АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія» на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 06 травня 2014 року

в справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 р. товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» (надалі - ТОВ «Українська
боргова компанія») звернулося у суд з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
відповідачі взяті на себе зобов'язання
за кредитним договором та договором
поруки належним чином не виконують, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість, в рахунок погашення
якої на підставі судового рішення було
реалізовано предмет іпотеки, однак
остільки сума заборгованості за
рахунок продажу іпотечного майна
погашена не повністю, просив суд
стягнути заборгованість в сумі 455 052
грн. 76 коп. на користь ТОВ «Українська
боргова компанія», як нового кредитора
за договором про відступлення права
вимоги.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 06 травня 2014 р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, представників
відповідачів, які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 17 серпня 2007 р. між
ТОВ КБ «Українська фінансова група» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№25ф/2007 про надання короткострокового
кредиту шляхом не відновлювальної
кредитної лінії в сумі 75 000 дол.США на
споживчі цілі - закінчення будівництва,
зі сплатою16 процентів річних та
кінцевим терміном повернення коштів до
15 серпня 2008 р. /а.с.5-12/.

В подальшому, 14 серпня 2008 р. між
сторонами було укладено договір №1 про
внесення змін до кредитного договору
та змінено, зокрема, відсоткову ставку
до 23 процентів річних та кінцевий
термін повернення кредитних коштів до
12 лютого 2009 р.

З метою забезпечення зобов'язання за
кредитним договором, 17 серпня 2007
р. між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки №1, за умовами
якого останній зобов'язувався
відповідати перед банком за
невиконання ОСОБА_1 зобов'язань згідно
кредитного договору зі всіма можливими
змінами та доповненнями до нього,
включаючи такі, що можуть бути укладені
в майбутньому зі строком дії - до
повного погашення зобов'язання
/а.с.19-21/.

10 жовтня 2013 р. між ТОВ КБ «Українська
фінансова група» та ТОВ «Українська
боргова компанія» було укладено
договір про відступлення права вимоги
№3-190, у відповідності до якого до
останнього перейшло право вимоги за
зазначеним кредитним договором на суму
455 052 грн. 76 коп. /а.с.29-31, 32/.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 26 квітня 2010 р. постановлено,
в рахунок погашення зобов'язань ОСОБА_1
перед ТОВ КБ «Українська фінансова
група», звернути стягнення на належний
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 предмет іпотеки -
земельну ділянку НОМЕР_1 на другій
лінії КДТ «Чорнобилець», урочище
«Наталка», Мінського району в м. Києві,
несільськогосподарського призначення,
площею 0, 1001 га, шляхом продажу банком
предмету іпотеки за ринковою вартістю
/а.с.69-71/.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачами, на підставі
положень п.4 ст.267 ЦК України було
заявлено про застосування строку
позовної давності /а.с.56-57/.

Згідно з ч.4, 5 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

З урахуванням долучених до справи
доказів, колегія суддів вважає
обґрунтованими висновки про наявність
підстав до застосування строку
позовної давності та відмову у позові.

Так, згідно з положеннями ст.256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин, початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Положеннями укладеного між сторонами
кредитного договору, з урахуванням
змін та доповнень, визначено кінцевий
строк повернення грошових коштів до 12
лютого 2009 р.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Разом з тим, положеннями ч.2, 3 ст.264 ЦК
України встановлено, що позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново…

Матеріали справи свідчать, що у вересні
2009 р. кредитором було заявлено вимогу
до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, якою було
забезпечено грошове зобов'язання
ОСОБА_1 за зазначеним кредитним
договором /а.с.69/.

Таким чином, початком перебігу
позовної давності, у зв'язку з її
перериванням, є час звернення у суд з
позовом за захистом порушеного права, -
у вересні 2009р., й саме з цього періоду
почав відраховуватися строк позовної
давності, який щодо вимог до ОСОБА_1, як
боржника, сплинув у вересні 2012р., а до
ОСОБА_2, згідно ч.4 ст.559 ЦК України, як
поручителя,- у вересні 2010р.

За наведених підстав, колегія суддів
визнає необґрунтованими посилання
апеляційної скарги про необхідність
обрахування строку позовної давності з
дати реалізації арештованого майна - 23
листопада 2012р.

Отже, звернувшись у суд з позовом у
лютому 2014р., позивач пропустив строк
позовної давності, разом з тим, заяви
про його поновлення не подавав.

За таких обставин, суд першої інстанції
правомірно ухвалив рішення про
відмову у позові з причин пропуску
строку позовної давності, проте
помилково вважав початком перебігу
такого строку з 12 лютого 2009р., а не з
вересня 2009р., у зв'язку з чим викладені
судом у рішенні мотиви в зазначеній
частині підлягають зміні.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно.

Районний суд з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи й ухвалив
законне й обґрунтоване рішення.

Підстав до скасування ухваленого по
справі рішення, як про це ставиться в
апеляційній скарзі, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія»
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 06 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/2086/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9918/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Ул`яновськаО.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.