АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4461/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач - Кочкова
Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

29 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді
Кочкової Н.О.,

суддів - Максюти
Ж.І., Чубукова О.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення, визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку, третя особа: Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 березня
2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що їй
належить домоволодіння АДРЕСА_1, у
якому зареєстрований та проживає
відповідач, який є членом сім'ї
колишнього власника вказаного
домоволодіння. Вона неодноразово
зверталась до нього з проханням
звільнити вказаний будинок, однак
відповідач відмовляється, у будинок її
не пускає, що змушує її нести додаткові
витрати по оплаті за
житлово-комунальні послуги, та обмежує
її права, як власника. У зв'язку з цим
просить усунути перешкоди у
користуванні власністю, виселити
відповідача з домоволодіння, визнати
його таким, що втратив право
користування ним, а також зняти з
реєстраційного обліку (а.с.2-3, 15-17).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 березня 2014 року позовні вимоги
задоволені частково: усунуто ОСОБА_2
перешкоди в користуванні власністю -
домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 з вказаного
домоволодіння; в іншій частині позову
відмовлено; вирішено питання судових
витрат (а.с. 44-46).

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду в частині
задоволених позовних вимог з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову, в решті рішення
суду залишити без змін (а.с. 51-53).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
домоволодіння АДРЕСА_1 належить на
праві власності позивачці ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право власності
від 24 серпня 2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 У
вищевказаному домоволодінні
зареєстрований та проживає відповідач
ОСОБА_3, що підтверджується довідкою
голови квартального комітету № 26 від 06
лютого 2014 року.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що колишня власниця
домоволодіння ОСОБА_5 втратила право
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1,
а отже її члени сім'ї - батько ОСОБА_3,
втратив право користування даним
будинком та підлягає виселенню.

Вказані висновки є правильними,
оскільки відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. Аналіз змісту
вказаних правових норм свідчить про те,
що право члена сім'ї власника будинку
(квартири) користуватися цим житлом
існує лише за наявності у власника
права приватної власності на це майно.
Таким чином виникнення права членів
сім'ї власника будинку (квартири) на
користування цим будинком та обсяг цих
прав залежить від виникнення у
власника будинку права власності на
цей будинок, а відтак - припинення права
власності особи на будинок припиняє
право членів її сім'ї на користування
цим будинком. Таким чином права членів
сім'ї власника будинку на об'єкт
власності є похідними від прав самого
власника.

Передбачаючи право власника жилого
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири) на відміну
від договору найму (оренди) житла - ст.
ст. 810, 814 ЦК України.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає
збереження такого права користування
житлом лише для членів сім'ї, які
припинили сімейні відносини з
власником будинку, при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Виходячи із того, що колишній власник
даного домоволодіння ОСОБА_5 втратила
право власності на домоволодіння по
АДРЕСА_1, яке було продано на прилюдних
торгах, і рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2014
року у задоволенні її позовних вимог
про визнання недійсними прилюдних
торгів - відмовлено.

Оскільки закон не передбачає переходу
прав і обов'язків в частині збереження
права користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника домоволодіння, то член сім'ї
бувшого власника (в даному випадку
батько) підлягає виселенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач у даному домоволодінні
фактично не проживає, а позивачем не
надано належних доказів такого
проживання та порушення відповідачем
прав позивача спростовуються
матеріалами справи, зокрема, довідкою
голови квартального комітету (а.с.41), та
поштовими повідомленнями про
отримання судових повісток
відповідачем саме за адресою спірного
домоволодіння (а.с.31).

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду, оскільки, в основному, зводяться
цитування норм діючого законодавства,
рішень Європейського суду з прав
людини та можливості примусового
виконання вказаного рішення суду.

Судом 1 інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
неправильного застосування норм
матеріального права або порушень норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів, тому
апеляційний суд вважає, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -ВІДХИЛИТИ.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: