РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/3078/14-ц

Пров. №2/668/1159/14

03.09.2014 року Суворовський районний суд
м. Херсона в складі:

головуючої судді
Зуб І.Ю.,

при секретарі
Саранді О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що перебував у шлюбі з відповідачем з
04.09.1982 року. Під час шлюбу придбали
кооперативну квартиру. Крім того,
зазначає, що за час подружнього життя
за рахунок коштів подружжя було
придбано та істотно поліпшено стан
перукарні, проведено капітальний
ремонт, зазначає, що право власності на
перукарню зареєстроване за приватним
підприємцем ОСОБА_2 Просить визнати
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділити наступне
майно: перукарню, загальною площею 55,4
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, трикімнатну квартиру АДРЕСА_5.
Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2
частину зазначеної квартири та
перукарні. Також просить стягнути з
відповідача судові витрати.

До початку розгляду справи по суті
позивач змінив частково підставу
позову, посилаючись на те, що не знав, що
квартира, яка була переобладнана в
перукарню та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 належала його дружині на
підставі договору дарування, вважав, що
дана квартира придбана за сумісні
кошти, тому він просить визнати дану
перукарню спільною сумісною власністю
подружжя та визнати за ним право
власності на ? частину данною перукарні
з підстав того, що за кошти подружжя
значно збільшилась вартість квартири
після її переобладнання та проведення
ремонту.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
просили їх задовольнити з підстав
зазначених в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні позовні вимоги
визнали частково. Не заперечували
проти поділу кооперативної квартири та
не оспорювали, що вона придбана за
спільні кошти під час подружнього
життя. Заперечували, що перукарня є
спільним майном подружжя. Зазначили, що
перукарню було переобладнано з
квартири, яка належала відповідачу на
підставі договору дарування,
переобладнання відбувалось за кошти,
які позичала відповідач та особисто
віддавала.

Заслухавши осіб, що беруть участь у
справі, свідків, вивчивши матеріали
справи, судом встановлено наступне.

З свідоцтва про шлюб вбачається, що
сторони у справі перебували у шлюбі з
04.09.1982 року. Рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 13.03.2014
року шлюб між сторонами розірвано,
рішення набуло чинності 25.03.2014 року, що
вбачається з відмітки на рішенні. Також
в данному судовому рішенні
встановлено, що сторонни припинили
шлюбні відносини з лютого 2013 року.

Даним судовим рішенням ОСОБА_1
відновлено дошлюбне прізвище - ОСОБА_1,
у зв'язку із цим змінено наймунування
позивача на ОСОБА_1

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 03.03.2007 року за ОСОБА_2
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_5

На дану кооперативну квартиру набуто
право власності під час шлюбу, тому є
підстави визнати наведене нерухоме
майно об'єктом спільної сумісної
власності подружжя. Зазначений факт
сторонами не оспорювався в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
гоподарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку.

У п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від
21.12.2007 року "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" зазначено, що
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
поперднього внесення дрігим із
подружжя віповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. Також
зазначено, що у разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

На підставі наведенного, враховуючи, що
дії зазначені вище сторонни не вчиняли,
тому суд вважає, що позовні вимоги про
поділ квартири АДРЕСА_5 є
обгрнутованими та поділи наведену
квратиру можливо визнавши право
власності на ідеальні частки, а саме:
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку квартиру АДРЕСА_5 та визнати за
ОСОБА_2 право власності на ? частку
квартиру АДРЕСА_5.

Відповідно до договору дарування від
27.02.2002 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1.

Так встановлено, що даний об'єкт
нерухомості є особистою приватною
власністю ОСОБА_2

У розпорядженні міського голови м.
Херсона № 1086-р від 19.08.2002 року надано
дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_5 на
проектування та реконструкцію
квартири під перукарню по АДРЕСА_1.

14.01.2004 року складено ОСОБА_6 державної
технічної комісії про прийняття
закінченого будівництвом об"єкта в
експлуатацію, а саме перукарні,
реконструйованої з АДРЕСА_1.

З свідоцтва про право власності від
19.10.2006 року на нерухоме майно
вбачається, що ОСОБА_2 - приватний
підприємець є власником перукарні, яка
розташована в АДРЕСА_1 на підставі
рішення виконавчого комітету ХМР від
17.10.2006 року за № 480.

У п. 29 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року за № 27 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" зазначено, що
відповідно до положень статей 57, 61 СК,
ст. 52 ЦК майно приватного підприємства
чи фізичної особи - підприємця не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

У рішенні Конституційного Суду
України у справі за №1-8/2012 від 19.09.2012
року (№17-рп/2012), що одним із видів
розпорядження власністю є право
власника використовувати своє майно
для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом; законом можуть
бути встановлені умови використання
власником свого майна для здійснення
підприємницької діяльності (стаття 320
ЦК України). Також зазначено, що КСУ
дійшов висновку, що статутний капітал
та майно приватного підприємства,
сформовані за рахунок спільної
сумісної власності подружжя, є об'єктом
їх спільно сумісної власності.

Експертом надано висновок судової
будівельно-технічної експертизи за
№24/2014 та зазначено, що питома вага
ремонтних робіт проведених в період з
27.02.2002 року по 14.01.2004 року (дата
складення ОСОБА_6 про прийняття в
експлуатацію) при реконструкції
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 51,8 кв.м. у зміненні
ринкової вартості даної квартири, яка
належить ОСОБА_2, за умов та припущень,
зазначених у дослідницькій частині
висновку, становить 30%. У дослідницький
частині висновку зазначено, що
матеріали інвентарної справи не
містять переліку та обсягу робіт,
необхідних для виконання
реконструкції.

Суду також не надано доказів на
підтвердження обсягу та переліку
робіт, які проведені при реконструкції
квартири в перукарню.

Враховуючи, що відсутні первісні
документи із відомостями про обсяг,
перелік робіт, що були проведені при
реконструкції, то підстав вважати
висновок експертизи неповним або
невірним у суда немає.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
доказування не може грунтуватись на
припущеннях.

Виходячи з наведенного, беручи до
уваги, що перукарня переобладнана з
квартири, яка була в особистій
приватній власності ОСОБА_2, доказів, що
під час переобладння квартири значно
збільшилась її вартість суду не надано,
тому підстав віднести перукарню, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 до
об'єкта спільної сумісної власності
подружжя у суда немає. При цьому суд
вважає обгрнутованим твердження
позивача, що реконструкція відбувалась
за спільні кошти подружжя, оскільки на
час проведення реконструкції сторони у
справі перебували у зареєстрованому
шлюбі.

Покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_2 суд не бере до
уваги, оскільки вони містять будь-яких
фактичних даних на підтвердження
переліку та обсягу ремонтних робіт та
їх вартості, які були проведені під час
реконструкції квартири в перукарню.

Таким чином позовні вимоги в частині
визнання перукарні, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та
визнання за позивачем право власності
при її поділі на ? частину є
необгрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Враховуючи, що частина позовних вимог
підлягає задоволенню, то з відповідача
на користь позивача підлягає
стягненняю ? частина від суми судового
збору, сплаченою позивачем і становить
1827грн. 00коп.

Щодо стягнення суми правової допомоги
у розмірі 2500грн. 00коп., то суд вважає, що
в данному випадку вона не підлягає
стягненню, осккільки на вимогу суду не
надано оригіналів доказів сплати даної
суми позивачем, документальне
підтвердження судових витрат,
передбачене ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Відносно витрат на експертизу у
розмірі 4000грн. 00коп., то вони не
підлягають стягненню, оскільки позовні
вимоги у зв'язку з якими проводилась
експертиза є необгрнутованими та
задоволенню не підляють, що
узгоджується з вимогами ст. 88 ЦПК
України.

Таким чином суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є частково
обгрнутованими та підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК
України, ст.ст. 60, 88, 208, 209, 215, 218 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати об'єктом спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_5.

Поділити дане майно, визнавши право
власності на ідеальні частки, а саме:
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку квартиру АДРЕСА_5 та визнати за
ОСОБА_2 право власності на ? частку
квартиру АДРЕСА_5.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за
судовий збір 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Херсонського
апеляційного суду через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

СуддяЗуб І. Ю.