АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5303/14 Справа №
інстанції - Нізік О. В.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

02 вересня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

При секретарі:
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилається на те, що він 21.07.2013
року надав ОСОБА_3 позику у розмірі 250,00
доларів США, що підтверджується
розпискою від 21.07.2013 р. (а. с. 6). Згідно до
умов зазначених у розписці відповідач
зобов'язується повернути кошти надані
в продовж двох місяців, тобто, до
21.09.2013р. До теперішнього часу
відповідач кошти не повернув. Станом
на грудень 2013 року сума боргу
еквівалентна 1997,50 грн. Просив стягнути
з відповідача суму боргу 1997 грн. 50 коп.,
суму 3% річних у розмірі 272 грн. 20 коп.,
витрати на правову допомогу у розмірі
1500 грн. та суму судового збору у розмірі
229 грн. 40 коп.

25 лютого 2014 року позивач уточнив
заявлені позовні вимоги та просив
стягнути суму боргу 2 234 грн. 50 коп., суму
3% річних у розмірі 644 грн. 30 коп., витрати
на правову допомогу у розмірі 1500 грн. та
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 2 234
грн. 50 коп., три відсотки річних за
прострочення виконання зобов'язань у
сумі 644 грн. ЗО коп., судові витрати по
сплаті судового збору у сумі 114 грн. 70
коп., а всього 2993 грн. 50 коп. В решті
заявлених позовних вимог - відмовлено
(а.с. 34-36).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення витрат на правову допомогу
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вище вказані позовні
вимоги в повному обсязі (а.с.41-43).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду в
оскаржуємій частині залишити без змін
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує
рішення суду в частині відмови у
задоволені позовних вимог щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат на правову допомогу,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість вищевказаного рішення
суду першої інстанції в цих межах. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується.

Судом першої інстанції встановлено, що
21.07.2013 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 позику у
розмірі 250,00 доларів США, що
підтверджується розпискою від 21.07.2013 р.
(а. с. 6). Згідно до умов зазначених у
розписці відповідач зобов'язується
повернути кошти в продовж двох місяців,
тобто, до 21.09.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення суми боргу та 3% річних, суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно до розписки від 21.07.2013 року
ОСОБА_3, отримав від ОСОБА_2, позику у
розмірі 250,00 доларів США, зазначену суму
до 21.09.2013 року не повернув, чим порушив
досягнуті в розписці зобов'язання.

В зазначеній частині, відповідно до ч.1
ст. 303 ЦПК України, рішення суду не
перевіряється.

Щодо відмови у задоволені позовних
вимог в частині стягнення витрат на
правову допомогу, суд 1 інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів щодо
вимоги, оскільки не можна прийняти як
доказ судових витрат квитанцію
адвоката (а. с. 7), бо вона видана за
складання документів та юридичні
послуги, а у відповідності до Постанови
Кабінету Міністрів України від 27.04.2006
року № 590 «Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ і порядок їх
компенсації за рахунок держави»,
витрати, пов'язані з правовою допомогою
стороні на користь якої ухвалене
судове рішення, не повинні
перевищувати суму, яка обчислюється з
розрахунку 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за годину
її роботи, а позивачем не надано жодних
даних, скільки годин затрачено
адвокатом у справі і саме на що.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, та відповідають
змісту та вимогам Постанови Кабінету
Міністрів України від 27.04.2006 року № 590
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ і
порядок їх компенсації за рахунок
держави» й ст. ст. 84, 88 ЦПК України.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі, на те, що хоча ним і не було
надано доказів на підтвердження
розрахунку витрат на правову допомогу,
але він за необхідності може надати
відповідні докази й розрахунок щодо
понесених ним витрат на правову
допомогу, колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки матеріали справи не
містять відповідних доказів. В
апеляційній скарзі також відсутні
посилання на докази щодо цього та не
додано відповідних доказів й до самої
апеляційної скарги.

Отже, судом 1 інстанції в частині
відмови стягнення витрат на правову
допомогу у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка, а
відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення в оскаржуємій частині
- не встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
в цій частині відповідає вимогам ст. 213,
214 ЦПК України, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 13 березня
2014 року - в оскаржуємій частині
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: