Справа № 265/261/14-ц
Провадження № 2/265/723/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

при секретарі Бойко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Четверта Маріупольська
нотаріальна контора, про визнання
відмови від спадщини недійсною,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до
ОСОБА_2з вищезазначеними позовними
вимогами. Протягом розгляду справи
неодноразово збільшував позовні
вимоги (а.с. а.с. 32-33, 70-71). В остаточній
редакції позовних вимог просив суд
поновити строк звернення до суду,
визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 12.02.2011 року
виданого Четвертою маріупольською
державною нотаріальною конторою,
реєстр № 2-369, на ім'я ОСОБА_2 на 12 частину
жилого будинку розташованого в
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати свідоцтво про
право на спадщину за законом від 12.02.2011
року виданого Четвертою
маріупольською державною нотаріальною
конторою, реєстр № 2-369, на ім'я ОСОБА_2 на
1/2 земельної ділянки розташованої в
АДРЕСА_1, визнати відмову від прийняття
спадщини від 05.11.2010 року, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,недійсною.

В обґрунтування позовних вимог
вказував на те, що ОСОБА_2 його рідна
сестра.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_3.

На день її смерті залишилося спадкове
майно, яке складалося з 1/2 частини
жилого будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, належної померлої на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданного Четвертою
маріупольською державною нотаріальною
конторою 11.09.2006 року за реєстром 1-2655,
зареєстрованого в Маріупольському КП
«Маріупольське БТІ».

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_3 є її діти- ОСОБА_1, ОСОБА_2

На день смерті матері він проживав
разом з нею в будинку АДРЕСА_1, та
відповідно до ст..1268 ч.3 ЦК України
вважається прйнявшим спадщину.

Протягом строку прийняття спадщини він
заявив відмову від прийняття спадщини.

12.02.2011 року ОСОБА_2 Четвертою
маріупольською державною нотаріальною
конторою було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на 1/2
частину жилого будинку розташованого в
АДРЕСА_1 по реєстру № 2-369,
зареєстрованому в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 16.02.2011 року.

1/2 частина вищевказаного жилого
будинку належить йому на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 11.09.2006 року, виданого
Четвертою Маріупольською держаною
конторою реєстр № 1-2657, зареєстрованого
в БТІ м. Маріуполя 29.092006 року за № 15754737.

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовними вимогами до нього про
розділ житлового будинку. З варіантом
розділу будинку, який було пропановано
ОСОБА_2 він не згоден, оскільки
порушуються його права в користуванні
власністю, а саме він позбавляється
права користуватися кухнею якою він
користувався протягом багатьох років,
та він вимушений владнати кухню з жилої
кімнати 2-3, а також усунути санвузол в
коридорі літ 2-1.

Даний будинок є єдиним його житлом, в
якому він проживає з 1985 року. При житті
батьків, будинок за усною домовленістю
було поділений між ним та батьками на 2
частини. Він займав кімнати:2-2, 2-3, 2-4,
кухня літ.1-1 була в спільному
користуванні.

Відмовляючись від спадщини, він вважав,
що в подальшому він буде користуватися
той частиною будинку, якою він
користувався до оформлення спадкових
прав відповідачем. На його
волевиявлення вплинула сама
відповідач, яка завіряла його, що в
подальшому, після відмови від спадщини
він буде користуватися його частиною
будинку, включаючи кухню. При оформлені
відмови від спадщини відповідач сама
оплачувала нотаріальні послуги.

Таким чином, при подані його відмови
від спадщини, він помилково вважав, що
він залишиться власником саме той
частини будинку, якою він користується,
тобто на момент укладання угоди він
помилявся щодо тих обставин, які мають
суттєві значення, що є підставою для
визнання його відмови від спадщини
недійсною.

Також вважає, що він подав заяву про
відмову від прийняття спадщини під
впливом обману зі сторони відповідача,
що є підставою для визнання відмови від
прийняття спадщини недійсною, яка
вмовила його підписати дану заяву, яку
він не хотів підписувати, завірив його
в тому, що відмовившись від спадщини,
він буде продовжувати користуватися
частиною будинку, якою він
користувався раніше, про що вона
заявила в суді.

