Справа №489/4055/14-ц 15.09.2014 15.09.2014 15.09.2014
Провадження №22-ц/784/2539/14
Головуючий у І інстанції Рум'янцева Н.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 вересня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Кушнірової
Т.Б.

із секретарем судового засідання -
Орельською Н.М.,

з участю:

представника позивача - Купрій С.Д.,

відповідача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Обласного комунального підприємства
«Миколаївоблтеплоенерго» рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05 серпня 2014, ухвалене у
цивільній справі за позовом Обласного
комунального підприємства
«Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиті
послуги з теплопостачання, -

у с т а н о в и л а :

04 червня 2014 року обласне комунальне
підприємство "Миколаївоблтеплоенерго"
пред'явило до ОСОБА_4 та ОСОБА_3
зазначений позов, який обґрунтувало
наступним.

З 01.10. 2006 року сторони перебувають у
договірних правовідносинах, підставою
виникнення яких є дійсний договір №
11/1463.

За його умовами підприємство, як
виконавець, зобов'язувалося вчасно та
відповідної якості через приєднану
мережу надавати послуги з
централізованого опалення та
підігріву питної води титульним
володільцям квартири АДРЕСА_1, а ті у
свою чергу, - у солідарному порядку
своєчасно оплачувати спожиті послуги
за встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених договором.

Взяті на себе обов'язки позивач виконує
належним чином, в той час як
відповідачі свого обов'язку не
дотримуються, оплату проводять
нерегулярно, невчасно і не у повному
обсязі, внаслідок чого, за період з 01
червня 2010 року і по 01 березня 2014 року
утворилася заборгованість у розмірі 4
573 гривні 22 копійки, яку, вони повинні
сплатити.

Оскільки ті відмовляються від
добровільного погашення боргу, то
підприємство просило стягнути його, з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, з них у солідарному порядку і,
крім того, стягнути 3% річних від
простроченої суми за неналежне
виконання грошового зобов'язання.

04 серпня 2014 року представник позивача
уточнив вимоги й кінцево просив
стягнути з відповідачів у солідарному
порядку 2 583 гривні 37 копійок, з яких :

· 2 180 гривень 55 копійок, сума
заборгованості зі сплати за послуги з
теплопостачання;

· 274 гривні 35 копійок, індексація;

· 128 гривень 47 копійок, 3% річних від
простроченої суми.

У судовому засіданні ОСОБА_4 позов
визнала частково, просила застосувати
позовну давність, оскільки нарахована
заборгованість виходить за межі
3-річного строку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05 серпня 2014 позов
задоволено частково, з відповідачів на
користь позивача в солідарному порядку
стягнуто 1 237 гривень 69 копійок
заборгованості по оплаті за спожиті
послуги теплопостачання та судові
витрати, в задоволені решти вимог
відмовлено за їх безпідставністю.

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» подало
на це рішення апеляційну скаргу, в якій
просило його скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі.

Скаргу обґрунтовувало неповним
з'ясуванням судом обставин справи, які
мають значення для її обґрунтованого
та законного вирішення, і неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити,
оскаржене рішення суду 1 інстанції
скасувати, оскільки суд ухвалив його
без точного додержання норм
матеріального й процесуального права,
й ухвалити нове рішення, яким уточнені
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Вирішуючи спір таким чином, як
викладено у оскарженому рішенні,
місцевий суд виходив з того, що між
сторонами існують правовідносини, які
витікають з договору про постачання
позивачем теплової енергії до житла
відповідачів. За їх змістом, позивач з
червня 2010 року - по червень 2014 року
поставив до житла відповідачів теплову
енергію належної якості, ті її спожили,
проте оплату за надану послугу вчасно
та у повному обсязі не провели.

У зв'язку з цим і відповідно до
положень, виписаних у ст. ст. 525- 526, 625 ЦК
України, ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», Правилах
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою КМУ № 630 від 21
липня 2005 року, з них солідарно на
користь позивача в межах позовної
давності слід стягнути заборгованість
по оплаті за спожиту теплову енергію та
судові витрати. В решті вимог слід
відмовити, оскільки для стягнення
втрат від інфляції та 3% річних законних
підстав немає.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області не у повній мірі
погоджується з такими обставинами та
правовідносинами, висновки суду 1
інстанції щодо відмови у частині вимог,
вважає помилковими, необґрунтованими й
незаконними.

