АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5947/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач: Українець
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного
товариства «Реверта»

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного
товариства «Реверта» про визнання
права власності

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до АТ «Реверта» про
визнання права власності.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16.01.2014
року між нею та ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення, за яким вона придбала у
власність нежитлове приміщення
загальною площею 1032,30 кв.м., розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, що складає 13/100 від
всього домоволодіння, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4

Право власності зареєстроване в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно 16 січня 2014 року, й на час
укладення договору нежитлове
приміщення не було обтяжено іпотекою,
були відсутні заборони його відчуження
чи арешти.

27.01.2014 року на її домашню адресу
надійшов лист без номера та дати,
підписаний ОСОБА_5, який
представляється як представник
акціонерного товариства «Реверта», й у
листі стверджується що товариство
набуло нежитлове приміщення у свою
власність у позасудовому порядку на
підставі договору іпотеки №2.1.16.-07/22ІУ1
від 23.08.2007 року

У листі повідомлено, що її володіння є
незаконним, висунута вимога не
здійснювати подальших дій щодо цього
приміщення, в тому числі його
відчуження. До листа додано копії
зазначеного договору іпотеки, рішення
Господарського суду Київської області
від 26.12.2013 року у справі №К2/107-12/13,
довіреності акціонерного товариства
«Реверта» на представників, серед яких,
окрім підписанта ОСОБА_5,
представниками визначено ще п'ять
фізичних осіб.

Зауважувала, що право власності на
нежитлове приміщення за акціонерним
товариством «Реверта» не
реєструвалось. На час укладення
договору купівлі-продажу право
власності на нежитлове приміщення було
зареєстровано за продавцем - ОСОБА_3 і
на час укладення договору
купівлі-продажу були відсутні
обтяження нежитлового приміщення
іпотекою та заборони відчуження чи
арешти.

Враховуючи наведене, просила визнати
за нею право власності на нежитлове
приміщення загальною площею 1032,30 кв.м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що
складає 13/100 від всього домоволодіння.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 березня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
нежитлове приміщення загальною площею
1032,30 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, що складає 13/100 від всього
домоволодіння. Стягнуто з акціонерного
товариства «Реверта» на користь ОСОБА_2
3 654,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що нежитлові приміщення
належать відповідачу, оскільки 23
серпня 2007 року Акціонерне товариство
«ПАРЕКС БАНКА» (нова назва «Реверта»)
та ОСОБА_6 уклали Іпотечний договір
№2.1.16.4.-7/22-ІЕ1, відповідно до пунктів 1.1
та 2.1 якого ОСОБА_6 передав, а АТ «ПАРЕКС
БАНКА» прийняло в іпотеку спірні
нежитлові приміщення. У зв'язку із
невиконанням основного зобов'язання,
на забезпечення якого був укладений
Іпотечний договір, АТ «Реверта» в
порядку передбаченому пунктом 6.3
вказаного договору звернуло стягнення
на нежитлові приміщення шляхом набуття
їх у власність. Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08.12.2011 року у справі № 2а-17661/11/2670,
залишеною в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
18.09.2012 року у справі № К/9991/24546/12,
зобов'язано орган реєстрації
зареєструвати право власності АТ
«ПАРЕКС БАНКА» на нежитлові
приміщення.

Зауважує, що продавець за Договором
купівлі-продажу не мала права
відчужувати нежитлові приміщення
позивачу, оскільки не була власником
цього майна, так як ухвалою Печерського
районного суду міста Києва від 11.11.2011
року у справі № 24263/11 визнано укладену
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 мирову угоду,
відповідно до умов якої ОСОБА_6
іпотекодавець нежитлових приміщень
без згоди та відома іпотеко держателя
цього майна АТ «Реверта» передав у
власність ОСОБА_3 вказаний об'єкт
нерухомості. На підставі Ухвали про
визнання мирової угоди 12 січня 2012 року
Комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна»
зареєструвало за ОСОБА_3 право
власності на відчужене за мировою
угодою нерухоме майно. Разом з тим,
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.08.2012 року у
справі №6-11373св12 скасована ухвала про
визнання мирової угоди, зокрема тому,
що АТ «Реверта» не надавало свою згоду
на відчуження цього майна від ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 Також, Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.06.2012 року у справі №2а-4061/12/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.09.2012 року у справі № 2а-4061/12/2670 та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27.08.2013 № К/9991/61705/12, визнано
нечинним повністю та скасовано Рішення
Київського БТІ про реєстрацію за
ОСОБА_3 права власності на відчужені за
мировою угодою нежитлові приміщення.

Таким чином, станом на дату укладення
Договору купівлі продажу продавець за
цим договором ОСОБА_3 не була власником
предмету купівлі-продажу, що
суперечить вимогам статті 658
Цивільного кодексу України, тому не
мала права відчужувати нежитлові
приміщення позивачу у даній справі.
Більше того, за Договором
купівлі-продажу до покупця - позивача
не перейшло право власності на
вказаний об'єкт нерухомого майна від
продавця ОСОБА_3, оскільки такого права
у продавця не було.

Звертає увагу на те, що у пункті 3
Договору купівлі-продажу зазначено, що
нежитлові приміщення станом на дату
вчинення цього правочину начебто
належали продавцю на підставі Ухвали
про визнання мирової угоди, а право
власності продавця зареєстроване у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, що суперечить
дійсності, оскільки
правовстановлюючий документ
скасований.

Також, вважає, що договір
купівлі-продажу, за яким позивач
начебто набула право власності на
нежитлові приміщення, є нікчемним та не
створює жодних юридичних наслідків,
оскільки укладення Договору
купівлі-продажу щодо нежитлових
приміщень особою, яка не є власником
цього майна, очевидно спрямоване на
незаконне заволодіння цим майном, тому
вказаний правочин безумовно порушує
публічний порядок, та є нікчемним в
силу прямої вказівки частини другої
статті 228 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач не є власником та
добросовісним набувачем нежитлових
приміщень, оскільки для визнання особи
добросовісним набувачем необхідно
настання таких умов: майно повинно бути
придбано набувачем відплатно; набувач,
не знав і не міг знати, що продавець не
має права відчужувати це майно. Разом з
тим, у матеріалах справи відсутні
докази того, що позивач дійсно придбала
нежитлові приміщення відплатно,
оскільки жодних документів, які б
підтверджували оплату вартості цього
майна у сумі 4 968 014 гривень позивачем
суду не надано. Вважає, що позивач
безумовно могла знати про те, що ОСОБА_3
не є власником нежитлових приміщень та
не має права відчужувати не майно,
оскільки судові рішення, які розміщені
у Єдиному державному реєстрі судових
рішень є відкритими для кожного
відповідно до Закону України «Про
доступ до судових рішень».

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

У відповідності до ч.ч.1,4 ст.334 ЦК
України право власності у набувача
майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом;
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що 23.08.2007 року між АТ
«Парекс Банк» та Кампанією «Lindmax LLP»
(юридична особа за законодавством
Великобританії та Північної Ірландії,
реєстраційний номер ОС 311272) було
укладено договір кредитної лінії №
2.1.16.4.-07/22.

23.08.2007 р. з метою забезпечені виконання
зобов'язань Компанії «Lindmax LLP» за
договором кредитної лінії між АТ
«Парекс Банк» та ОСОБА_6 було укладено
іпотечний договір № 2.1.16.4-07/22-ІЕ1,
згідно умов якого ОСОБА_6 передав в
іпотеку АТ «Парекс Банк» нерухоме
майно - нежитлові приміщення,
розташовані за адресою: Україна,
АДРЕСА_1, загальною площею 1 032, 30 кв.м., що
становлять 13/100 від всього
домоволодіння (а.с.8-24).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань
компанією «Lindmax LLP» за договором
кредитної лінії у порядку,
передбаченому пунктами 6.1., 6.2., 6.3, 6.4.,
6.3.1. іпотечного договору, АТ «Парекс
Банка» («Реверта») звернуло стягнення
на спірне нежитлове приміщення у
позасудовому порядку шляхом набуття
права власності на підставі
відповідного застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08.12.2011 року у справі № 2а-17661/11/2670,
залишеною в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
18.09.2012 року у справі № К/9991/24546/12,
зобов'язано орган реєстрації
зареєструвати право власності АТ
«Парекс Банк» на нежитлові приміщення
(а.с.145-157).

Відповідно до ухвали Печерського
районного суду м. Києва від 11.11.2011 р. у
справі № 2-4263/11, залишеної без змін
ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 06.03.2012 року, за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
договором позики визнано мирову угоду,
згідно умов якої ОСОБА_6 передав у
власність , а ОСОБА_3 прийняла нежитлові
приміщення, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 1 032,30 кв.м., що
становлять 13/100 від всього
домоволодіння (а.с.158-160).

12.01.2012 року КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», на підставі ухвали
Печерського районного суду м. Києва від
11.11.2011 року, прийняло рішення про
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_3 на нежитлові приміщення,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 1 032, 30 кв.м., що
становлять 13/160 від всього
домоволодіння.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.08.2012 року
скасовано ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 11.11.2011 року
та ухвалу Апеляційного суду міста
Києва від 06.03.2012 р. у справі № 2-4263/11, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції (а.с.162-166).

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 31.01.2012 року у справі № 2-5315/11 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання
права власності, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 12.06.2012 року, позов задоволено
повністю та вирішено визнати право
власності на нежитлове приміщення
загальною площею 1 032, 30 кв.м,
розташованого в будинку АДРЕСА_1, як на
окремий об'єкт нерухомого майна.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.09.2012 року
скасовано рішення Печерського
районного суду м. Києва від 31.01.2012 р. та
ухвалу Апеляційного суду міста Києва
від 12.06.2012 р. у справі № 2-5315/11, та
прийнято нове рішення, яким
відмовленої у задоволенні позову
повністю.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.06.2012 року у справі № 2а-40б 1/12/2670 за
позовом АТ «Реверта» до КП «Київське
міське бюро технічної Інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» за участю
третьої особи ОСОБА_3 про визнання
нечинним та скасування рішення,
залишеним без змін Ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.09.2012 та Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
27.08.2013 р., позов задоволено повністю та
визнано нечинним та скасовано рішення
КП «Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
від 12.01.2012 р. про державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_3 на нежитлові
приміщення, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 1 032,30 кв.м., що
становлять 13/100 від всього
домоволодіння, на підставі ухвали
Печерського районного суду м. Києва від
11.11.2011 р. у справі № 2-4263/11 (а.с.167-184).

Рішенням Господарського суду
Київської області від 26 грудня 2013 року
визнано право власності за АТ
«Реверта» на нерухоме майно - нежитлові
приміщення, розташовані за адресою:
Україна, АДРЕСА_1, загальною площею 1032,30
кв.м., що становлять 13/100 від всього
домоволодіння (а.с.25-45).

16.01.2014 р. між ОСОБА_3 (продавець) та
ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за №69, 16.01.2014
року в Державному реєстрі речових прав
на нерухоме майно, номер запису 4283856, за
яким продавець передала у власність, а
покупець прийняла належне продавцю на
праві приватної власності нежитлове
приміщення, яке розташоване в будинку
по АДРЕСА_1, загальною площею 1032,30 кв.м.,
що складає 13/100 від всього
домоволодіння (а.с.5,6).

Звертаючись до суду з позовом про
визнання права власності, позивач
посилалася на те, що її право власності
на спірне нежитлове приміщення не
визнається АТ «Реверта», оскільки
27.01.2014 року на її домашню адресу
надійшов лист без номера та дати, в
якому стверджується що товариство
набуло нежитлове приміщення у свою
власність у позасудовому порядку на
підставі договору іпотеки №2.1.16.-07/22ІУ1
від 23.08.2007 року, у також листі
повідомлено, що її володіння є
незаконним, висунута вимога не
здійснювати подальших дій щодо цього
приміщення, в тому числі його
відчуження (а.с.7).

Задовольняючи позов, суд підставно
виходив з того, що на час укладення
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення право власності на
нежитлове приміщення було
зареєстровано за продавцем, воно не
було обтяжено іпотекою, були відсутні
заборони його відчуження чи арешти.

У відповідності до ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Встановлено, що на час укладення
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення воно не було обтяжено
іпотекою, були відсутні заборони його
відчуження чи арешти, що слідує з п.6
договору та підтверджується фактом
посвідчення договору нотаріусом,
оскільки згідно п.2 гл.2 розд.2 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом МЮ
України №296/5 від 22.02.2012 р. наявність
таких обтяжень унеможливлює
посвідчення нотаріусом договору
купівлі-продажу.

Крім того, Постановою Київського
апеляційного господарського суду від 19
березня 2014 року скасовано рішення
Господарського суду Київської області
від 26 грудня 2013 року в частині визнання
права власності на нежитлове
приміщення за АТ «Реверта» (т.2 а.с.10-26).

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду міста
Києва від 22 квітня 2014 року, іпотечний
договір № 2.1.16.4.-07/22-ІЕ1 від 23 серпня 2007
року, укладений між Акціонерним
товариством «ПАРЕКС БАНКА» та ОСОБА_6,
на підставі якого, як зазначає
відповідач, він набув у власність
нежитлове приміщення шляхом звернення
на нього стягнення був визнаний
недійсним (т.2.а.с.27-31,32-34).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 травня 2014 року
відмовлено Акціонерному товариству
«Реверта» у відкритті касаційного
провадження в даній справі.

Таким чином, нежитлове приміщення на
час укладення договору купівлі-продажу
від 16 січня 2014 року належало його
продавцю - ОСОБА_3.

Враховуючи те, що право власності на
нежитлове приміщення за відповідачем
не реєструвалось, на час укладення
договору купівлі-продажу право
власності на нежитлове приміщення було
зареєстровано за продавцем - ОСОБА_3,
були відсутні обтяження нежитлового
приміщення іпотекою та заборони
відчуження чи арешти нежитлового
приміщення, яке було придбане ОСОБА_2 за
відплатним договором, її право
власності на приміщення було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, тому
вона набула право власності на
нежитлове приміщення у відповідності
до чинного законодавства і у
відповідності до вимог ст.3 ЦПК України
суд вірно зазначив, що її право
власності, яке не визнається
відповідачем, підлягає захисту шляхом
визнання права власності на зазначене
приміщення.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного
товариства «Реверта» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: