________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/5383/14-ц
Провадження № 2/520/4342/14
Рішення

іменем України

13 серпня 2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді -
Прохорова П.А.,

при секретарі - Козловій
Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом КП "Теплопостачання м. Одеси" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник КП «Теплопостачання міста
Одеси»» звернувся до Київського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
послуги опалення та гарячого
водопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП
«Теплопостачання міста Одеси»
забезпечує тепловою енергією квартиру
під АДРЕСА_1, в якій проживає
відповідач.

У зв'язку із тим, що відповідачем оплата
послуг з опалення та гарячого
водопостачання сплачувалась частково
за ним утворилась заборгованість в
розмірі 15801,58 гривень. Крім цього
представник позивача просив стягнути з
відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити з викладених у позові
підстав.

Відповідач та представник відповідача
звернулись до суду з письмовими
запереченнями проти позову та у
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог: вказували,
що жодних угод з позивачем відповідач
не укладав, а за такого відсутні
будь-які підстави для нарахування
заборгованості, про стягнення якої
йдеться у позові, зазначали про
відсутність зі сторони позивача
доказів надання послуг належної
якості. Разом з тим вказані особи у
судовому засіданні заявили клопотання
про застосування наслідків пропущення
позивачем позовної давності та відмову
у задоволенні позову з таких підстав, а
також вказували на наявність у
відповідача пільг по сплаті
комунальних послуг, що передбачені
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 10.22.1993 року.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що КП
«Теплопостачання міста Одеси»
забезпечує тепловою енергією квартиру
АДРЕСА_1, в якій проживає та є
відповідальним квартиронаймачем
відповідач, про що свідчать наявні у
матеріалах справи довідка (виписка з
домової книги про склад сім'ї та
прописку) №618 від 22.07.2013 року, довідка
від 01.08.2014 року, видана начальником 3
дільниці КП «ЖКС «Чорноморський», та
пояснення сторін.

У відповідності до розрахунку КП
«Теплопостачання міста Одеси»
відповідач має заборгованість за
послуги опалення та гарячого
водопостачання за період з 01.11.2006 року
по 01.04.2014 року у розмірі 15801,58 гривень, і
в порушення вимог Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р., не
здійснює оплату за опалення та гаряче
водопостачання у повному обсязі.

Згідно приписів ст. 67 ЖК України плата
за комунальні послуги (водопостачання,
газ, теплова енергія та інші послуги)
береться крім квартирної плати за
затвердженими у встановленому порядку
тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги. Квартирна плата та плата за
комунальні послуги в будинках
державного і громадського житлового
фонду вносяться щомісяця в строки,
встановлені Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.. 162 ЖК України, плата
за комунальні послуги береться крім
квартирної плати за затвердженими у
встановленому порядку тарифами.

Встановлення тарифів є компетенцією
відповідних органів влади та місцевого
самоврядування.

Статтею 162 ЖК України визначено, що
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

У відповідності до п.18,20 «Правил
надання послуг по централізованому
опаленню, постачання холодної та
гарячої води та водовідведення»,
затверджених КМ України від 21.07.2005 року
№630 плата за надані послуги вноситься
споживачем відповідно до показань
засобів обліку води і теплової енергії
або затверджених нормативів(норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункові книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку.
Розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим,
якщо договором не встановлено інший
строк.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання з боку
однієї сторони, друга сторона, згідно
ст.. 15,16 Цивільного Кодексу України та
ст. 3 Цивільного процесуального кодексу
України може звернутися до суду з
захистом своїх порушених прав.
Враховуючи, що позивач виконав свої
зобов'язання у повному обсязі, а
відповідач, в порушення своїх вимог
зобов'язань несвоєчасно здійснював
оплату за надані послуги та має
заборгованість, суд вважає данні
обставини достатніми для звернення до
суду.

Закон України "Про житлово-комунальні
послуги" визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг, крім
цього Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погоджені умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. З ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. З ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року N 529 "Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій" (далі -
постанова N 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19-21 Закону "Про
житлово-комунальні послуги", постанови
N 529 вбачається, що умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що обов'язок укласти типовий договір
про надання послуг з теплопостачання
покладено у тому числі на відповідача.

Враховуючи викладене, посилання
відповідача на відсутність договору
між ним та позивачем як на підставу для
відмови у задоволенні позову є
необґрунтованим, оскільки згідно із
зазначеними нормами закону споживач
зобов'язаний оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо він
фактично користувався ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі, оскільки такий
обов'язок прямо визначений законом.
Такої ж думки про визначення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг
дотримується Верховний Суд України у
постанові від 30.10.2013 р. № 6-59цс13.

Посилання відповідача щодо
відсутності доказів про надання йому
послуг з теплопостачання, суд оцінює
критично, оскільки квартира АДРЕСА_1
знаходиться у багатоквартирному
будинку, теплопостачання якого
здійснюється позивачем, та за
інженерно-технічними особливостями
будинку тепло у квартири постачається
послідовно, через систему труб та
батарей, що розташовані у таких
квартирах, та відповідачем не надано
відомостей про відключення його від
загальної мережі опалення та гарячого
водопостачання. Натомість до
матеріалів справи долучено акт від
04.08.2014 року складений про те, що 01.08.2014
року відповідач був відсутній у
вказаній квартирі, через що
компетентним особам не вдалось
оглянути стан системи центрального
опалення та гарячого водопостачання, у
зв'язку з чим відповідачу було залишено
повідомлення із контактною
інформацією та роз'ясненнями щодо
необхідності проведення огляду
вказаних систем, однак станом на 04.08.2014
року відповідач жодним чином не
відреагував на повідомлення. Разом з
тим суд також враховує довідку
начальника дільниці №3 КУ «ЖКС
«Чорноморський» від 01.08.2014 року, згідно
якої відповідач ніколи з скаргами на
неналежну якість послуг
теплопостачання не звертався.

Виходячи з викладеного суд доходить
висновку про те, що відповідачем
безпідставно, всупереч покладеним на
нього обов'язкам, не сплачуються
спожиті послуги з централізованого
опалення та гарячого теплопостачання у
період з 01.11.2006 року по 01.04.2014 року.

Разом з тим відповідачем заявлено
клопотання про застосування наслідків
пропуску позивачем позовної давності.

Відповідно до ст. 256, 257, 261 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, що за загальним
правилом встановлюється тривалістю у
три роки від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України, позовна
давність застосовується судом за
заявою сторони у спорі та її сплив є
підставою для відмови у позові.

Виходячи з пояснень сторін, наданих у
судовому засіданні та матеріалів
справи, суд вказує на те, що позивачу
про неналежне виконання відповідачем
його обов'язків було відомо у кожен
місяць нездійснення останнім платежу
за спожиті послуги. Позивач звернувся
до суду з цим позовом 08.05.2014 року, та
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за період з 01.11.2006 року
по 01.04.2014 року, а отже, в зв'язку з
заявленням відповідачем відповідного
клопотання - вимоги позивача про
стягнення заборгованості у період з
01.11.2006 року по квітень 2014 року включно
підлягають частковому задоволенню,
оскільки щодо них сплив строк позовної
давності. При цьому суд окремо зауважує
про те, що у судовому засіданні не було
встановлено обставин переривання
строків позовної давності, оскільки
суду не надано відомостей про
пред'явлення позивачем до відповідача
будь-яких позовів щодо стягнення
зазначеної заборгованості.

Разом з тим за наданими суду
відомостями відсутні і обставини за
яких причини пропущення позовної
давності можна було б вважати
поважними: так представник позивача у
судовому засіданні не надала жодних
пояснень щодо обставин пропущення
позивачем позовної давності залишивши
вирішення відповідного клопотання
відповідача на розсуд суду.

Наявні у матеріалах справи копії
ухвали Київського районного суду м.
Одеси №520/17315/13-ц від 19.12.2013 року про
відмову у прийнятті заяви про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості з ОСОБА_1 на користь КП
«Теплопостачання м. Одеси»; ухвали
№2-с-31/11 від 14.03.2011 року про скасування
судового наказу №2-н-2332/10 виданого за
заявою КП «Теплопостачання м. Одеси»
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
за теплову енергію; ухвали №520/6451/13-ц
від 15.10.2013 року про скасування судового
наказу №520/6451/13-ц про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за теплову енергію,
також на думку суду не дають підстав
для визнання причин пропуску позовної
давності поважними, оскільки у кожній з
зазначених ухвал стягувачу
роз'яснювалось його право на звернення
до суду з відповідним позовом до
відповідача, та навіть між ухваленням
хронологічно-останньої ухвали (від
19.12.2013 року ) та зверненням позивача до
суду з цим позовом минуло 5 місяців,
окрім того представник позивача не
зверталась до суду з відповідними
клопотаннями про поновлення строків.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги, що відповідно до положень ст.ст.
10, 11, 57, 60 ЦПК України обов'язок подання
доказів до суду в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, та обґрунтування
переконливості таких доказів перед
судом,суд доходить висновків про те, що
позивачем подано до суду розрахунок
заборгованості відповідача за період з
01.01.2006 по 01.04.2014 року (реєстр нарахувань
та оплат № від 23.04.2014 року), який не
було спростовано відповідачем, та
разом з тим з викладеного вище суд
дійшов висновку про пропущення
позивачем позовної давності щодо
стягнення суми заборгованості, яка
утворилась до 08.05.2011 року без поважних
причин, такі причини та їх поважність
не були обґрунтовані позивачем
належним чином, а за такого з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума
заборгованості в межах позовної
давності, в розмірі 6381,80 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати
по сплаті судового збору у розмірі 243,60
гривень підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача - КП
«Теплопостачання міста Одеси».

Керуючись ст.ст. 67-68, 162 ЖК України, ст.ст.
256, 257, 261, 267, 525,526 ЦК, ст.ст. 10, 11, 57, 60 88, 208,
213-215 ЦПК України, Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву КП "Теплопостачання м.
Одеси" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (і/н: НОМЕР_1) на
користь КП "Теплопостачання м. Одеси"
заборгованість в розмірі 6381,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (і/н: НОМЕР_1) на
користь КП "Теплопостачання м. Одеси"
сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити у зв`язку зі спливом позовної
давності.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя
Прохоров П. А.