Так, в силу ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Зокрема, цивільні права та
обов'язки виникають із договорів та
інших правочинів, зміст яких,
відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України,
не суперечить ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; вони вчинені у
формі, встановленій законом, особами,
які мають необхідний обсяг цивільної
дієздатності, за їх вільного
волевиявлення і відповідно до їх
внутрішньої волі і спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними.

Недодержання виписаних вимог в
прямо визначених законом випадках
робить договір (правочин) нікчемним, а у
разі відсутності такого зазначення -
може тягнути його недійсність (у
повному обсязі або окремої його
частини) за судовим рішенням.

Якщо недійсність договору прямо
не встановлена законом, або якщо він не
визнаний судом недійсним - то він є
правомірним і підлягає виконанню
сторонами.

В силу ст.ст. 3, 627 ЦК України, договору
притаманна така риса, як свобода
договору. Поряд із справедливістю,
добросовісністю і розумністю вона
вважається вищою цінністю права, що
забезпечує природне існування
фізичної особи.

Свободу договору можна
охарактеризувати як нормативно
закріплену можливість особи
здійснювати дії, вчинки на власний
розсуд, не порушуючи при цьому свободу
інших суб'єктів.

Зміст свободи договору в загальному
розкривається у ст.627 ЦК України, яка з
посиланням на ст.6 ЦК України
встановлює співвідношення актів
цивільного законодавства і договору.
За ними, зміст названого принципу
проявляється у свободі особи вільно
вступати у договірні відносини;
самостійно обирати контрагента та вид
договору, який регулюватиме їх взаємні
відносини; самостійно визначають умови
(зміст) договору, структуру і вид
договірного зв'язку.

Учасники договору можуть обрати
договір, що передбачений законом (так
звані поіменовані договори, які прямо
передбачені в ЦК України або в іншому
нормативному акті) договору, так і
договір, не передбачений у
законодавстві (непойменований), проте
породжує права та обов'язки його
учасників.

За ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без
погодження яких договір взагалі не
вважається укладеним. Такі суттєві
умови договору визначаються в законі,
разом з тим ними можуть стати будь-які
умови, на погодженні яких наполягає та
чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу
договору, відсутність будь-якої з них
не дає змоги сторонам виконати їх
обов'язки, які покладаються на них за
договором. Якщо сторони досягли згоди
за всіма істотними умовами, які визнані
такими законом або необхідні для
даного виду, то договір вважається
укладеним і набуває обов'язкової сили
для сторін.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надавати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності на
платній основі, якщо інше не
передбачено договором.

Істотними умовами договору про надання
послуг слід вважати:

· предмет - опис послуги, яка
надається;

· плата (розмір, строки оплати,
порядок оплати) - якщо договір є
оплатним;

· термін дії договору;

· виконавця договору - особисто чи
з можливістю передачі цього обов'язку
третій особі;

· відповідальність сторін у разі
невиконання або неналежного виконання
договору;

· умови дострокового розірвання
договору.

Одночасно слід зазначити, що договір є
підставою виникнення договірного
зобов'язання - під яким, відповідно до
ст. 509 ЦК України, слід розуміти
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В силу ст.ст. 525-526, ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
зобов'язання і вимогами закону, інших
правових актів, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або іншими звичайно
застосовуваними вимогами. Принцип
належного виконання припускає, що
зобов'язання має бути виконане
належними суб'єктами, в належному
місці, в належний час, належним
предметом і належним чином.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Під порушенням зобов'язання слід
розуміти такий протиправний вплив з
боку правопорушника, внаслідок чого
суб'єктивне право уповноваженої особи
зазнало зменшення чи взагалі
ліквідації. Порушенням зобов'язання є
його невиконання і неналежне
виконання. Невиконання зобов'язання
має місце тоді, коли сторони взагалі не
вчиняють дій, які складають зміст
зобов'язання, або не утримуються від
певних дій, хоча за змістом
зобов'язання могли утримуватися від їх
вчинення.