Вважає, що відповідач не має право на
спадкування, оскільки він оспорює
право відповідача на спадкування,
шляхом визнання його відмови від
спадщини недійсною, внаслідок чого
свідоцтво про право на спадкування на
1/2 частину спадкового будинку, та на 1/2
частину земельної ділянки видане на
ім'я ОСОБА_2 повинно бути визнано
недійсним.

Позивач та його представник адвокат
ОСОБА_5 повністю підтримали позовні
вимоги та надали пояснення аналогічні
змісту позовних вимог. Крім того
позивач суду пояснив,що він був згодний
віддати ОСОБА_2 1/2 частину будинку. Він
відмовлявся від спадщини, яка
відкрилася після смерті матері на
користь сестри. Якщо би зараз не було
розділу будинку, то його би
влаштовувало порядок користування
будинком, який існує. Він відмовлявся
від кімнат, які займала його мати.
Домовленість між сестрою та ним про те,
що він буде користуватися тією
частиною будинку, після того як вона
оформить спадщину, була усною. Про те,
ще існують умови відмови ним від
спадщини він нотаріусу не казав.
Будинок не був розділений в натурі на
момент відмови його від спадщини,
будинок знаходився у спільної сумісної
власності. Він розумів, що спадщина, яка
відкрилася після смерті матері
переходить до сестри, але хотів, щоби
кухня залишилася у нього.

Також суду пояснив, що якщо би він не
відмовлявся від спадщини то він та
ОСОБА_2 спадкували би по 1/2 частини
спадщини, яка відкрилася після смерті
матері, що складає по 1/4 частині від 1/2
частини жилого будинку. З чого б
складалася його 1/4 частина, а саме з
якої кімнати він не знає, оскільки він
не має спеціальної будівельної освіти.
Просив суд задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнала та суду пояснила, що позивач
добровільно відмовився від спадщини.
ОСОБА_1 при житті батьків проживав в
кімнатах, де проживає зараз. При
підписані відмови від спадщини вона
обіцяла брату, що він буде жити так як
живе, у кожного буде по три кімнати, а
кухня та коридор будуть у спільному
користуванні. Конфлікт з приводу
користування кухнею виник, ще до
відмови від прийняття спадщини. Ніхто
ОСОБА_1 не обманював при відмові від
прийняття спадщини, а також не існували
обставини які мають суттєві значення
щодо яких він помилявся при відмові
від прийняття спадщини. Просила суд
відмовити у задоволені позову.

Третя особа Четверта Маріупольська
нотаріальна контора до суду не
з'явилася, надала суду заяву з
проханням розглянути справу без їх
участі.

Вислухавши сторони, дослідивши
письмові матеріали справи суд
приходить до висновку про відмову у
задоволені позову за наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
є рідними братом та сестрою, про що не
заперечували сторони.

ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку
АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 11.09.2006 року, яка
відкрилася після смерті його батька
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.
а.с. 10,11).

Також він є власником земельної
ділянки на якій розташований будинок
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку ( а.с. 12).

ОСОБА_3 - мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина,
яка складалася з 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1 ( а.с.50).

ОСОБА_2 донька померлої ОСОБА_3 в
установлений законом строк звернулася
до Четвертої маріупольської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті
останньої ( а.с. 48).

ОСОБА_1 син померлої ОСОБА_3 в
установлений законом строк звернувся
до Четвертої маріупольської державної
нотаріальної контори з заявою про
відмову у прийнятті спадщини, яка
відкрилася після смерті його матері.

ОСОБА_2 було видано Четвертою
маріупольською державною нотаріальною
конторою, свідоцтво про право на
спадщину за законом, реєстр № 2-369 на 1/2
частину жилого будинку розташованого в
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, та на 1/2 частину земельної
ділянки на якій розташований будинок
(а.с.а.с. 13,14).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Статями 1273, 1274 ЦК України передбачено,
що спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є
безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може
бути визнана судом недійсною з підстав,
встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233
цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом
(частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про
судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними",
вбачається, що правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Аналізуючи вищенаведені норми права та
керівні роз'яснення вищевказаного
Пленуму ВС України, суд приходить до
висновку про відмову у задоволені
позову ОСОБА_1 в частині визнання його
відмови від спадщини недійсною
внаслідок того, що він помилявся щодо
обставин, які мають суттєві значення,
оскільки, з його пояснень вбачається,
що він дійсно відмовлявся від спадщини,
яка відкрилася після смерті матері, а
саме від 1/2 частини будинку належної їй
на праві власності, не заперечував
проти цього протягом розгляду справи,
якщо йому не будуть перешкоджати
користуватися кухнею, на момент його
відмови від спадщини, за ним не було
юридично закріплено право
користування спадковим будинком і
даний будинок не був розділений в
натурі, та він знав, що будинок
знаходиться у спільній сумісній
власності, в якому коридор ї кухня
знаходилися у спільному користуванні
між ним, його матір'ю та батьком при їх
житті, як вказано в його позовній заяві,
що дає суду підстави вважати, що
позивач не помилявся щодо обставин, які
мають істотне значення при вчиненні
ним відмови від прийняття спадщини, а
мотиви відмови його від прийняття
спадщини на які він посилається на
мають істотного значення.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України в разі,
якщо одна з сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (ч.
1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону
правочин може бути визнано вчиненим
під впливом обману у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману стосовно фактів,
які впливають на укладення правочину.
Ознакою обману є умисел. Установлення у
недобросовісної сторони умислу ввести
в оману другу сторону, щоб спонукати її
до укладення правочину, є обов'язковою
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача
ОСОБА_2, істотність значення обставин,
щодо яких особу введено в оману, і сам
факт обману повинна довести особа, яка
діяла під впливом обману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення (п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними").

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
установлених законом.

З заяви про прийняття спадщини після
смерті померлої матері поданою ОСОБА_2
до нотаріальної контори, вбачається, що
вона вказала, що крім неї спадкоємцем
за законом є її брат ОСОБА_1, який
проживав разом зі спадкодавицею (
а.с.48).

З заяви про відмову від прийняття
спадщини поданою до нотаріальної
контори ОСОБА_1, дієздатність якого
було перевірено, вбачається, що
останній відмовився від прийняття
спадщини, яка залишилися після смерті
матері. Нотаріусом йому було
роз'яснено, що подана заява може бути
відкликана протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини.
Однак дану заяву він не відкликав, хоча
спір по користуванню спадковим
будинком між позивачем та відповідачем
вже існував, про що вказувала
відповідач, та що не було спростовано
позивачем.

З урахуванням вищенаведених норм
права, матеріалів справи, пояснень
відповідача ОСОБА_2 про те, що спір між
нею та позивачем по користуванню
спадковим будинком існував до його
відмови від спадщини, що не було
спростовано відповідачем в судовому
засіданні, ОСОБА_1, та з урахуванням
вищенаведених пояснень відповідача,
суд приходить до висновку, що позивачем
не доведено суду наявність умислу в
діях відповідача ОСОБА_2, істотність
значення обставин, щодо яких він
введено в обману, і сам факт обману,
внаслідок чого відмовляє у задоволені
позову в частині визнання його відмови
від спадщини вчиненої ним внаслідок
введення в оману недійсною.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог в частині визнання відмови від
прийняття спадщини недійсною суд не
знаходить підстав для задоволення
супутніх позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом від 12.02.2011 року
виданого Четвертою маріупольською
державною нотаріальною конторою,
реєстр № 2-369, на ім'я ОСОБА_2 на 1/2
частину жилого будинку розташованого в
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, про право на 1/2 частину
земельної ділянки, на якій
розташований будинок, та поновлення
строку звернення до суду, які
нерозривно пов'язані з основними
позовними вимогами в задоволені яких
відмовлено.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Четверта Маріупольська
нотаріальна контора, про поновлення
строку звернення до суду, про визнання
відмови від прийняття спадщини від
05.11.2010 року, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
недійсною, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області у місті
Маріуполі через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його оголошення або у
разі неприсутності сторін під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.О.Костромітіна