Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Демянчук С.В.,

при секретарі судового засідання
Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на додаткове рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 18 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/3 частину житлового
будинку в порядку спадкування за
заповітом та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення в
натурі частки у спадковому
домоволодінні, позовом третьої особи,
яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_3
про визнання права власності на 1/3
частину будинковолодіння в порядку
спадкування та усунення перешкод в
користуванні майном,-

в с т а
н о в и л а :

Додатковим рішенням Сарненського
районного суду Рівненської області
від 18.03.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково.

У виділенні 2/3 частин
домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_2
відмовлено у зв»язку з неможливістю
такого виділення в натурі.

Припинено право власності ОСОБА_1
на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 та
присуджено їй грошову компенсацію 1/3
вартості вказаного домоволодіння в
розмірі 50484 гривень 00 копійок, що
внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА
України в Рівненській області згідно
квитанції № 2310027 від 25.06.2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує
на незаконність та необґрунтованість
прийнятого рішення, ухваленого на
неповно з»ясованих обставинах справи,
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення у
справі, яким у задоволенні позовних
вимог позивача відмовити.

Зазначає, що під час розгляду
справи судом першої інстанції вимоги
про припинення права власності ОСОБА_1
на 1/3 частину вказаного домоволодіння
ОСОБА_2 не заявлялись.

________________________________________________________________________
________

Справа № 1718/818/12
Головуючий у 1
інстанції - Н.М.Власик

Провадження №22-ц/787/939/2014

Суддя-доповідач - З.М.Максимчук

Вказує, що зазначені вимоги
ОСОБА_2 викладені в заяві про ухвалення
додаткового рішення. Посилається на ч.2
ст.364 ЦК України відповідно до якої
компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою, а тому
ОСОБА_1 відмовилась від вказаної
компенсації і зареєструвала право
власності на вказану 1/3 частину
домоволодіння за собою.

Додатково зазначає, що при
ухваленні рішення суд першої інстанції
виходив із того, що ОСОБА_1 не проживає в
спірному будинку та має у власності
інше житло, що не відповідає дійсним
обставинам справи. Судом залишено поза
увагою той факт, що ОСОБА_1 не має у
власності ніякого житла, окрім 1/3
частини вказаного домоволодіння в той
час, коли у власності ОСОБА_2 є інше
житло, окрім спірного домоволодіння.

В поясненнях до апеляційної
скарги представник ОСОБА_1 вказує, що
під час розгляду справи в суді першої
інстанції ОСОБА_2 не подавалось жодних
заяв про зміну позовних вимог, зміну
підстав чи предмету позову. Проте, вже в
заяві про ухвалення додаткового
рішення ОСОБА_2 в порушення ч.2 ст.31 ЦПК
України змінила і підставу і предмет
позову та просила суд одночасно
вирішити вимогу про виділення їй в
натурі 2/3 частини домоволодіння на
підставі ст.364 ЦК України, а у разі
неможливості виділити їй в натурі
вказану частку просила припинити право
власності ОСОБА_1 на підставі ст.365 ЦК
України, хоча така вимога раніше не
заявлялась, а вказані норми є
взаємовиключні.

Зміна предмета позову має місце,
коли у процесі розгляду справи позивач
замість первісних вимог заявляє нові
матеріально правові вимоги.

Додаткове рішення може бути
ухвалено судом виключно щодо позовних
вимог, які вже були заявлені раніше - в
даній справі вимоги ОСОБА_2 про
визначення в натурі частки у
домоволодінні, заявлені в порядку ст. 364
ЦПК України.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_2вказує, що рішенням суду
першої інстанції від 25.06.2013 року
Сарненський районний суд видав ОСОБА_1
грошову компенсацію вартості 1/3
частини домоволодіння АДРЕСА_2 в
розмірі 50484,00 гривень внесену нею на
рахунок ТУ ДСА в Рівненській області,
однак при цьому не припинив право
власності ОСОБА_1 на належну їй частку в
цьому домоволодінні, що і стало
підставою для її звернення до суду із
заявою про ухвалення додаткового
рішення. Не відповідає дійсності
твердження апелянта про те, що нею не
заявлялась вимога про припинення права
власності ОСОБА_1 на 1/3 частину
домоволодіння АДРЕСА_2, оскільки саме з
цією метою вона і вносила грошову
компенсацію. Просить відхилити
апеляційну скаргу ОСОБА_1, а додаткове
рішення залишити без змін.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та в межах
заяви про ухвалення додаткового
рішення, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані/ пропущення строку позовної
давності тощо/, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам зазначене
рішення не відповідає.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд
першої інстанції виходив з того ,що,
оскільки виділення в натурі 2/3 частин
спірного домоволодіння ОСОБА_2 є
неможливим з огляду на висновок
судово-будівельної експертизи, а
відповідно до ст.365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинено за рішенням суду, якщо
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі і таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника, заява ОСОБА_2 про
припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3
частину домоволодіння по АДРЕСА_2 з
подальшою компенсацією вартості цієї
частки підлягає задоволенню. При
ухваленні додаткового рішення суд
виходив також із того, що ОСОБА_1 у
спірному будинку не проживає, оскільки
має квартиру за адресою АДРЕСА_1.
Питання розподілу судових витрат,
понесених ОСОБА_2 судом не вирішувалось
з огляду на те, що заявницею не
надавалось суду доказів понесених
таких витрат і така вимога під час
судових дебатів не заявлялась.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 25 червня 2013
року рішенням Сарненського районного
суду задоволено вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 в частині визнання права
власності на 1/3 частину будинку по
АДРЕСА_2, який є спадковим майном і
право власності на 2/3 частини якого
належить ОСОБА_2, відповідно до рішення
Апеляційного суду Рівненської області
від 02.03.2011 року.

ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з
зустрічним позовом про виділення їй в
натурі 2/3 частин спірного
домоволодіння.

Відповідно до висновку
судово-будівельної експертизи від
10.04.2013 року вбачається, що поділ в
натурі домоволодіння із надвірними
будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 не
можливий. Поділ в натурі земельної
ділянки для обслуговування жилого
будинку із надвірними будівлями і
спорудами по АДРЕСА_2 не можливий.

Ринкова вартість 1/3 частини
домоволодіння із надвірними будівлями
та спорудами, становить 50 484 гривень,
в тому числі 22184 гривень вартість
частки будинку з надвірними будівлями
та спорудами, 28 300 гривень вартість 1/3
частки земельної ділянки.

Під час розгляду справи ОСОБА_2
25.06.2013 року перерахувала на депозитний
рахунок ТУ ДСА України в Рівненській
області 50 484 гривень компенсації
вартості 1/3 частини спірного
домоволодіння, що належить ОСОБА_1 для
виплати ОСОБА_1

13.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з заявою про ухвалення
додаткового рішення, якою вона просить
вирішити її позовні вимоги в частині
визначення в натурі та виділення їй 2/3
частини спірного домоволодіння, а у
разі неможливості задовольнити її
вимоги про припинення права власності
ОСОБА_1 на 1/3 частину спірного
домоволодіння та присудити на її
користь компенсацію в розмірі 50484
гривень, яка відповідно до квитанції
банку внесена нею на депозитний
рахунок ТУ ДСА. Вирішити питання про
розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву
20.03.2012 року на позов ОСОБА_1 про визнання
права власності на 1/3 частину спірного
домоволодіння в порядку спадкування за
заповітом. Впродовж розгляду справи
судом першої інстанції позивач за
зустрічним позовом свої позовні вимоги
не змінювала і не уточнювала. В
зустрічному позові вимога про
припинення права власності ОСОБА_1 на 1/3
частини спірного домоволодіння не
ставилась. Дана вимога не була
предметом розгляду в суді першої
інстанції. Вказана обставина була
підтверджена в судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_2

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суду першої інстанції
слід було розглянути справу в межах
заявлених позовних вимог за первісним
і зустрічним позовами, ухвалити
додаткове рішення в межах заявлених
позовних вимог зустрічного позову.

Однак суд, при ухваленні
додаткового рішення в даній справі, в
порушення вимог ст. 11 ЦПК України
вийшов за межі заявлених вимог.

Згідно зі ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов»язаних з розглядом
справи.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Рішення суду першої інстанції від 26
червня 2013 року в апеляційному порядку
не оскаржувалось.

За таких обставин, судове
рішення, відповідно до вимог ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні додаткового рішення по
зустрічному позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,-

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Додаткове рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 18 березня 2014
року за позом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на 1/3
житлового будинку в порядку
спадкування за заповітом та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визначення в натурі частки у
спадковому домоволодінні, позовом
третьої особи, яка заявила самостійні
вимоги ОСОБА_3 про визнання права
власності на 1/3 частину
будинковолодіння в порядку
спадкування та усунення перешкод в
користуванні майном - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні додаткового рішення
ОСОБА_2 згідно до заяви від 13.09.2013 року
по зустрічному позові відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його оголошення, але може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:

М.П.Григоренко

С.В.Демянчук