За ст. 611 ЦК України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, чи
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків і моральної
шкоди.

При цьому, відповідно до ст.ст. 622, 625 ЦК
України боржник, не звільняється від
обов'язку виконати зобов'язання в
натурі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Крім того, Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3

На підставі договору житлового
найму вони займають квартиру АДРЕСА_1.

Будучи наймачем названої квартири
ОСОБА_4 уклала з позивачем договір №
11/1463 про надання населенню послуг з
централізованого опалення та
підігріву питної води.

За його умовами підприємство, як
виконавець, зобов'язувалася вчасно та
відповідної якості через приєднану
мережу надавати послуги з
централізованого опалення названої
квартири та підігріву питної води, а ті
у свою чергу, - у солідарному порядку
своєчасно оплачувати спожиті послуги
за встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених договором.

Взяті на себе обов'язки позивач виконує
належним чином, в той час як
відповідачі свого обов'язку не
дотримуються, оплату проводять
нерегулярно, невчасно і не у повному
обсязі, внаслідок чого, за період з 01
червня 2010 року і по 01 березня 2014 року
утворилася заборгованість у розмірі 2
180 гривень 55 копійок, яку вони, з
врахування індексу інфляції та
відповідно до названих статей й
повинні сплати.

Оскільки вони не роблять цього
добровільно, то заборговану
проіндексовану грошову суму слід
стягнути з відповідачів у повному
розмірі за судовим рішенням.

Крім того, вони зобов'язанні сплатити 3 %
річних з простроченої суми за весь час
прострочки, що на час уточнення вимог
склало 128 гривень 47 копійок.

При цьому, підстав для застосування
позовної давності немає, що помилково
не врахував районний суд.

Так за главою 19 ЦК України, під позовною
давністю слід розуміти строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки і
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 ЦК України.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

У разі вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку перебіг позовної
давності переривається. Позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить провести стягнення за
час, що пройшов з 01 червня 2010 року і по 01
березня 2014 року, формально за межами
позовної давності.

Проте, в цей же період часу, відповідачі
вчинили дії, що свідчать про визнання
ними боргу, а саме, частково виплатили
борг, останній раз в червні 2014 року, що
перервало позовну давність.

Крім того, за заявою позивача
Ленінським районним судом м. Миколаєва
було видано судовий наказ, яким з
відповідачів стягнуто заборгованість
по оплаті за спожиті послуги з
теплопостачання за той же час, що і по
даній справі, а тому названа обставина
теж перервала позовну давність.

Проте ухвалою названого суду цей наказ
було скасовано, що викликало за собою
як наслідок, пред'явлення даного
позову.

За таких обставин у районного суду не
було підстав застосовувати позовну
давність і усі грошові вимоги позивача
підлягали до задоволення.

Оскільки суд був іншої думки і частково
задовольнив вимоги підприємства, то
стягнення у повному обсязі та в
солідарному порядку слід провести
рішенням апеляційної інстанції.

Крім того, з відповідачів на користь
позивача в рівних частках слід
стягнути судові витрати, понесені тим у
двох судових інстанціях, що становить
по 182 гривні 70 копійок з кожної.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу Обласного
комунального підприємства
«Миколаївоблтеплоенерго»
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05 серпня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов Обласного комунального
підприємства
«Миколаївоблтеплоенерго»
задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
солідарному порядку на користь
Обласного комунального підприємства
«Миколаївоблтеплоенерго»:

· 2 180 гривень 55 копійок, сума
заборгованості зі сплати за послуги з
теплопостачання;

· 274 гривні 35 копійок, індексація;

· 128 гривень 47 копійок, 3% річних від
простроченої суми, а всього 2 583 гривні 37
копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з кожної,
на користь Обласного комунального
підприємства
«Миколаївоблтеплоенерго» по 182 гривні
70 копійок на відшкодування судових
витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: