Справа № 363/2347/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 серпня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вишгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділу ДВС Вишгородського районного
управління юстиції про зняття арешту з
майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовом у якому просив зняти
арешт та заборону відчуження з
нерухомого майна, належного ОСОБА_1, а
саме: квартири АДРЕСА_1 та виключити
квартиру АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру
заборон відчужень об'єктів нерухомого
майна.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він є власником квартири АДРЕСА_1.

11 квітня 2014 року він звернувся до
нотаріальної контори з метою укладення
договору купівлі - продажу квартири.
Однак, йому стало відомо про те
Вишгородською районною державною
нотаріальною конторою, за заявою
Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції, було накладено арешт на
належне йому нерухоме майно та
заборонено його відчуження.

З метою зняття арешту з майна він
звернувся з відповідною заявою до
Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції. Однак, йому було надано
відповідь від 22 квітня 2014 року № 4188 про
те, що виконавчі документи, після трьох
років збереження, були знищені
відповідно до інструкції з
діловодства. Крім того, йому стало
відомо про те, що на виконанні у Відділі
ДВС Вишгородського РУЮ перебував
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1
аліментів на користь ОСОБА_2

Ціллю накладення арешту на майно було
забезпечення виконання зобов'язання.
Однак, своє зобов'язання позивач перед
ОСОБА_2 виконав у повному обсязі
придбавши для дочки квартиру. За таких
обставин, у ОСОБА_2 відпали підстави
щодо грошової вимоги і вона не
зверталася з вимогою про стягнення
грошової суми. Станом на 2009 рік
закінчилися строки позовної давності
щодо майнової вимоги заявника,
передбачені статтею 257 ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
просила про задоволення позову з
викладених ньому підстав.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув. Про день, час
розгляду справи повідомлявся у
встановленому законом порядку, причини
неявки суду не відомі. Заперечення
(пояснення) щодо заявлених позовних
вимог від відповідача на адресу суду не
надходили.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про те, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

18 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції з заявою про зняття арешту з
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

З листа начальника Відділу державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції від 22
квітня 2014 року № 4188 вбачається, що на
виконанні у відділі ДВС Вишгородського
РУЮ перебував виконавчий документ про
стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2

29 грудня 2006 року виконавче провадження
було завершено та знищено на підставі
пункту 6 статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження» у зв'язку з
закінченням строків зберігання
виконавчого провадження, яке
відповідно до інструкції з діловодства
в органах державної виконавчої служби
становить три роки (а.с. 10).

Згідно витягу з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна за № 1813232, вбачається, що 28
березня 2005 року Вишгородською районною
державною нотаріальною конторою
внесено запис про державну реєстрацію
обтяження, на підставі постанови
виконавчої служби від 22 березня 2005 року
ДВ-11 (а.с. 11).

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 55 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
що арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом проведення опису майна боржника
і накладення на нього арешту.

В силу частин 1 статті 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Відповідно до частини 2 статті 57 цього
Закону арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Згідно статті 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно статті 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

В пунктах 2, 4 Постанови Пленуму
Верхового Суду України «Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» від 27 серпня 1976 року за №
6 (з подальшими змінами) роз'яснено, що
при розгляді позовів про виключення
майна з опису суди зобов'язані всебічно
і повно з'ясовувати обставини, наведені
позивачем на підтвердження своїх
вимог, додержуючись при цьому
неухильно як правових норм, що
гарантують права осіб, які беруть
участь у справі, так і правил про
належність і допустимість доказів. За
правилами, встановленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Враховуючи те, що виплати по виконавчим
документам з ОСОБА_1 Державною
виконавчою службою не стягуються,
квартира АДРЕСА_1, на яку накладено
арешт є власністю ОСОБА_1, суд вважає, що
право позивача порушено, а тому
підлягає захисту.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Відділу ДВС
Вишгородського районного управління
юстиції про зняття арешту з майна -
задовольнити.

Зняти арешт та заборону відчуження з
нерухомого майна, належного ОСОБА_1, а
саме: квартири АДРЕСА_1.

Виключити квартиру АДРЕСА_1 з Єдиного
реєстру заборон відчужень об'єктів
нерухомого майна.

Заочне рішення може бути переглянуте
Вишгородським районним судом
Київської області за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя