Справа № 0904/1044/12
Провадження № 22-ц/779/1885/2014
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів Горблянського
Я.Д., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в
домоволодінні та встановлення порядку
користування земельною ділянкою, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Галицького
районного суду від 15 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про
виділ в натурі частки в домоволодінні
та встановлення порядку користування
земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
під час перебування у шлюбі з
відповідачем, ними було придбано
житловий будинок, площею 35,9 м. кв. з
приналежними до нього господарськими
будівлями: літньою кухнею, стодолою,
стайнею та погребом по
АДРЕСА_1. Зазначене будинковолодіння
знаходиться на земельній ділянці, яка
не була приватизована та перебуває у
їхньому фактичному користуванні.

Посилаючись на те, що відповідач, який
проживає в даному будинку на даний час,
не допускає її в житловий будинок, не
надає ключі від дверей, а також утримує
в себе оригінали правовстановлюючих
документів, чим створює їй перешкоди в
користуванні належною їй часткою в
майні, просила позов задовольнити та
виділити їй в натурі належну їй 1/2
ідеальну частку у зазначеному
будинковолодінні, закріпивши її на
праві власності та встановити порядок
користування земельною ділянкою,
визначивши її частину і яка відповідає
належній частці в майні і необхідна
для її обслуговування.

Рішенням Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року позов
задоволено. Розділено нерухоме майно,
як сумісну власність подружжя, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 та виділено у розпорядження і
володіння ОСОБА_2 1/2 частини
будинковолодіння, що по АДРЕСА_1
наступні приміщення в житловому
будинку:

кухню (тепер житлова кімната), площею 9,3
кв.м., вартістю 40 041 грн. 99 коп.; кімнату,
житловою площею 17,7 кв.м., вартістю 76208
грн. 96 коп.; прибудовану кімнату площею
7,47 кв.м, вартістю 32162 грн.76 коп., що
становить 48,88 % від загальної площі
будинку або 48,88% від загальної вартості
будинку.

ОСОБА_3 виділено у розпорядження і
володіння у житловому будинку наступні
приміщення:

коридор, площею 10,4 кв.м., вартістю 44778
грн. 14 коп.; кімнату житлову, площею 13,85
кв.м., вартістю 59632 грн. 43 коп.;
прибудовану кухню, площею 7,47 кв.м.,
вартістю 32162 грн. 76 коп.; ванну кімнату,
площею 4,35 кв.м, вартістю 18729 грн. 32 коп.,
що становить 51,12 % від загальної площі
будинку або 51,12 % від загальної вартості
будинку.

Для вказаного варіанту поділу ОСОБА_2
потрібно демонтувати дверний проріз
між приміщеннями 1-3 і 1-1 та між
приміщеннями добудованої кімнати та
приміщеннями 1-1.

ОСОБА_3 потрібно встановити дверний
проріз між приміщеннями 1-3 і 1-4 та між 1-4
і добудованою кімнатою. Зазначені
переобладнання вказані в додатку №1 до
висновку експертизи.

Згідно із запропонованим розподілом
житлового будинку, проведено розподіл
господарських споруд, згідно яким:

ОСОБА_2 виділено ворота, вартістю 3130
грн. 09 коп., існуючу стайню (літ.
Г), вартістю 22646 грн. 96 коп., стодолу (літ.
В), вартістю 21783 грн. 89 коп. Всього
господарських споруд на суму 47560 грн. 94
коп. (що становить 46,74% від загальної
вартості таких споруд).

ОСОБА_3 виділено гараж (літ. Б), вартістю
54199 грн. 99 коп. (що становить 53,26 % від
загальної вартості господарських
споруд).

За відхилення від ідеальних часток
всього по будинковолодінню (на 1,12 % по
будинку та на 3,26 % по господарських
спорудах) стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 6764
грн.

Криницю, вартістю 6444 грн. 42 коп., яка
знаходиться на земельній ділянці
площею 99 кв.м. залишено у спільному
користуванні обох співвласників.

ОСОБА_2 виділено земельну ділянку
площею 397 кв.м., що становить 1/2 частину
від загальної площі земельної ділянки
(в тому числі - 49,5 кв.м. ділянки
спільного користування, 43,51 кв.м. - під
будинком, 28 кв.м. - під фактично існуючою
стайнею (літ. Г), 27 кв.м. під фактично
існуючою стодолою (літ. В). Всього 148,01
кв.м. з такими розмірами по периметру:
від т. А до т. Б - 1 м.; від т. Б до т. С - 6,5 м.;
від т. С до т. Д - 16,5 м.; від т. Д до т. Е - 2,6
м.; від т. Е до т. К - 27,18 м.; від т. К до т. L -
39,99 м.; від т. L до т. М - 4,96 м.; від т. М до т. N
-22,9 м.; від т. N до т. P - 5,9; від т. P до т. F - 6,75
м.; від т. F до т. Y - 19,88 м.; від т. Y до т. А - 6,5
м. (зелений колір в додатку 1а до
висновку).

ОСОБА_3 виділено земельні ділянки
загальною площею 397 кв.м., що становить
1/2 частину від загальної площі
земельної ділянки площею 794 кв.м. (в тому
числі - 49,5 кв.м. ділянки спільного
користування, 45,52 кв.м. під будинком, 30,45
кв.м. під фактично існуючим гаражем
(літ. Б), а всього 125,47 кв.м. з такими
розмірами по периметру: від т. А до т. Б -
1 м.; від т. Б до т. С - 6,5 м.; від т. С до т. Д -
16,5 м; від т. Д до т. Q - 10 м.; від т. Qдо т. V -
18,97 м.; від т. V до т. V1 - 6,96 м. - перша
ділянка площею 228 м. кВ. ( втому числі під
будівлями); від т. Z до т. М - 4,95 м.; від т. М
до т. N - 22,9 м.; від т. N до т. N1 - 2,98 м.;
від т. N1 до т. К1 -11,92 кв. м.; від т. К1 до т. К2
- 2м.; від т.Y до т. А - 6,5 м. - друга ділянка,
в т.ч. під будівлями, площею 119,5 м. кв.
(жовтий колір в додатку 1а до висновку).

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1952
грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 в
дохід держави 2059 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають істотне
значення для справи і на порушення норм
матеріального права.

Зазначає, що застосувавши перший
варіант розподілу домоволодіння, суд
не дослідив можливість практичної
реалізації такого варіанту розподілу,
не взяв до уваги фактичні відносини
сторін та можливість здійснення ними
спільного користування подвір'ям, а
також необхідність захисту інтересів
неповнолітньої дитини ОСОБА_5, яка
проживає разом з позивачем та
перебуває на її утриманні.

Відповідачу, згідно першого варіанту
розподілу, передано всі функціональні
приміщення житлового будинку,
необхідні для забезпечення
життєдіяльності людини (кухня,
санвузол), а також існуючий вхід до
будинку. Позивачу для вселення
необхідно повністю здійснювати
переобладнання переданої йому
рішенням суду частини житлового
будинку. Крім того, ОСОБА_2 передано
земельну ділянку, більша частина якої
перебуватиме у спільному користуванні,
внаслідок чого позивач не зможе
уникнути повсякденного конфліктного
спілкування з відповідачем.

Вважає неправомірною відмову суду у
задоволенні заявлених у судовому
засіданні вимог позивача щодо
застосування другого варіанту
розподілу домоволодіння та земельної
ділянки, який передбачає облаштування
двох автономних домоволодінь, які
можна розділити огорожею.

Зазначає, що суд не вжив заходів для
усунення арифметичних помилок,
допущених судовим експертом при
складанні першого варіанту розподілу в
частині поділу земельної ділянки,
зокрема експертом вказано, що кожній із
сторін виділяється по земельній
ділянці 397 м.кв., крім того, в загальне
користування сторонам передається
територія подвір'я площею 99 м.кв. Проте,
за такого поділу загальна площа
земельної ділянки повинна складати 893
м.кв.

Просить рішення суду змінити, передати
у власність ОСОБА_2 частину №2, ОСОБА_3
передати у власність частину №1 згідно
другого варіанту розподілу
домоволодіння та земельної ділянки.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу
підтримали з вищенаведених мотивів.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7
апеляційну скаргу заперечили,
посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Задовольняючи позов та здійснюючи
реальний поділ спірного
будинковолодіння та земельної ділянки
за першим варіантом, запропонованим
судовим експертом, суд першої
інстанції погодився з доводами
відповідача про доцільність виділення
йому другої частини цього варіанту, при
цьому врахував, що відповідач в даний
час проживає в будинку один і тривалий
час користується саме тими
приміщеннями, що зазначені в даному
варіанті.

Проте, погодитися з таким висновком
суду першої інстанції не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не
відповідає.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено,
що кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони по справі перебували в
зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1993
року по 26 серпня 2010 року.

На підставі договору купівлі-продажу
від 27 травня 2003 року, ОСОБА_2 було
придбано житловий будинок з
приналежними до нього
погосподарськими будівлями по АДРЕСА_1

Згідно технічного паспорту на дане
будинковолодіння, який був
виготовлений 3 липня 2003 року, житловий
будинок складався з коридору площею 10, 4
кв.м., житлової кімнати площею 18, 2 кв.м.,
кухні площею 9, 3 кв.м. та житлової
кімнати площею 17, 7 кв.м.

Рішенням Галицького районного суду від
12 грудня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 15
березня 2012 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
виділено по 1/2 ідеальних часток кожному
спірного будинковолодіння, яке
складається із житлового будинку,
літньої кухні, стодоли, стайні та
погріба загальною вартістю 358 771, 50 грн.
та визнано за кожним право власності на
вказані частки майна, вартістю по 179 385,
75 грн. кожному.

Згідно проведеної судової
будівельно-технічної експертизи №2/3/14
від 20 березня 2014 року вбачається, що
будинковолодіння по АДРЕСА_1 не
являється самочинним. Але в складі
зазначеного будинковолодіння є
самочинно споруджена добудова до
житлового будинку, а також здійснено
перебудову літньої кухні під гараж,
зведено криницю. Здійснені добудови є
невід'ємною складовою частиною
(приналежністю) даного будинку і їх
знесення може призвести до руйнування
всього будинку.

Зокрема, встановлено, що до житлового
будинку зі сторони двору прибудовано
два приміщення площею по 7,47 кв.м. кожна.
За рахунок цих прибудов загальна площа
житлового будинку збільшилась на 14, 9
кв.м.

В зазначених добудовах облаштована
кухня та житлова кімната, а існуючу
раніше кухню облаштовано під житлову
кімнату.

Також в житловій кімнаті площею 18,2
кв.м. здійснено перепланування: зведено
цегляну перегородку та приміщення
розміром 1,5Х2,9 м. виділено під
приміщення ванни.

Крім цього, приміщення літньої кухні
переплановано під гараж та змінено
його площу.

Сторони не заперечили, що прибудова до
будинку та його перепланування
відбувалася без дозволу на виконання
будівельних робіт, також вони не
зверталися до компетентних органів для
вирішення питання щодо прийняття до
експлуатації об'єктів самочинного
будівництва.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України право
власності - це право особи володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
майном на свій розсуд, але у межах,
передбачених законом, здійснення
особою самочинного будівництва
відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не
породжує в неї права власності на таке
майно, відтак виключає це майно із
цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме
майно не є об'єктом права власності, а
тому не може бути предметом поділу
(виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК
України.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України
самочинним вважається будівництво
житлового будинку, будівлі, споруди,
іншого нерухомого майна, якщо вони
збудовані на земельній ділянці, що не
була відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту цієї норми
самочинним є будівництво об'єкта
нерухомого майна за наявності
будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на
будівництво, проекта або порушення
умов, передбачених у цих документах,
тягне визнання такого будівництва
самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК
України.

Головним наслідком самочинного
будівництва є те, що в особи, яка його
здійснила, не виникає права власності
на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2
ст. 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні ч. 1 ст. 376
ЦК України самочинним будівництвом є
не тільки новостворений об'єкт, а й
об'єкт нерухомості, який виник у
результаті реконструкції,
капітального ремонту, перебудови,
надбудови вже існуючого об'єкта,
здійснених без одержаного дозволу
місцевих органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування,
розробленої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, дозволу на виконання
будівельних робіт, наданого органами
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки в результаті таких дій об'єкт
втрачає тотожність із тим, на який
власником (власниками) отримано право
власності .

Усі об'єкти нерухомого майна, які
зведені після одержання акта приймання
в експлуатацію, незалежно від того,
значились вони до одержання акта
приймання в проектній документації чи
ні, вважаються самочинними (п.
3.4.1.Методичних рекомендацій з питань
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 05
вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні
рекомендації).

Поняття реконструкції об'єкта
нерухомості міститься в п. 3 Державних
будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові
будинки, відповідно до якого
реконструкція та капітальний ремонт,
затверджених наказом Міністерства
регіонального розвитку і будівництва
України від 22 липня 2009 року № 295 (далі -
ДБН), відповідно до якого
реконструкція - це така перебудова
будинку, наслідком якої є зміна
кількості приміщень, їх площі,
геометричних розмірів та
функціонального призначення, заміна
окремих конструкцій.

Таким чином, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України
підлягає застосуванню й до випадків
самочинної реконструкції об'єкта
нерухомості, у результаті якої об'єкт
набуває нових якісних характеристик
(зміна конфігурації, площі та кількості
приміщень, втручання в несучі
конструкції, улаштування дверних
прорізів у капітальних стінах тощо;
розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК
України правила про самочинне
будівництво і його наслідки
поширюються на всі випадки
будівництва (реконструкції) всіх типів
будівель, споруд та іншого нерухомого
майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що не
підлягають поділу (виділу) об'єкти
нерухомого майна, до складу яких
входять самочинно збудовані
(реконструйовані, переплановані)
об'єкти нерухомого майна.

Зазначених обставин суд першої
інстанції не врахував та без вирішення
питання щодо прийняття до
експлуатації об'єктів самочинного
будівництва здійснив реальний
розподіл будинковолодіння та
земельної ділянки.

Оскільки не підлягають поділу об'єкти
нерухомого майна, до складу яких
входять самочинно збудовані
(реконструйовані, переплановані)
об'єкти нерухомого майна і питання щодо
поділу об'єктів нерухомого майна може
розглядатись лише після визнання
права власності на них відповідно до
закону, колегія суддів приходить до
висновку про скасування рішення та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 про
виділення в натурі їй 1/2 ідеальної
частки у будинковолодінні, визнання
права власності на неї та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від
15 травня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в
натурі частки в домоволодінні та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді
Я.Д. Горблянський

В.М. Соколовський