У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

Суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Мазур Л.М., Умнової О.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колос», треті особи:
відділ Держземагенства у
Калинівському районі Вінницької
області, реєстраційна служба
Калинівського районного управління
юстиції про визнання договорів оренди
землі недійсними та повернення
земельних ділянок, за касаційною
скаргою сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Колос» на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 8 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсними договори оренди землі № 23,
№ 24 від 19 січня 2011 року,
укладені між нею та
сільськогосподарським виробничим
кооперативом «Колос» (далі - СВК
«Колос»), зареєстровані у відділі
Держкомзему у Калинівському районі
Вінницької області від 22
жовтня 2012 року. Витребувати у СВК
«Колос» та повернути у власність
позивача земельну ділянку НОМЕР_1,
розташовану на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області (за межами
населеного пункту), площею 3,8800 га, та
земельну ділянку НОМЕР_2, розташовану
на території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, площею 3,8784 га, що належать
позивачу на праві власності.

Позов мотивовано тим, що між СВК
«Колос» та позивачем були підписані
договори оренди належних останній
земельних ділянок. Вказані договори
оренди позивач вважає недійсними з тих
підстав, що сторонами не погоджено усі
істотні умови договору, передбачені
ст.15 Закону України «Про оренду землі»,
зокрема, щодо об'єкта оренди, а також
відсутній план або схема земельних
ділянок, визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості).
Оскільки, відповідач користується
земельними ділянками без достатньої
правової підстави та відмовляється
повернути їх ОСОБА_5, остання
звернулася до суду з відповідним
позовом.

Рішенням Калинівського районного
суду Вінницької області від
11 лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 8 квітня 2014 року
рішення районного суду скасовано з
ухваленням нового рішення, яким позов
задоволено. Визнано недійсним договір
оренди землі № 23 від 19 січня 2011
року, укладений між ОСОБА_5 та СВК
«Колос», зареєстрований у відділі
Держкомзему у Калинівському районі
Вінницької області від 22
жовтня 2012 року. Визнано недійсним
договір № 24 оренди землі від 19
січня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та
СВК «Колос», зареєстрований у відділі
Держкомзему у Калинівському районі
Вінницької області від 22 жовтня 2012
року. Витребувано у СВК «Колос» та
повернуто у власність ОСОБА_5 земельну
ділянку НОМЕР_1, розташовану на
території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області (за межами населеного пункту),
площею 3,8800 га, що належить ОСОБА_5
згідно державного акту від 24 жовтня 2005
року та земельну ділянку розташовану
на території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, площею 3,8784 га, що належить
ОСОБА_5, згідно державного акту від 17
листопада 2007 року.

Відповідач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що в спірному договорі оренди землі
відсутня така істотна умова договору
як об'єкт оренди (місце розташування
земельної ділянки), а до договору не
додано план або схема земельної
ділянки та акт визначення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), які визначені законом як
істотні умови договору оренди землі, а
тому такий договір оренди підлягає
визнанню недійсним.

Разом з тим, з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
державних актів на право приватної
власності на землю від 24 жовтня 2005
року та від 17 листопада 2009 року ОСОБА_5 є
власником земельних ділянок площею 3,8800
га та 3,8784 га, які розташовані на
території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, цільове призначення яких - для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

19 січня 2011 року між позивачем та
відповідачем були укладені договори
оренди земельних ділянок № 24 та № 23
строком на 5 років. Дані договори були
зареєстровані у відділі Дежкомзему у
Калинівському районі Вінницької
області.

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким
регулюються відносини, пов'язані з
орендою землі, є Закон України «Про
оренду землі».

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України у
редакції, яка діяла на час укладення
спірного договору оренди, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1
ст. 20 Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації, після чого він
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
оренду землі» набирає чинності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши
згоди щодо всіх істотних умов договору
оренди землі, складають і підписують
договір, надаючи згоді встановленої
форми.

Разом із тим, цивільні права та
обов'язки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення сторін при
укладенні спірних договорів,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

Місцевим судом враховано, що згідно
реєстраційної справи оспорювані
договори оренди земельних ділянок,
укладені у письмовій формі, пройшли
відповідну державну реєстрацію,
позивач мав необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення позивача
було спрямоване на укладання договорів
оренди, до договорів оренди земельних
ділянок додано копії державних актів,
при складанні, видачі та реєстрації
яких було вчинено відповідні план та
схему земельних ділянок, кадастровий
план з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів, а
також вчинено опис меж, де зазначено
сусідніх землекористувачів.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

У частинах 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорах оренди землі
хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» є підставою для
визнання недійсними таких договорів
оренди відповідно до ч.
2 ст. 15 Закону України «Про оренду
землі».

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що між сторонами було укладено
договір оренди земельної ділянки із
зазначенням та узгодженням його
істотних умов, з дотриманням вимог
ст. 203 ЦК України, Закону України
«Про оренду землі», сторони виконували
умови договору, не заперечували проти
укладеного договору, договір
зареєстровано у відділі Держкомзему у
Калинівському районі Вінницької
області з дотриманням визначеного
законом порядку.

Місцевим судом враховано, що між
сторонами при укладанні договору
оренди землі погоджено всі істотні
умови, у тому числі об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки).

Перевіривши матеріали справи і
доводи позивача, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
безпідставність та необґрунтованість
заявлених вимог, оскільки факту
порушення в розумінні вимог ст. 15 ЦК
України та ст. 3 ЦПК України законних
прав орендаря у зв'язку із укладенням
спірного договору оренди судом не
встановлено.

Такий висновок узгоджується з
правовою позицією, викладеною в
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року у справі №6-94цс13, у
якій зокрема зазначено, що виходячи з
того, що відповідно до статті 15 ЦК
України та статті 3 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з'ясувати у чому саме полягає порушення
їхніх законних прав.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про задоволення позову без
належного з'ясування обставин справи
та помилково вважав, що місцевий суд
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колос» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 8 квітня 2014 року скасувати,
рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 11
лютого 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук судді В.С.
Висоцька М.К. Гримич Л.М. Мазур
О.В. Умнова