АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.

при
секретарі Товарницькій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 09 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання дитини,

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 09 липня 2014 року
вищевказаний позов задоволено,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
дочки у розмірі ј частки від заробітку
(доходу) щомісячно, починаючи з 05 травня
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Стягнуто витрати на
правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просить постановлене у справі
судове рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

В судовому засіданні апелянт та його
представник вимоги апеляційної скарги
підтримали.

ОСОБА_2 та її представник проти
апеляційної скарги заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення аліментів, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
зобов'язаний утримувати свою доньку до
досягнення нею повноліття. Суд першої
інстанції встановив розмір аліментів
на утримання неповнолітньої дитини у
частці від заробітку відповідача,
врахувавши, що він має постійну роботу
і стабільний дохід.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
вважає, що судом повно і правильно
встановлені дійсні обставини справи,
яку вирішено згідно з законом.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дочку
ОСОБА_3, яка перебуває на утриманні
позивачки і проживає з нею.

Відповідно до статті 180 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

За частинами 1, 2, 3 статті 181 Сімейного
кодексу України України способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного
кодексу України при визначенні розміру
аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що відповідач
зобов'язаний приймати участь в
утриманні малолітньої дочки.

Колегія суддів також вважає вірним
висновок суду про визначення розміру
аліментів у частці від заробітку
(доходу) відповідно до частини 1 статті
183 Сімейного кодексу України.

Розмір частки від доходу, який
присуджено на виплату аліментів на
утримання сина, визначено судом
відповідно до вимог статей 181, 182, 183
Сімейного кодексу України.

Довід апелянта про те, що він
періодично надає допомогу на утримання
дитини, не впливають на висновки суду
першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також
не дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвели
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Тому, колегія суддів вважає, що рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 09 липня 2014 року ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак підстав
для його скасування за доводами
апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308,
п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 09 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий

Судді: