Справа №477/1132/14-ц 06.08.2014 06.08.2014 06.08.2014
Провадження №22-ц/784/2162/14
Головуючий у суді першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду Шаманська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Орельської Н.М.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3 та її
представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 24 червня 2014
р. за позовом

ОСОБА_3

до

Бармашівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області

(далі - Бармашівська сільрада)

про визнання права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
за заповітом,

в с т а н о в
и л а:

У травні 2014 р. ОСОБА_3 звернулась з
позовом до Бармашівської сільради про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
заповітом.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 Після її
смерті відкрилась спадщина на земельну
ділянку площею 10,37 га, що розташована на
території Бармашівської сільської
ради Жовтневого району Миколаївської
області, яка належала останній на праві
власності на підставі державного акту
на право приватної власності на землю,
виданого 4 березня 2002 р. Бармашівською
сільрадою.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт,
яким на випадок смерті розпорядилась
належним їй за законом правом на
земельну частку (пай), що знаходиться в
ЗАТ «Бармашове» на користь позивачки.

Посилаючись на те, що вона
прийняла спадщину, але не може в
нотаріальному порядку оформити право
власності на земельну ділянку через те,
що в заповіті зазначено, що
спадкодавця заповіла їй земельну
частку (пай), позивачка просила визнати
за нею право власності на земельну
ділянку, площею 10,37 га, виділену для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах Бармашівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області .

Рішенн+ям Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 24
червня 2014 р. у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на невірне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивачки та її
представника, перевіривши законність
та обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на підставі наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_5. Після її смерті
відкрилась спадщина, в тому числі на
нерухоме майно - земельну ділянку
площею 10,37 га, виділену для товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах Бармашівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт,
посвідчений 14 січня 2003 р. секретарем
Бармашівської сільради Жовтневого
району Миколаївської області, яким
заповіла ОСОБА_3 належне їй право на
земельну частку (пай), що знаходиться в
ЗАТ «Бармашове».

Після смерті ОСОБА_5 позивачка
звернулась до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини. Проте, отримала
відмову у вчиненні такої нотаріальної
дії з тієї підстави, що в заповіті був
визначений об'єкт спадкування у виді
земельної частки (паю), якого на час
складання заповіту вже не існувало.

Звертаючись до суду позивачка
посилалась на те, що в заповіті та в
державному акті на право приватної
власності на землю зазначена одна й та
сама земельна ділянка.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається,
що на час оформлення заповіту, ОСОБА_5,
вже оформила право власності на землю,
яку вона отримала відповідно до
земельної частки (паю), належної їй в
ЗАТ «Бармашове» (сертифікат серії МК №
0056083 від 19 квітня 1997 р.) і отримала 4
березня 2002 року Державний акт про право
власності на земельну ділянку серії Р2
№ 566165.

Згідно з п. 17 Перехідних положень
Земельного кодексу України від 25
жовтня 2001 р. сертифікати на право на
земельну частку (пай) є дійсними до
виділення власникам таких часток (паїв)
у натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів
на право власності на землю.

Отже, право на земельну частку
(пай) та земельна ділянка, виділена в
натурі, є різними об'єктами
спадкування.

За ст. 1236 ЦК України заповідач має
право охопити заповітом права та
обов'язки, які йому належали на момент
складення заповіту, а також ті права та
обов'язки, які можуть йому належати у
майбутньому.

Таким чином, після оформлення
ОСОБА_5 права власності на ділянку в
натурі та отримання державного акту на
неї її право на земельну частку (пай) ,
на підставі якого її була виділена
ділянка в натурі, перестала існувати.

За такого, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що на час
складання заповіту, ОСОБА_5 на належало
право на земельну частку (пай) , а на
земельну ділянку площею 10,37 га,
виділену для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах Бармашівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, остання заповіту на ім'я
позивачка не складала, а тому вірно
відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 24 червня 2014
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: