Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Вайда Я.П.

з участю

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Ужгород цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на автомобіль за
набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності на автомобіль за набувальною
давністю.

Мотивуючи свої позовні вимоги вказує
на те, що 07.12.2004 року згідно договору
позички отримав від відповідача
автомобіль марки FORD, модель Transit D Пе, 1989
року випуску, номер шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_1 в
користування строком до 07.05.2005 року
включно. Після спливу строку позички
відповідач не вжив ніяких заходів для
повернення в своє володіння об'єкту
позички, у зв'язку з чим він змушений
був протягом 10 років зберігати та
утримувати в належному технічному
стані зазначений транспортний засіб.
Як зазначає позивач він добросовісно ,
безперервно та відкрито володіє даним
рухомим майном протягом майже 10 років,
доглядає за автомобілем та утримує
його в належному технічному стані, а
тому на його думку набув права
власності на зазначений автомобіль за
набувальною давністю. З посиланням на
викладене та на норми ст. 344 ЦК України
просить визнати за ним право власності
на автомобіль марки FORD, модель Transit D Пе,
1989 року випуску.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав,
просив суд їх задовольнити в повному
обсязі з підстав та мотивів
викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
повторно не з'явився, хоча був належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду даної справи. До суду
надійшов від відповідача відгук на
позов нотаріально посвідчений , згідно
якого просив розглянути справу у його
відсутності, позов визнає.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши та перевіривши в
судовому засіданні матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у
справі. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Судом встановлено, що 07.12.2004 року між
позивачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_4 було укладено договір позички
транспортного засобу, відповідно до
якого відповідач передав позивачу у
безоплатне користування належний йому
на підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3 видане
04.03.2004 року автомобіль марки FORD, модель
Transit D Пе, 1989 року випуску, номер шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_2,
реєстраційний НОМЕР_1, на строк до
07.05.2005 року включно, що стверджується
договором позички від 07.12.2004 року,
копія якого долучена до матеріалів
справи.

Відповідно до п.1.5 вказаного договору
позички після спливу строку позички
передбаченого п.1.2 договору,
позичкодавець зобов'язаний вжити всіх
передбачених законодавством заходів
для повернення в своє володіння об'єкту
позички, який знаходиться за місцем
проживання користувача. В разі
перешкоджання користувачем в
реалізації права позичкодавця на
повернення об'єкту позички,
позичкодавець посвідчує такий факт
надісланою на адресу користувача
претенією та звертається до суду з
відповідним позовом.

Відповідно до п.1.6 вказаного договору в
разі невиконання позичкодавцем
обов'язку, передбаченого п.1.5 договору,
для нього настають наслідки,
передбачені ст.344 ЦК України.

Як зазначено позивачем в позові, після
спливу строку позички відповідач не
вжив ніяких заходів для повернення в
своє володіння даного автомобіля і
позивач на протязі 10 років доглядає за
автомобілем та утримує його в
належному технічному стані.

Як встановлено судом, транспортний
засіб марки FORD, модель Transit D Пе, 1989 року
випуску, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1 зареєстрований на гр-на ОСОБА_4
, що стверджується листом Центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів м.
Ужгород,Ужгородського,Перечинського
та Великоберезнянського районів УДАІ
УМВС України в Закарпатській області №
8/Р-404 від 03.07.2014 року.

Як встановлено судом, на транспортний
засіб марки FORD, модель Transit D Пе, 1989 року
випуску, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1 накладено арешти МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ, з датою постановки
на автоматизований облік 25.03.2010р.,
15.12.2010р.,02.03.2011р.,16.03.2011р.,24.03.2011р.,13.08.2012р.,
що стверджується обліковими картками
про накладення арештів на вказаний
автомобіль, копії яких приєднані до
матеріалів справи.

Правовідносини між сторонами по справі
є цивільноправовими та урегульовані
положеннями ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 344 Цивільного кодексу
України якщо особа заволоділа майном
на підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу
України право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Отже, правовий аналіз положень
законодавства, яке регулює спірні
відносини, дає підстави дійти висновку,
що необхідними складовими для
визнання права власності за
набувальною давністю є
добросовісність заволодіння чужим
майном; відкритість та безперервність
володіння майном.

Проте, наявність арештів, які накладені
на транспортний засіб МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ в рамках виконавчих
проваджень починаючи з 25.03.2010 р. , не
дають підстави вважати, що позивач
ОСОБА_3 в розумінні змісту ст. 344 ЦК
України продовжував відкрито володіти
транспортним засобом.

З огляду на вищезазначені положення
законодавства, виходячи з характеру
спору,з урахуванням всіх обставин
справи, а також те, що відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, користуючись
рівними правами, на засадах
змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК
України, виходячи із принципів
розумності та справедливості, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Вирішуючи питання стосовно можливості
прийняття визнання відповідачем
позову згідно поданої відповідачем
заяви (а.с.18) , суд, керуючись
положеннями ч.4 ст.174 ЦПК України
доходить до висновку про необхідність
відмови у прийнятті визнання
відповідачем позову, оскільки вважає,
що внаслідок визнання відповідачем
позову порушуються права та інтереси
інших осіб - стягувачів за виконавчими
документами, на виконання яких
виконавчою службою накладено арешти на
спірний автомобіль, що належить
відповідачу, який є боржником у
виконавчих провадженнях. Порушення
прав та інтересів вказаних осіб, суд
вбачає у тому, що при прийнятті судом
визнання позову відповідачем та
задоволенні позову стягувачі можуть
бути позбавлені можливості реального
стягнення з відповідача грошових
коштів за виконавчими документами, які
можуть бути виконавчою службою
виручені з реалізації арештованого
автомобіля та перераховані стягувачам
в рахунок погашення заборгованості
боржника.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215,
294 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання права власності
на автомобіль за набувальною давністю -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Апеляційна скарга
подається до апеляційного суду
Закарпатської області через
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца