Кіровський районний суд міста Макіївки
№ 2/268/346/14
Справа №
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 року

м. Макіївка

Кіровський районний суд міста
Макіївки Донецької області у складі:

головуюча суддя Шуляк Л.В.

при
секретарі Стонога О.В.

за
участю сторін:

представника позивача
Потапова В.Е.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та відшкодування судових витрат,

у с т а н о в и в:

15 жовтня 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк),
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та відшкодування
судових витрат, мотивуючи свої вимоги
порушенням відповідачкою взятих на
себе кредитних зобов'язань.

У судовому засіданні представник
позивача Потапов В.Е., який має
відповідні повноваження за
довіреністю юридичної особи, підтримав
заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послався на факти і
обставини, викладені у заяві, та
зазначив, що 01 лютого 2006 року ОСОБА_2 на
підставі укладеного договору на
відкриття валютного карткового
рахунку та обслуговування платіжної
карти отримала у Банку кредит у розмірі
1400 доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою 21,96 % за користування грошовими
коштами на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідачка своїм
власноручним підписом у заяві про
надання кредитного ліміту підтвердила
свою згоду з передбаченими договором
Умовами і Правилами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною картою. У
відповідності до положень частини 1
статті 634 ЦК України вона приєдналась
до запропонованого Банком договору,
умови якого встановлені позивачем в
стандартній формі. Протягом усього
часу ОСОБА_2 не заявила про припинення
дії договору.

Свої зобов'язання за вказаним
договором відповідачка не виконала,
внаслідок чого станом на

31 серпня 2013 року виникла
заборгованість у загальній сумі 2954,69
доларів США, яка складається з
наступного: 964, 20 доларів США - за
кредитом; 1790,19 доларів США - по
процентам за користування кредитом; а
також штрафи: відповідно до умов
кредитного договору: 62,58 доларів США -
фіксована складова та 137,72 доларів США -
процентна складова, що за курсом НБУ у
загальній сумі еквівалентно 23607 грн. 95
коп.

Виходячи з наведеного, посилаючись на
протиправність дій відповідачки, якою
суттєво порушуються законні права
кредитора, представник позивача
просить суд стягнути з ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
у загальній сумі 2954,69 доларів США,, що за
курсом НБУ у загальній сумі
еквівалентно 23607 грн. 95 коп. та
відшкодувати судовий збір, сплачений
при зверненні до суду в сумі 236 грн. 08
коп.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник -
ОСОБА_3, яка діє на підставі нотаріально
посвідченої довіреності фізичної
особи, позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" не визнали,
пославшись на їх безпідставність. У
судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що
01 лютого 2006 року вона за кредитним
договором отримала у ЗАТ КБ
«ПриватБанк» кредитну карту № НОМЕР_2 з
встановленим кредитним лімітом 1400
доларів США. Вона не ознайомлювалася з
Умовами надання кредиту фізичним
особам, які були їй представлені на
одному аркуші у вигляді анкети, з якою
вона не ознайомилась, однак поставила
свій власноручний підпис в місці, на
яке вказав працівник банку. Кредитну
карту вона зберігала за місцем свого
проживання, де зберігала і аркуш паперу
на якому записала пін-код кредитної
картки.

16 грудня 2008 року їй на мобільний
телефон зателефонував представник
Банку, повідомивши, що щойно з її картки
знято значну суму грошей. У відповідь
на це вона пояснила, що знаходиться на
роботі і не знімала грошей з картки, яку
попросила заблокувати.

Прибувши додому, виявила, що її
квартиру пограбували, викравши серед
інших речей і вищеназвану кредитну
картку, з приводу чого вона звернулась
з відповідною заявою до Кіровського РВ
ММУ ГУМВС України в Донецькій області,
де була порушена карна справа, однак
осіб, які вчинили крадіжку, до
теперішнього часу не знайдено. За
наведених обставин, вважає, що позов до
неї заявлено безпідставно, оскільки її
вини у тому, що невстановлена органом
розслідування особа викрала з її
квартири кредитну карту та
скористалась нею не має. Крім того,
вважає, що Банк порушив строк звернення
до суду про стягнення з неї
заборгованості за кредитним договором,
тому просить у задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3
наполягала на тому, що позивачем
пропущено, встановлений ст. 257 ЦК
України загальний строк позовної
давності. Останнє несанкціоноване
використання кредитної карти № НОМЕР_2
відбулося 16 грудня 2008 року. Відповідно
до довідки про умови кредитування
(Додаток № 2) термін внесення
щомісячних платежів визначено до 25
числа наступного за звітним. Отже
позивач 25 січня 2009 року (наступний
місяць за звітним) дізнався або повинен
був дізнатися про своє порушене право.
Таким чином, строк позовної давності
сплинув 25 квітня 2013 року. Посилаючись
на наведені обставини представник
відповідачки просить суд у задоволенні
позову відмовити за спливом позовної
давності про захист цивільного права.

Вислухавши пояснення
представника позивача, відповідачки та
її представника, дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (стаття 11 ЦПК України) установив
наступне.

Відповідно до положень статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Таке визначення поняття розкриває
сутність зобов'язання як правого
зв'язку між двома суб'єктами
(сторонами), відповідно до якого на одну
сторону покладено обов'язок вчинити
певну дію (певні дії) чи утриматись від
її (їх) здійснення; іншій стороні
зобов'язання надано право, що
кореспондує обов'язку першої.
Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Цивільно-правовий договір у частині
першій статті 626 Цивільного кодексу
України визначається як домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Приписами частини 1 статті 1054 цього
Кодексу встановлено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

01 лютого 2006 року між юридичною особою -
закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого згідно Статуту
є публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», та
громадянкою України ОСОБА_2 укладено
кредитний договір без номеру, який за
своєю формою складається із заяви
позичальника, пам'ятки клієнта, Умов і
Правил надання банківських послуг та
Тарифів банку. Позивачем здійснено
відкриття особового валютного
карткового рахунку та оформлення на
ім'я відповідачки кредитки
«Універсальна» з встановленням 30 днів
пільгового періоду.

Умовами договору передбачено, що
відповідачці на платіжну карту
надається фінансовий встановлений
кредитний ліміт у іноземній валюті в
сумі 1400 доларів США з базовою
процентною ставкою 1,83% в місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом
протягом строку дії карти.

Зі змісту заяви ОСОБА_2
убачається, що відповідачка
ознайомилась та згодна з Умовами і
Правилами надання банківських послуг
та Тарифами банку, які їй надані для
ознайомлення в письмовій формі. Своїм
підписом вона підтвердила факт
отримання нею інформації про умови
кредитування в ЗАТ комерційний банк
«ПриватБанк».

Заява відповідачки про отримання
кредиту містить суттєві ознаки
кредитного договору, з якими ОСОБА_2
була ознайомлена і погодилась, про що
свідчить її власноручний особистий
підпис.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно норми статті 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Вказаний кредитний договір укладений у
письмовій формі, підписаний
уповноваженою на це посадовою особою
Банку та особисто ОСОБА_2 Зміст
правочину не суперечить актам
цивільного законодавства та моральним
засадам суспільства. Відповідачкою він
не оспорений та в судовому порядку
недійсним не визнаний. Відтак, на
теперішній час вказаний правочин є
чинним, тому у відповідності до
положень статті 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Свої зобов'язання за кредитним
договором Банк виконав належним чином,
перерахувавши грошові кошти в сумі 1400
доларів США на особовий картковий
рахунок позичальника № НОМЕР_2 на
споживчі цілі. Відповідачка отримала
вказану в договорі суму грошових
коштів, які періодично знімала з
карткового рахунку, що підтверджено
документально.

Наявними в матеріалах справи
розрахунковими документами публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» встановлено, що
ОСОБА_2 до 28 серпня 2008 року вносила
платежі з повернення кредиту за даним
договором, здійснивши 24 платежа на
загальну суму 2464, 86 доларів США. Інших
платежів з повернення кредиту за даним
договором відповідачкою не
здійснювалось.

У розрахунку публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» зазначено, що загальний
розмір заборгованості ОСОБА_2 за
кредитним договором без номера від 01
лютого 2006 року станом на 31 серпня 2013
року становить 2954,69 доларів США, що за
курсом НБУ еквівалентно 23607 грн. 95 коп.
та складається з: 964,20 доларів США -
заборгованості за кредитом; 1790,19
доларів США - заборгованості по
відсоткам за користування кредитом; а
також штрафу: фіксована частина - 62, 58
доларів США, процентна складова - 137,72
доларів США.

Приймаючи до уваги визначений в статті
11 ЦПК України принцип диспозитивності
цивільного судочинства, суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
позовних вимог.

Частиною 1 статті 14 ЦК України
передбачено, що цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами в
договорі строк.

За вимогами статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Відповідачка у судовому засіданні
визнала, що після несанкціонованого
використання її кредитної картки - 16
грудня 2008 року нею не здійснювались
платежі з повернення грошових коштів
згідно умов кредитного договору.

Тим самим, враховуючи викладене, судом
встановлено існування у публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» суб'єктивного
цивільного права щодо стягнення з
відповідачки заборгованості, що
виникла у неї за спірним кредитним
договором у зв'язку з доведеними
фактами порушення ОСОБА_2 його умов.

Твердження відповідачки ОСОБА_2 про те,
що вона не була ознайомлена з Умовами
надання банківських послуг
спростовується наявними в матеріалах
справи документами.

Відповідно до положень статті 3
Цивільного процесуального кодексу
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно тексту заяви ОСОБА_2
ознайомилась з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банка по даному кредитному
зобов*язанню, які були надані їй у
письмовій формі, що підтвердила
власноручним підписом.

Відповідачкою суду не надано будь-яких
доказів на підтвердження тієї
обставини, що вона зверталася до
позивача з вимогою ознайомити її з
Умовами надання банківських послуг або
отримання їх копії.

Посилання позивачки на те, що 16 грудня
2008 року унаслідок крадіжки з її
квартири невстановленими особами була
викрадена її кредитна картка № НОМЕР_2,
з якої в цей же день відбулося
несанкціоноване зняття грошових
коштів у розмірі 961,07 доларів США, а
тому вона не повинна нести за це
відповідальність суд визнає
неспроможними.

Наявними в матеріалах справи
документами підтверджено факт
викрадення 16 грудня 2008 року
невстановленими особами з квартири
ОСОБА_2 належного останній майна:
золотих ювелірних прикрас, фотоапарату
та кредитної карти «ПриватБанк».

Постановою слідчого СВ Кіровського РВ
Макіївського МУ ГУМВС України в
Донецькій області від 26 грудня 2008 року
провадження у справі зупинено з
підстав, передбачених ст. 206 п. 3 КПК
України 1960 року - не встановлено особу,
яка вчинила злочин.

Згідно інформації ПАТ КБ «ПриватБанк»
зняття грошових коштів з кредитної
картки № НОМЕР_2 було здійснено через
банкомати 16 грудня 2008 року при
правильному вводі ПІН-коду до 11 год. 38
хв. на загальну суму 961,07 долар США.

У зв*язку з кражікою кредитної картки
службою моніторингу Центра
електронного бізнесу, згідно звернення
ОСОБА_2, була здійснена блокіровка
карткового рахунку і постановка картки
в Стоп-лист платіжної системи 16 грудня
2008 року о 12 годині 17 хвилин 07 секунд.

За умовами пунктів 6.10 та 8.4 Умов и
Правил надання банківських послуг
клієнт зобов*язаний приймати заходів
по попередженню втрати (крадіжки) карт,
ПІНа (персонального ідентифікаційного
мера) або інформації, нанесеної на
картку і магнітну лінію або їх
незаконного використання. Держатель
картки несе відповідальність за всі
операції, які супроводжуються
авторизацією, до моменту письмової
заяви держателя про блокіровку коштів
на картрахунку и за всі операції, які не
супроводжуються авторизацією, до
моменту постановки картки в стоп-лист
Платіжною системою.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачка належним чином
не виконала зобов'язання, передбачені
укладеним в установленому законом
порядку кредитним договором, тому такі
дії відповідачки є неправомірними.

Під час судового розгляду справи
ОСОБА_2 зробила у письмовій формі заяву
про застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності, оскільки вважає, що з позовом
про стягнення заборгованості банк
звернувся до суду вже після спливу
загального строку позовної давності, у
зв'язку з чим відповідачка просить суд
з цих підстав відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача Потапов В.Е. із
заявою відповідачки про застосування
строку позовної давності не погодився,
пояснивши, що у пункті 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг міститься
домовленість між позивачем і
відповідачкою про його дію протягом 12
місяців з моменту підписання та його
пролонгацію у випадку, якщо протягом
цього терміну жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, що не було
зроблено відповідачкою. Сторони
письмово домовились про строк дії
договору до повного виконання
зобов'язань, тому у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного
договору строк позовної давності
Банком не пропущено.

Положеннями статей 256 і 257 ЦК України
визначено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Умовами спірного кредитного договору
не передбачено встановлення іншого
строку позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами ( ч.1 ст. 252 ЦК).

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Порядок надання позивачем клієнтам
платіжних карт, а також банківських
послуг, визначені в Умовах надання
банківських послуг і Правилах
користування платіжною карткою, які
затверджені в редакції наказу голови
правління ПриватБанка від 24 травня 2005
року № С-89 «Про застосування спрощеної
системи укладення договору», в
преамбулі якого зазначено, що платіжна
карта є інструментом для здійснення
операцій за договором, строк її дії
відображено на самій карті і він
фіксується в програмних комплексах
банку, який не ідентичний строку дії
договору з клієнтом.

Відповідно до пункту 9.12 цих Умов і
Правил договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий же
строк.

Отже, укладений між сторонами правочин
передбачає автоматичну пролонгацію на
новий строк, якщо жодна із сторін не
висловила бажання його розірвати. При
цьому передбачається пролонгування
дії його умов щодо надання банківських
послуг, які регулюють відносини між
банком та клієнтом щодо відкриття та
обслуговування карткового рахунку
позичальника, а також інших
банківських послуг.

Термін дії кредитного ліміту визначено
в пункті 3.1.1 Правил користування
платіжною картою: строк дії карти
вказаний на лицевій стороні карти
(місяць та рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця.

По закінченню строку дії відповідна
карта продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту карти з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не надійшло письмової заяви держателя
про закриття карткового рахунку, а
також за умови наявності грошових
коштів на картковому рахунку для
оплати послуг по виконанню
розрахункових операцій по картковому
рахунку (в передостанній день місяця
закінчення строку дії) і при дотриманні
інших умов продовження, передбачених
договором (пункт 3.1.3).

У заяві позичальника, яка є складовою
частиною кредитного договору,
передбачено погашення заборгованості
за кредитом шляхом внесення коштів на
карту клієнтом або шляхом списання
коштів з дебетової карти.

З огляду на наведене суд вважає, що
сторони домовилися про строк виконання
зобов'язання, який за умовами
кредитного договору є рівним терміну
дії карткового рахунку, тому у межах
цього строку зобов'язання підлягає
виконанню і договір є чинним.
Обов'язковими умовами продовження
договору є не лише відсутність заяв
сторін про його припинення, а й
продовження строку дії кредитної
карти.

Пунктом 6.5 Умов і Правил надання
банківських послуг встановлено, що
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість за кредитом, проценти
за його користування, за перевитрати
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

У пунктах 5.2 - 5.4 Правил користування
платіжною картою зафіксовано, що
погашення кредиту - поповнення
картрахунку держателя, яке
здійснюється шляхом внесення коштів у
готівковому чи безготівковому порядку
та зарахуванні їх. Строки та порядок
погашення по кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) по платіжним картам з
установленим мінімальним обов'язковим
платежем наведені в Пам'ятці клієнта,
яка є невід'ємною частиною договору.
Платіж включає плату за користування
кредитом, передбачену тарифами, та
частини заборгованості за кредитом.

Строк погашення за кредитом (кредитний
ліміт, кредитна лінія) по платіжним
картам без установленого мінімального
обов'язкового платежу, проводиться в
наступному порядку: строк погашення
процентів по кредиту - щомісячно за
попередній місяць; строк погашення
кредиту - в повному обсязі, не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній карті.

Довідкою про умови кредитування з
використанням кредитки «Універсальна»
передбачено розмір щомісячних
платежів (включають плату за
використання кредитних коштів у
звітному періоді) - 7% від
заборгованості, але не менше 50 грн./10 $
та не більше залишку заборгованості.
Строк внесення щомісячних платежів - до
25 числа місяця, наступного за звітним.

У довідці до договору зазначено, що з
фінансовими умовами при наданні
кредитки «Універсальна» та прикладами
розрахунку суми оплати за використання
кредитних коштів, ОСОБА_2 ознайомлена 01
лютого 2006 року, що підтверджено
власноручним підписом відповідачки.
Передбачена відповідальність
позичальника - стягнення з клієнта
комісії за несвоєчасне погашення
заборгованості (при виникненні
прострочки на суму більше 50 грн.) - 1% від
загальної суми заборгованості, але не
менше 10 грн.

Таким чином, умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути борг частинами
шляхом щомісячного внесення платежів у
визначеному розмірі, тобто між
сторонами встановлено графік, за яким
повернення кредиту визначено
періодичними платежами, що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з положеннями
частини 3 статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Верховним Судом України у справі №
6-116цс13 від 06 листопада 2013 року
висловлена правова позиція, за якою
відповідно до статті 261 ЦК України
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої особи права на позов.
Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до частини 2
статті 1050 ЦК України кредитор протягом
усього часу - до встановленого
договором строку закінчення виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК
України), що підлягає сплаті.
Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному з платежів.

Положення щодо права Банку на
дострокове стягнення заборгованості
по кредиту містяться у пункті 5.2 Умов і
Правил надання банківських послуг: у
випадках порушення держателем карти
або довіреною особою вимог діючого
законодавства України та/чи умов цього
договору чи/або у випадку виникнення
овердрафта Банк має право зупинити
здійснення розрахунків по карті
(заблокувати карту) та/або визнати
карту недійсною до моменту усунення
вказаних порушень, а також вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань по цьому договору.

За інформацією Банку строк дії виданої
ОСОБА_2 карти № НОМЕР_2 закінчується «
02.09» (лютий 2009 року). Остання операція по
платіжній карті щодо користування
кредитними коштами у розмірі
платіжного ліміту здійснена 16 грудня
2008 року. Цього дня повністю було
вичерпано виданий Банком платіжний
ліміт грошових коштів. Інші операції з
виконання кредитних зобов'язань не
зафіксовані.

З огляду на наведене суд визнає, що
відповідачка порушила зобов'язання за
договором, у зв'язку з чим у Банку
згідно його умов з 26 січня 2009 року
виникло право вимоги дострокового
повернення кредитних коштів.

Сторонами в судовому засіданні визнані
факти: відсутності заяв з їх боку про
зупинення договору та продовження
строку дії платіжної карти ОСОБА_2,
невидачі відповідачці нової карти,
нездійснення нею після 16 грудня 2008 року
платежів з повернення кредитних
коштів.

З урахування особливостей конкретних
правовідносин суд вважає, що початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

За змістом статті 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. Початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи.

Судом встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язана
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) у
встановленому розмірі і строки,
щомісячно сплачувати проценти за
користування ними та визначена
самостійна відповідальність за
невиконання цього обов'язку
позичальником, тому право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту невиконання
(порушення) строку його погашення.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному з платежів.

Виходячи з умов договору від 01 лютого
2006 року та встановлених фактичних
обставин по справі суд вважає, що з
урахуванням передбаченого розміру у
відсотковому вимірі щомісячних
платежів - 7% від наявної суми
щомісячної заборгованості (1400 доларів
США.), але не менше 10 доларів США, та дати
порушення позичальницею своїх
зобов'язань за кредитним договором,
відповідачка повинна була здійснити
останній платіж щодо погашення наявної
заборгованості (з урахуванням
пільгового періоду) до 25 квітня 2010 року.
Між тим звернення з позовом до суду
Банку мало місце 15 жовтня 2013 року (
позовна заява датована 30 вересня 2013
року).

Таким чином, у зв'язку з порушенням
боржником строків сплати чергових
щомісячних платежів за кредитним
договором кредитор протягом всього
часу - до закінчення строку виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
вимоги про дострокове повернення тієї
частини кредиту, що підлягає сплаті
разом з нарахованими процентами, а
також стягнути несплачені до моменту
звернення кредитора до суду з позовом,
щомісячні платежі в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатися в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Враховуючи вищенаведене, суд визнає, що
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» за
захистом порушеного права щодо
стягнення основного боргу за кредитом,
процентів і комісії за користування
грошовими коштами до відповідачки
звернулися за межами строку позовної
давності.

Правовим наслідком порушення
виконання зобов'язання та одним із
видів цивільно-правової
відповідальності у відповідності до
частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1
статті 610 ЦК України є встановлена
договором або законом неустойка.

Поняття неустойки дано в статті 549 ЦК
України, згідно якої неустойкою
(штрафом, пенею) є

грошова сума чи інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом, зокрема, є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, вона має разовий характер
та обчислюється залежно від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання та визначається у часі
настанням однієї з подій: невиконання
або неналежне виконання зобов'язання.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення з ОСОБА_2 штрафу в сумі 200,3
доларів США за порушення виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (пені, штрафу) застосовується
позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Тим самим стягнення штрафу як
неустойки за чинним цивільним
законодавством обмежується останніми
12 місяцями перед зверненням кредитора
до суду, а починається з дня (місяця), з
якого він нараховується, у межах строку
позовної давності за основною вимогою.

Представником Банку не надано суду
доказів, які засвідчують, що причина
пропуску позовної давності має
об'єктивний та незалежний від позивача
характер, та яка позбавила його
можливості у передбачений законом
строк звернутися до суду за захистом
порушеного права.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, як визначено у частині 4 статті 267
ЦК України, є підставою для відмови у
позові.

Умова кредитного договору про його дію
до повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед Банком не є
встановленим строком припинення дії
договору, оскільки суперечить
положенням частини 1 статті 251 та
частини 1 статті 252 ЦК України, тому в
цьому разі підлягають застосуванню
норми статей 256 і 257 ЦК України, які
передбачають позовну давність.

У статті 266 ЦК України наголошується, що
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на закладене
майно тощо).

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що строк звернення
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
позичальника ОСОБА_2 з відповідним
позовом пропущено без поважної
причини, тому з цих підстав відмовляє у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у повному обсязі.

Положеннями частини 1 статті 88 ЦПК
України передбачено, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Приймаючи до уваги, що судове рішення
постановлено не на користь позивача,
вимога про відшкодування з відповідача
сплаченого при зверненні з позовом до
суду судового збору в сумі 236,08 грн. не
підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 3, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтями 3, 14, 204, 256, 258, 259, 509, 525-527, 546, 549, 551,
610-611, 616, 627, 629, 1054 Цивільного кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, про стягнення заборгованості
за кредитним договором без номеру від 01
лютого 2006 року відмовити за спливом
позовної давності про захист
цивільного права.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Кіровський районний суд м. Макіївки
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Л.В. Шуляк