Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3586/14Головуючий у 1-й
інстанції Прінь І.П. Суддя-доповідач
18 вересня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Кримської
суддів Стрелець
при секретарі Семенчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 25 червня 2014
року у справі за позовом Бердянської
міжрайонної прокуратури Запорізької
області в інтересах держави до
Бердянської міської ради, Управління
Держземагенства у Бердянському районі,
ОСОБА_2 про визнання недійсним і
скасування рішення Бердянської
міської ради, визнання недійсним
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку,
скасування запису про реєстрацію
державного акту, скасування державного
акту, скасування запису про державну
реєстрацію земельної ділянки,
повернення земельної ділянки
У вересні 2013 року Бердянський
міжрайонний прокурор в інтересах
держави звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати недійсним та
скасувати п. 5.23 рішення Бердянської
міської ради № 41 від 25.02.2010 року,
визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку серії ЯК №911818, зобов'язати
управління Держземагенства у
Бердянському районі скасувати запис у
Поземельній книзі на земельну ділянку,
зобов'язати ОСОБА_2 повернути спірну
земельну ділянку територіальній
громаді м. Бердянська.
В обґрунтування позову прокурора
зазначав, що в ході прокурорської
перевірки було встановлено, що
рішенням № 41 від 25.02.2010року «Про
передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення, та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок» було затверджено проекти
відведення та передано у власність
земельні ділянки для індивідуального
дачного будівництва з порушенням вимог
ст.ст. 48, 50, 51, 59, 60, 118, 123 ЗУ України, ст.ст.
85, 88, 90 Водного кодексу України, чим
грубо порушено вимоги законодавства та
не дотримано порядок набуття права
власності на землю.

За повідомленням Бердянської міської
ради від 15.05.2013 року з посиланням на
Генеральний план м. Бердянська, який
був затверджений рішенням Бердянської
міської ради № 8 від 25.06.2009 року,
земельна ділянка по АДРЕСА_1
розміщується на території оздоровчих
установ та установ відпочинку.
Відповідно до проектних рішень
генерального плану розвитку міста
будівництво нових дачних районів в
межах міста Бердянська не передбачено.
Заборона на будівництво нових дачних
районів в міських населених пунктах,
також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92
«Планування і забудова міських і
сільських поселень».

Відповідно до схеми місцезнаходження
земельної ділянки, кадастрового плану
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки, остання
знаходиться в межах міста Бердянська,
на території Бердянської коси в межах
двокілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського моря. А тому
надання цієї земельної ділянки для
ведення індивідуального дачного
будівництва є порушенням вимог ст.60
Земельного кодексу України та ст.ст. 88,
90 Водного кодексу України, якими
передбачено, що земельні ділянки
прибережних захисних смуг можуть
передаватися лише на умовах оренди для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Так, відповідно до положень ст.ст. 13,14
Конституції України - право власності
на землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Під час винесення спірного рішення
суттєво порушено порядок надання
земельних ділянок у власність,
оскільки відповідно до вимог 9 ЗУ " Про
державну експертизу землевпорядної
документації" проект відведення
земельної ділянки рекреаційного
призначення не пройшов обов'язкової
державної експертизи.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 25 червня
2014 року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано п.5.23
рішення сімдесят дев'ятої сесії V
скликання Бердянської міської ради № 41
від 25 лютого 2010 року "Про передачу в
оренду та у власність земельних
ділянок, продовження терміну розробки
проекту відведення та надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок ",
яким затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,0965га з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1 в м. Бердянську, для
індивідуального дачного будівництва.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК №911818, виданий 01.06.2010р.
Бердянською міською радою на ім'я
ОСОБА_2, на земельну ділянку площею
0,0965га для ведення індивідуального
дачного будівництва, що розташована за
адресою: м. Бердянськ, АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути
територіальній громаді м. Бердянська
земельну ділянку площею 0,0965га, яка
знаходиться в м. Бердянську по АДРЕСА_1,
кадастровий номер :12:016:0293,
вартістю 94735,05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Бердянської міської ради
Запорізької області () і
ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір на
користь держави у розмірі 121,60 грн. з
кожного.

Особи, які беруть участь у справі, із
зазначеним рішенням суду першої
інстанції погодились, останнє в
апеляційному порядку не оскаржували,
окрім відповідача ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, відповідач ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 у своїй
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
прокурора відмовити, у тому числі через
сплив позовної давності.

Належним чином повідомлені про час та
місце апеляційного розгляду цієї
справи всі особи, які беруть участь у
справі (т.с. 2 а.с.27-31), у тому числі
відповідач ОСОБА_2 в силу вимог ст. 76 ч. 5
ЦПК України через свого представника
ОСОБА_3 (а.с.31), у судове засідання 18.09.2014
року не з'явились, клопотань про
відкладення розгляду цієї справи
апеляційному суду не подавали, про
причини своєї неявки та неявки своїх
представників суд не повідомили.

При вищевикладених обставинах, колегія
суддів апеляційного суду визнала
неповажною причини неявки всіх осіб,
які беруть участь у цій справі, та
ухвалила розглядати дану справу в
апеляційному порядку за відсутністю
останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
відповідача ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов
прокурора частково, суд першої
інстанції керувався ст. ст. 13,14
Конституції України, ст. ст. 10, 11, 58, 60,
208-212 ЦПК України, ст.ст. 18-21, 51, 116, 118, 152 ЗК
України, ст. 328, 393, 1212 ЦК України, Закону
України «Про основи містобудування»,
ЗУ «Про Державний земельний кадастр»,
п.п. 60,61 Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 17.10.2012 року №1051, та виходив з того,
що під час прийняття п.5.23 рішення
сімдесят дев'ятої сесії V скликання
Бердянської міської ради № 41 від 25
лютого 2010 року "Про передачу в оренду
та у власність земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок",
Бердянською міською радою грубо
порушено вимоги чинного на той час
законодавства в частині підстав та
порядку надання земельної ділянки у
власність відповідачу ОСОБА_2; а тому
зазначений пункт рішення є незаконним
та підлягає скасуванню, а державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку повинен бути визнаний
недійсним; також ОСОБА_2 зобов'язаний
повернути отриману ним незаконно
земельну ділянку територіальній
громаді м. Бердянська; в решті позовні
вимоги прокурора є необґрунтованими.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що представник
відповідача у цій справі у своїх
письмових запереченнях на позов
прокурора посилався зокрема на те, що
прокурор звернувся з цим позовом до
суду з пропуском позовної давності, а
тому у задоволенні позову необхідно
відмовити.

Однак, судом першої інстанції
правильно встановлено, що відповідно
до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (в редакції
закону станом на день прийняття
Бердянською міською радою
оскаржуваного рішення) позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Законом України „Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ,
який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1
ст. 268 ЦК України був виключений.

Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих та
перехідних положень цього Закону,
протягом трьох років з дня набрання
чинності цим Законом особа має право
звернутися до суду з позовом про
визнання незаконним правового акту
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи.

Отже з огляду на приписи п.5 Прикінцевих
та перехідних положень Закону, доводи
представника відповідача про сплив
позовної давності у даному випадку не
могли бути прийняті судом першої
інстанції до уваги.

За ст. ст. 13, 14 Конституції України земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Статтями 2, 19 Закону України «Про
охорону земель» визначено, що об'єктом
особливої охорони держави є всі землі в
межах території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, посадові особи органів
державної влади зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності з вимогами ст. 12
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад і передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК
України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 118 ЗК України (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
індивідуального дачного будівництва у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні..

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян особами, які
мають відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня
одержання проекту надає відповідному
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування свій
висновок щодо погодження проекту або
відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проект
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк.

У разі якщо проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягає
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації,
погоджений проект подається Комісією
до відповідного органу земельних
ресурсів для здійснення такої
експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на момент виникнення
правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно із Генеральним планом міста
Бердянська, який був затверджений
рішенням Бердянської міської ради № 8
від 25.06.2009 року, встановлено, що спірна
земельна ділянка розташована в межах
міста Бердянська, на території
оздоровчих установ та установ
відпочинку, що підтверджується листом
заступника міського голови Матвєєва
С.В. від 15.05.2013 року та від 20.03.2014 року
(т.с. 1 а.с.21-23, 145-146), актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 05.09.2013 року (т.с. 1
а.с.29-30).

Відповідно до схеми місцезнаходження
земельної ділянки, кадастрового плану
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки, остання
знаходиться в межах міста Бердянська, в
межах двокілометрової зони Азовського
моря.

Відповідно до виготовленої ПП
«Азовгеопроект», на вимогу прокурора,
ситуаційної схеми земельної ділянки
(т.с. 1 а.с.124) спірна земельна ділянка
знаходиться на відстані 897м. від урізу
води заливу Азовського моря і на
відстані 50 м. від урізу води лиману.

За вимогами ст. 60 ЗК України, вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності у межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Розмір та
межі прибережної захисної смуги уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюються за проектами
землеустрою, а в межах населених
пунктів - з урахуванням містобудівної
документації.

Судом встановлено, що проект
землеустрою прибережної захисної
смуги Азовського моря і лиману на
території міста Бердянська не
розроблявся і Бердянською міською
радою не затверджувався, що
підтверджується листом виконкому
Бердянської міської ради від 20.03.2014
року (т.с. 1 а.с.145-146), постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду від 11.08.2010 року
(т.с 1 а.с.94-95).

Разом з тим, судом встановлено, що
рішенням Бердянської міської ради
Запорізької області № 32 від 24 грудня 2009
року ОСОБА_2 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
орієнтовною площею 0,0965 га,
розташованої по АДРЕСА_1), для
індивідуального дачного будівництва
(тс. 1 а.с.132).

На той час спірна земельна ділянка
перебувала в оренді ПП «Бердянськ-
Логос» і надавалася йому для
будівництва готельного комплексу
котеджного типу (т.с 1 а.с.183-189). 20.01.2010
року ПП «Бердянськ -Логос» подав заяву
про припинення права користування
земельною ділянкою. Рішенням постійної
комісії з питань регулювання земельних
відносин від 25 січня 2010 року було
вирішено винести на сесію міської ради
матеріали ПП «Бердянськ-Логос» з
припинення права користування
земельними ділянками і передачу їх до
земель міста (т.с 1 а.с.181).

Рішенням Бердянської міської ради
Запорізької області № 38 від 28 січня 2010
року землі в районі АДРЕСА_1,
орієнтовною площею 1,8 га, були
віднесені до земель житлової та
громадської забудови (т.с. 1 а.с.182).

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 18 Закону
України «Про основи містобудування»
містобудівна документація регулює
планування, забудову та інше
використання територій, є основою для
вирішення питань раціонального
використання територій, вирішення
питань щодо розташування та
проектування нового будівництва,
здійснення реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування та упорядкування
територій; вирішення питань вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи користування земель для
містобудівних потреб.

Статтею 13 Закону України «Про
планування і забудову територій»
передбачено, що детальний план
території розробляється згідно з
генеральним планом населеного пункту
та визначає розташування червоних
ліній, ліній регулювання забудови;
розташування окремих земельних
ділянок та об'єктів містобудування,
вулиць, проїздів, пішохідних зон,
щільність, поверховість, інші
параметри забудови, містобудівні умови
і обмеження забудови земельних
ділянок; розташування
інженерно-транспортної
інфраструктури; принципи формування
архітектурно-просторової композиції
забудови; інші вимоги, визначені
державними будівельними нормами.

Як вбачається з копії проекту
землеустрою (витягу) щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_2 (
т.с. 1 а.с.125-134) земельна ділянка, що
підлягала передачі у власність
відповідачу, відповідно до
Українського класифікатора цільового
використання землі була віднесена до
земель « 1.11.6. Іншої комерційної
діяльності (1.11. Землі комерційного
використання). У пояснювальній записці
до проекту зазначено, що відповідно до
ст. 19 Земельного кодексу України дана
земельна ділянка відноситься до
категорії земель - землі житлової та
громадської забудови. Проектом
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 для
індивідуального дачного будівництва
передбачена зміна цільового
використання земельної ділянки на
рекреаційне призначення (код 1.17 УКЦВЗ).
Згідно з Генеральним планом міста
Бердянська, який був затверджений
рішенням Бердянської міської ради № 8
від 25.06.2009р. встановлено, що спірна
земельна ділянка розташована в межах
міста Бердянська, на території
оздоровчих установ та установ
відпочинку.

Пунктом 5.23 рішення Бердянської міської
ради № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу у
власність та в оренду земельних
ділянок, продовження терміну розробки
проекту відведення, та надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок» (т.с
1 а.с.9) затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,0965га, в межах
норм безоплатної приватизації, з
присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 в
м. Бердянську, для індивідуального
дачного будівництва.

ОСОБА_2 був виданий державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 911818 (т.с 1 а.с.14), який 17.05.2010
року був зареєстрований управлінням
Держкомзему у м. Бердянську в «Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та право
постійного користування землею,
договорів оренди землі» за
реєстраційним номером 11.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗК України
категорії земель України мають
особливий правовий режим.

Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України
за основним цільовим призначенням
поділяються на категорії, перелік яких
є вичерпним, зокрема, землі
рекреаційного призначення, землі
житлової та громадської забудови тощо.
Земельні ділянки кожної категорії
земель, які не надані у власність або
користування громадян чи юридичних
осіб, можуть перебувати у запасі.

Однією з основних вимог ЗК України щодо
використання земель є вимога цільового
використання земельних ділянок.

До земель житлової та громадської
забудови, відповідно до ст. 38 ЗК
України, належать земельні ділянки в
межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування.

Відповідно до вимог ст. 39 ЗК України (в
редакції, чинній на час прийняття
спірного рішення), використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Статтею 51 ЗК України передбачено, що до
земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст і інших
населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об'єктів
фізичної культури та спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих і
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про
державну експертизу землевпорядної
документації" проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
підлягають обов'язковій державній
експертизі, зокрема, проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок водного фонду, оздоровчого та
рекреаційного призначення.

Зважаючи на те, що спірну земельну
ділянку було запроектовано перевести
до земель рекреаційного призначення,
однак всупереч ст. 9 Закону України
„Про державну експертизу
землевпорядної документації" та ч.9
ст.118 (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
обов'язкова державна експертиза
землевпорядної документації при
виділенні земельної ділянки у
власність ОСОБА_2 проведена не була, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що Бердянською міською радою
було порушено вимоги земельного
законодавства при передачі спірної
ділянки у власність ОСОБА_2

Відповідно до ст. 20 ЗК України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Види використання земельної ділянки в
межах певної категорії земель (крім
земель сільськогосподарського
призначення та земель оборони)
визначаються її власником або
користувачем самостійно в межах вимог,
встановлених законом до використання
земель цієї категорії, з урахуванням
містобудівної документації та
документації із землеустрою.

У п. 2 Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 11 квітня 2002 року
№ 502, який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що зміна цільового
призначення земельної ділянки
проводиться за поданням заяви
(клопотання) її власника до сільської,
селищної, міської ради, якщо земельна
ділянка розташована в межах населеного
пункту, або районної державної
адміністрації, якщо земельна ділянка
розташована за межами населеного
пункту. Орган, до якого надійшла заява
(клопотання), розглядає її та за
наслідками розгляду надає згоду на
розробку проекту землеустрою щодо
зміни цільового призначення земельної
ділянки. Проект землеустрою щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки розробляється особами, які
мають ліцензію на проведення робіт із
землеустрою на підставі договору із
заявником та погоджується із органом
земельних ресурсів, органом
містобудування та архітектури, органом
охорони культурної спадщини,
природоохоронним органом,
санітарно-епідеміологічним органом.
Проект разом із позитивним висновком
державної експертизи документації із
землеустрою подається до органу
місцевого самоврядування на розгляд,
який в подальшому приймає рішення про
зміну цільового призначення земельної
ділянки.

В порушення вимог ст. 20 ЗК України і
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 502 від 11 квітня 2002 року, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин, рішення про зміну
цільового використання земельної
ділянки на момент затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 Бердянською
міською радою не приймалося.

За приписами ст. 21 ЗК України порушення
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель є
підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо
земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації
земельних ділянок або визнання
реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності
відповідно до закону громадян та
юридичних осіб, винних у порушенні
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий
акт органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно визнав, що п. 5.23 рішення
Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010
року прийнято з порушенням норм ЗК
України щодо розпорядження землями
визначеної категорії, а спірну
земельну ділянку передано у власність
ОСОБА_2 без вирішення питання про
переведення землі до належної
категорії, тобто передано за іншим
цільовим призначенням. А відтак
вказані пункти рішення є недійсними і
підлягають скасуванню, виданий на їх
підставі державний акт на право
власності на земельну ділянку також є
недійсним.

Разом з тим, не можуть бути задоволені
вимоги прокурора щодо зобов'язання
Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області скасувати запис про державну
реєстрацію державного акту на право
власності на спірну земельну ділянку,
який був здійснений у «Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею, договорів оренди
землі», оскільки Законом України „Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та обтяжень" передбачена певна
процедура реєстрації прав на
нерухомість, до складу якої входять
також земельні ділянки. За положеннями
ст. 26 зазначеного закону записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав. Отже,
зазначеним законом передбачено
скасування державної реєстрації прав
на земельну ділянку, однак таке рішення
приймається відповідним органом
державної влади на підставі рішення
суду. Зважаючи на те, що рішення суду
про визнання недійсним Державного акту
про право власності на землю є
достатньою підставою для відповідного
органу для скасування державної
реєстрації, підстав для покладання на
нього обов'язку здійснити такі дії в
судовому порядку не має.

Не можуть бути задоволені вимоги
прокурора про зобов'язання управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати державну реєстрацію спірної
земельної ділянки шляхом закриття
Поземельної книги з наступних підстав.

Відповідно до п. 57 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою КМУ № 1051 від
17.10.2012 року поземельна книга
закривається у разі скасування
державної реєстрації земельної
ділянки у випадках, визначених пунктом
114 цього Порядку, а саме у разі: 1) поділу
чи об'єднання земельних ділянок - на
підставі заяви про державну реєстрацію
земельних ділянок, які утворилися в
результаті такого поділу чи об'єднання;
2) коли протягом одного року з дня
здійснення державної реєстрації
земельної ділянки речове право на неї
не зареєстроване з вини заявника, - на
підставі даних про те, що протягом
одного року Державному кадастровому
реєстраторові органом державної
реєстрації прав не надано відповідної
інформації в порядку інформаційного
обміну.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Спірна земельна ділянка розташована в
адміністративних межах м. Бердянська
Запорізької області.

Відповідно до положень Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» з 1 січня 2013
року землі державної та комунальної
власності в Україні вважаються
розмежованими. При цьому землями
комунальної власності відповідних
територіальних громад вважаються
землі, розташовані в межах відповідних
населених пунктів, крім земельних
ділянок приватної та державної
власності.

Враховуючи вищевикладене підлягають
задоволенню вимоги позивача про
зобов'язання ОСОБА_2 повернути спірну
земельну ділянку територіальній
громаді м. Бердянська.

Доводи апеляційної скарги відповідача
в особі його представника є такими, що
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображають позицію
відповідача та представника
останнього, висловлену ними у
запереченнях на позов прокурора і яку
вони вважають такою, що є єдино вірною
та єдино можливою.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦК
України).

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

Бердянський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері на підставі ст.
36-1 Закону України «Про прокуратуру»,
ст. 45 ЦПК України, положень Земельного
(земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави) та Водного (до земель
державної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать землі водного фонду) кодексів
України мав право на звернення до суду
із вищезазначеним позовом в інтересах
держави за результатами проведеної
прокурорської перевірки.

Суд першої інстанції мав право
розглядати дану справу по суті,
оскільки правильно вважав, що
вищезазначений позов прокурором був
поданий прокурором з додержанням
строків позовної давності.

Оскільки, для прокурора строк позовної
давності починає збігати з дати
отримання результатів прокурорської
перевірки, а не дати ухвалення радою
оскаржуємого рішення. Крім того, згідно
із п. 5 розділу ІІ Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства» № 4176-VI від
20.12.2011 року з дня набрання чинності цим
законом протягом трьох років особа має
право звернутись до суду з позовом про
визнання недійсним правового акту
органу місцевого самоврядування, яким
порушено право власності (рішення ради
№ 41 від 25.02.2010 року).

Висновки суду першої інстанції в
оскаржуємому рішенні відповідають
обставинам цієї справи.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порушення судом першої інстанції у цій
справі норм процесуального права,
передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України,
відсутні.

Суд першої інстанції з додержанням
вимог ст.ст. 10-11, 57-61 ЦПК України
розглянув дану цивільну справу, а саме:
в межах заявлених позивачем позовних
вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
(ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Підстави від звільнення відповідачів,
у тому числі ОСОБА_2, від доказування у
цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої
інстанції належних, допустимих,
переконливих доказів в обгрунтування
своїх заперечень проти позову
прокурора.

Рішення суду не може грунтуватись на
припущеннях.

Спірна земельна ділянка знаходиться в
межах законодавчо визначеної ст. 88 ВК
України двохкілометрової прибережної
захисної смуги від урізу води
Азовського моря.

При наданні у користування земельних
ділянок навколо зазначених та інших
водних об'єктів, мали врахуватися
положення щодо меж водоохоронних зон
та прибережних захисних смуг, а у paзі
відсутності землевпорядної
документації (документації з
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів мало бути досягнуто шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних pозмірів прибережних
захисних смуг, встановлених ст. 88
Водного Кодексу України, та
орієнтовних poзмірів i меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486 з
урахуванням конкретної ситуації.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним судом України в
постанові від 21.05.2014 року (справа № 6-16
цс 14) та вислу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно із ст. 51 ЗК України до земель
рекреаційного призначення належать
земельні ділянки, надані для дачного
будівництва.

Спірна земельна ділянка надавалась
ОСОБА_2 фактично за рахунок земельної
ділянки рекреаційного призначення та
проект землеустрою щодо її відведення
підлягав обов'язковій державній
експертизі землевпорядної
документації, проте остання на
виконання вимог ст. ст. 118 ч. 4 , 123 ЗК
України проведена не була.

В обґрунтування свого позову прокурор
у цій справі не посилався на ст. 140 ЗК
України.

Оскільки ст. 140 ЗК України передбачає
виключний перелік підстав для
припинення права власності на земельну
ділянку, яке було набуто у законний
спосіб.

Інші обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції було дотримано норми
матеріального та процесуального права.

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК
України, є законним та обгрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення, яким спір знайшов своє належне
вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу у
задоволенні його апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції у
повному обсязі у цій справі, останній
не має права на компенсацію судових
витрат, понесених ним у зв'язку із
розглядом справи у суді апеляційної
інстанції (т.с. 1 а.с. 222).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 25 червня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяКримська
О.М.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.