача належить
стягнути судовий збір на користь
держави в розмірі 270 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя, -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину (ідеальної частки вартістю 50000
грн.) квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на
користь держави в розмірі 270 грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя