У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Гордійчук С.О.,

при секретарі судового засідання -
Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„Приватбанк" на рішення Острозького
районного суду Рівненської області
від 19 березня 2014 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 19.03.2014 року у
позові ПАТ КБ „Приватбанк" до ОСОБА_1
про стягнення 19128 грн. 80 коп.
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„Приватбанк" доводить про
незаконність та необгрунтованість
рішення через неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, а також про
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Зазначає, що не відповідають дійсності
висновки суду щодо закінчення дії
кредитного договору в березні 2007 року,
оскільки в Банк відповідач не надав
письмової заяви про припинення строку
дії договору, то на підставі Умов та
правил надання банківських послуг
договір автоматично лонгувався щоразу
на той же термін і діє до цього часу.

Вважає, що не заслуговують на увагу
посилання суду на той факт, що оскільки
заборгованість стягнута за судовим
наказом, то в частині заборгованості за
кредитом та процентами за користування
кредитом слід відмовити, адже саме по
собі винесення судового наказу,
виконання якого не здійснене, не
припиняє зобов"язальних правовідносин
сторін договору й не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
ним грошового зобов"язання та не
позбавляє кредитора права на отримання
сум, передбачених ст.ст.625, 1046,1048 ЦК
України та умовами кредитного договору
та не тягне за собою припинення
договору з дня винесення судового
наказу.

________________________________________________________________________
__

Справа №567/19/14-ц
Головуючий у 1
інстанції - В.А.Назарук

Провадження №22-ц/787/1046/2014

Суддя-доповідач - З.М.Максимчук

Доводить, що судом першої інстанції не
додержано правил ст.5, ч.3 ст.10, ч.1 ст.11,
ст.60 ЦПК України щодо принципу рівності
сторін перед законом і судом,
змагальності сторін, диспозитивності
цивільного судочинства, обов"язку
сторони довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, законності та
обґрунтованості рішення. Вважає, що
рішення суду цим вимогам не відповідає.

З цих підстав просить скасувати
рішення Острозького районного суду від
19 березня 2014 року, ухваливши нове-про
задоволення позову повністю та
стягнути з відповідача судові витрати.

У поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_1 зазначає, що
рішення Острозького районного суду
Рівненської області є законним,
оскільки суд, виконавши усі вимоги
цивільного судочинства вирішив справу
згідно із законом та обґрунтованим, так
як воно ухвалене на основі повно і
всебічно з"ясованих обставин справи,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Просить апеляційну скаргу ПАТ КБ
„ПриватБанк" відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
сторін, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з такого.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
станом на березень 2007 року в ОСОБА_1
існувала прострочена заборгованість
за кредитом, але вона стягнута з неї за
судовим наказом, а надані позивачем
докази не вказують на існування в
ОСОБА_1 іншої заборгованості за
кредитом та процентами за користування
кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки такі
висновки суду грунтуються на вимогах
цивільного законодавства та здобутих у
справі доказах.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_1
укладений договір кредиту від 14.03.2005
року відповідно до якого остання
отримала кредит в розмірі 5000 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
правом банку на зміну розміру
кредитного ліміту. Цього ж числа між
сторонами було укладено додаткову
угоду, якою визначена базова процентна
ставка по кредитному ліміту в розмірі 3%
в місяць і визначено, що строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії платіжної картки. Цією ж угодою
було визначено, що погашення кредиту
мало відбуватись щомісячними
платежами по 7% від суми заборгованості
по ліміту.

Станом на 30.11.2013 року відповідач має
заборгованість за кредитним договором
-19128,80 грн, яка складається з 4563,37 грн.
заборгованості за кредитом, 13178,34 грн
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. штраф
(фіксована частина), 887,09 грн штраф
(процентна складова).

В ході розгляду справи виникла
необхідність витребування справи за
заявою ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
видачу судового наказу по
заборгованості за кредитним договором
№ 2-н-48/08.

З матеріалів справи за заявою ЗАТ КБ
"Приватбанк" вбачається, що позивач
15.04.2008 року звертався до суду з заявою
про видачу судового наказу на підставі
договору з ОСОБА_1 від 14.03.2005 року на
отримання кредиту та просив стягнути з
неї на свою користь 4563 грн 36 коп.
заборгованості за кредитом та 2946 грн 36
коп заборгованості по процентам за
користування кредитом. Судом вирішено
стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача
7509 грн 72 коп заборгованості за
кредитним договором. З матеріалів
зазначеної справи вбачається, що Умови
та правила надання банківських послуг,
які містяться в ній і які надавав суду
15.04.2008 року позивач, відмінні від умов
та правил надання банківських послуг,
наданих при поданні позовної заяви, в
тому числі не містять п.8.6 щодо
стягнення штрафів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання) (ст. 610 ЦК України).

Заява ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
видачу судового наказу по
заборгованості за кредитним договором
№ 2-н-48/08 задоволена повністю. Судом
вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь
позивача 7509 грн 82 коп заборгованості за
кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.04.2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Острозького районного управління
юстиції Байдіною Л.В. було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження за судовим наказом
№2-н-48,виданим 2008 року, так як борг в
розмірі 7509,82 грн та судові витрати в
розмірі 52,50 грн сплачені в повному
розмірі.

Тобто, невиконання кредитного договору
відповідачем не є підставою для
пред"явлення ПАТ КБ "Приватбанк" нового
позову із тих же самих підстав.

Частини 1 і 4 ст. 631 цього Кодексу
передбачають, що строком дії договору є
час, протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до підпункту 3.1.1.Умов та
правил надання банківських послуг
строк дії картки вказаний на лицевій
стороні картки (місяць і рік). Картка
дійсна до останнього календарного дня
вказаного місяця.

Із ксерокопії картки НОМЕР_1 ОСОБА_1
вбачається, що термін дії картки
встановлений до березня місяця 2007 року.
Із заявою про видачу нової картки
відповідач до позивача не зверталася
та інша картка їй не видавалася.

У Додатковій угоді (а.с.7) зазначено, що
строк дії кредитного ліміту відповідає
строку дії платіжної картки. Тобто
строк дії договору кредиту був
обмежений строком дії платіжної карти.

З огляду на вищевказане, посилання
апелянта в апеляційній скарзі на те, що
не відповідають дійсності висновки
суду щодо закінчення дії кредитного
договору в березні 2007 року не
заслуговують на увагу. Отже, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про те, що строк дії договору
кредиту з ОСОБА_1 закінчився в березні
2007 року.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
нестойкою (пенею, штрафом) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов"язання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вимога про стягнення штрафу не
грунтується на умовах договору. Адже,
як встановлено судом, Умови та правила
надання банківських послуг, які діяли
на момент укладення договору не
містили п.8.6 про відповідальність за
порушення взятих зобов"язань по
поверненню коштів по будь-якому з
грошових зобов"язань більш ніж на 120
днів у виді сплати на користь банку
штрафу в фіксованій частині та в
розмірі 5% від ціни позову та не містять
такої норми і надані позивачем
анкета-заява та додаткова угода від
14.03.2005 року. Тому вимога позивача про
стягнення з відповідача штрафу є
необгрунтованою та безпідставною.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, оскільки суд правильно
застосував правові норми та ухвалив
правильне по суті і справедливе
рішення, дійшовши його на основі повно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених
дослідженими в судовому засіданні
доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Будь-яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303, 308, 309, 313-314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Острозького районного суду
Рівненської області від 19 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних ікримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

З.М.Максимчук

Судді:

М.П.Григоренко

С.О.Гордійчук