Справа № 577/4665/14-ц
Провадження № 6/577/311/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" вересня 2014 р.

Конотопський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого-судді
Кравченка В.О.,

при секретарі
Мирошниченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Конотопі справу за
подання ВДВС Конотопського МРУЮ,
заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1,
стягувач ОСОБА_2 щодо тимчасового
обмеження права виїзду за межи України
боржника,-

В С Т А
Н О В И В :

ВДВС Конотопського МРУЮ
звернувся до суду з вищевказаним
поданням, погодженим з начальником
відділу ДВС, в якому просить тимчасово
обмежити боржника ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України до виконання
зобов”язань за виконавчим листом №
2-3339 виданим Конотопським
міськрайонним судом 08.11.2010 року про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

На обгрунтування вимог у
поданні зазначено, що за вказаним
виконавчим листом було відкрито
виконавче провадження, а копія
постанови направлена стягувачу та
боржнику. Проте, ОСОБА_1 ухиляється від
виконання зобов”язань, аліментні
платежі здійснює не регулярно, що і
обумовило звернення з цим поданням до
суду.

ВДВС Конотопського МРУЮ
подав заяву про розгляд справи за
відсутності представника, подання
підтримують.

Суд, дослідивши матеріали
справи, вважає, що подання не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Так, постановою державного
виконавця відділу ДВС Конотопського
МРУЮ від 26.11.2010 року було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-3339 виданого
Конотопським міськрайонним судом
17.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

Слід зазначити, що
повідомлення про отримання боржником
вказаної постанови у матеріалах справи
відсутнє. Також відсутні дані про
отримання ним повісток про виклик до
державного виконавця.

Згідно ч.1, 4 ст.313 ЦК України
фізична особа має право на свободу
пересування і може бути обмежена у
здійсненні такого права лише у
випадках, встановлених законом.

Частиною 2 ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
передбачено, що громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) - до
виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч.3 ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї
статті, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб
за участю державного виконавця.

Положення ст. 377-1 ЦПК України
є спеціальною нормою, яка
застосовується на стадії виконання
судових рішень, ухвалених незалежно
від виду судочинства та рішень інших
органів (посадових осіб).

За приписом ч. 2 статті 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

У статті 2 Протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року,
зазначено, що кожен, хто законно
перебуває на території будь-якої
держави, має право вільно пересуватися
і вільно вибирати місце проживання в
межах цієї території. Кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб. Права,
викладені в пункті 1, також можуть у
певних місцевостях підлягати
обмеженням, що встановлені згідно із
законом і виправдані суспільними
інтересами в демократичному
суспільстві.

Аналіз наведених норм
закону дає підстави для висновку, що
суд має право встановити щодо боржника
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України за поданням державного
виконавця за умови доведення та
документального підтвердження факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених рішенням суду
чи іншого органу (посадової особи). Таке
обмеження може бути встановлено лише
строком до виконання боржником своїх
зобов'язань.

Окрім того, застосування
таких обмежень може мати місце тільки у
виключних випадках і повинно
використовуватися лише як крайній
захід після реалізації усіх можливих
та передбачених законом засобів
примусового виконання судового
рішення, оскільки стосується
гарантованого ст. 33 Конституції
України та ст. 313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Під час судового розгляду
подання було встановлено, що будь-які
докази того, що ОСОБА_1 ухиляється від
виконання зобов'язань, відсутні.

Саме по собі посилання на
наявність заборгованості по аліментах
та нерегулярною їх сплатою за
відсутності відповідних доказів не
свідчить про цілеспрямоване ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Також державним виконавцем
не надано доказів того, що ним
відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
“Про виконавче провадження” було
вичерпано весь передбачений перелік
заходів щодо примусового виконання
постанови або всі вони виявилися
безрезультатними.

Дане подання обумовлене
лише тим, що ОСОБА_1 платить аліменти не
регулярно, у зв”язку з чим виникла
заборгованість.

За таких обставин, суд
вважає, що подання державного
виконавця про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є
передчасним, оскільки наведені у ньому
обставини і додані до нього документи
не можуть бути визнані такими, що
свідчать про умисне ухилення боржника
від виконання судового рішення в
контексті положень ст. 377-1 ЦПК України,
ст. 6 Закону України “Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України” та ст.11 Закону
України “Про виконавче провадження”.
Отже, підстав для встановлення такого
обмеження, на даний час, немає.

Керуючись: ст. 33 Конституції
України, ст.ст. 11, 31, 52, 68 Закону України
“Про виконавче провадження”, ст.ст. 1, 6
Закону України “Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України”, ст.ст. 10, 377-1 ЦПК України, -

У Х В А
Л И В:

Подання ВДВС Конотопського
МРУЮ, заінтересовані особи: боржник
ОСОБА_1, стягувач ОСОБА_2 щодо
тимчасового обмеження права виїзду за
межи України боржника залишити без
задоволення.

Ухвала може бути оскаржена
до апеляційного суду Сумської області
шляхом подачі апеляційної скарги до
Конотопського міськрайонного суду
протягом п”яти днів з дня отримання
копії ухвали.

СуддяОСОБА_3