У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Луспеник Д.Д.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 15 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 18 червня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
та товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт» до ОСОБА_2 та
державної реєстраційної служби
України, треті особи: адміністрація
Заводського району Миколаївської
міської ради, адміністрація
Центрального району Миколаївської
міської ради, виконавчий комітет
Миколаївської міської ради, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за кредитним договором та усунення
перешкод у здійсненні права власності;
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт» про встановлення
нікчемності довіреності; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт» про визнання
недійсним договору доручення; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
права вимоги за кредитом,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та
ТОВ «Колекторська компанія «Вердикт»
звернулись до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 13 березня 2007 року
між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2
укладено договір про надання
споживчого кредиту відповідно до якого
останньому надано кредит у розмірі 107 479
швейцарських франків. У забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором ОСОБА_2 передав у іпотеку ПАТ
«УкрСиббанк» належні йому квартири
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, та АДРЕСА_3. 8 грудня 2011
року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу права вимоги за
кредитами у тому рахунку за кредитним
договором від 13 березня 2007 року. При
цьому внаслідок невиконання
позичальником зобов'язань щодо
погашення кредиту у нього утворилась
заборгованість, станом на 1 серпня 2013
року у розмірі 1 931 090 грн. 19 коп. 14
березня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк»
та ТОВ «Колекторська компанія
«Вердикт» укладено договір доручення
відповідно до якого останнє
уповноважено на представництво
інтересів у судах з питань стягнення
простроченої або загальної
заборгованості, дострокового
припинення дії кредитних договорів та
інших питань, пов'язаних з реалізацією
положень кредитного договору, з
процесуальними правами, наданими
позивачу у справі.

Враховуючи наведене, ПАТ «Дельта Банк»
та ТОВ «Колекторська компанія
«Вердикт» просили суд звернути
стягнення на передані відповідачем у
іпотеку належні йому квартири, шляхом
передачі їх у власність та визнання
права власності за ПАТ «Дельта Банк».
Крім того, позивачі просили зобов'язати
державну реєстраційну службу
зареєструвати за ПАТ «ДельтаБанк»
права власності на зазначені об'єкти
нерухомості і припинити право
власності ОСОБА_2 на предмети іпотеки,
припинити право користування
квартирами, осіб проживають та
виселити останніх.

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічними позовами до ТОВ
«Колекторська компанія «Вердикт»; до
ПАТ Дельта Банк» та ТОВ «Колекторська
компанія «Вердикт»; до ПАТ Дельта Банк»
та ПАТ «УкрСиббанк», посилався
на те, що оскаржені ним правочини не
відповідають вимогам закону.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 15 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 18 червня 2014 року, у
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
та ТОВ «Колекторська компанія
«Вердикт» та зустрічних позовів ОСОБА_2
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення по суті спору.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності зазначених судових
рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
та товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт» до ОСОБА_2 та
державної реєстраційної служби
України, треті особи: адміністрація
Заводського району Миколаївської
міської ради, адміністрація
Центрального району Миколаївської
міської ради, виконавчий комітет
Миколаївської міської ради, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за кредитним договором та усунення
перешкод у здійсненні права власності;
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт» про встановлення
нікчемності довіреності; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», товариства з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт» про визнання
недійсним договору доручення; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
права вимоги за кредитом за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 15
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 18
червня 2014 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ Д.Д. Луспеник