РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2014 року
Франківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Мартинишин М.О.

за участю секретаря Кметь
Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_5, ОСОБА_3,

за участю третьої особи: 5-ої державної
нотаріальної контори Франківського
району Львова

про скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом, скасування
реєстрації видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом, скасування
реєстрації права власності на нерухоме
майно, про визнання квартири спільної
сумісної власності, визнання право
власності на ? частку квартири та
виключення зі складу спадщини
померлого ? частки квартири ,-

встановив:

позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_3,за участю третьої
особи: 5-ої державної нотаріальної
контори Франківського району Львова, в
якому після надання заяви про
збільшення позовних вимог, просила суд
скасувати свідоцтво про право на
спадщину за законом, номер у спадковому
реєстрі 55150991, видане 16.10.2013 року
державним нотаріусом другої
нотаріальної контори Щебивовк О.О.,
скасування реєстрації видачі
Свідоцтва про право на спадщину від
16.10.2013, номер у спадковому реєстрі 55150991
та витягу про реєстрацію в Спадковому
реєстрі № 35416610 від 16.10.2013 року, видані
державним нотаріусом другої
нотаріальної контори Щебивовк О.О. на
ім'я ОСОБА_5; скасування реєстрації
права власності на квартиру АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_5 та витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності № 10985964
від 16.10.2013 року, видані державним
нотаріусом другої нотаріальної
контори Щебивовк О.О. на ім'я ОСОБА_5;
визнання квартири за адресою: АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та
ОСОБА_1, визнання за ОСОБА_1 права
власності на ? частку квартири за
адресою: АДРЕСА_1; виключення зі складу
спадщини померлого ОСОБА_7 ? частку
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що вона з
покійним ОСОБА_7 з 06.05.1995 року по 19.06.2009
року перебувала у шлюбі та вела спільне
господарство. Під час шлюбу в них
народилася дочка ОСОБА_5. 17.03.2001 року
під час проживання в шлюбі покійним
ОСОБА_7, яки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та нею
придбана спірна квартира за адресою:
АДРЕСА_1, в якій разом ОСОБА_7 проживала
до листопада 2008 року. Спірна квартира
була оформлена на покійного її
чоловіка ОСОБА_7. Вважає, що придбана
нами під час шлюбу квартира за адресою:
АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Оскільки
її відомо, що її чоловік ОСОБА_7
заповіту не залишив і спадкуванням
здійснювалось за законом.
Спадкодавцями було визнано
відповідачів по справі, які у
спадкували спірну квартиру, а тому
вважає, що їх право та інтереси
порушені, а тому звернулася до суду за
захистом такого. Просить позов
задоволити.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала та пояснила що з ОСОБА_7
перебувала в шлюбі з 06.05.1995 року. Від
шлюбу в них народилася донька ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1. Впродовж шлюбу вона не
працювала жодного дня. З ОСОБА_7 спільно
проживали до 2008 року після чого
посварилися і ОСОБА_7 її вигнав з
квартири. Жодного разу із скаргами в
правоохоронні органи та в суд з цього
приводу вона не зверталася. Після цього
декілька місяців проживала у своїх
батьків. Оскільки батько був хворий,
змушена була виїхати у м. Кам'янка
Бузька, де доглядала за самотньою
жінкою, з якою проживала. Крім цього
неофіційно працювала продавцем. В 2008
році Донька один місяць проживала з нею
у м. Кам'янка-Бузька. Після цього донька
весь час проживала з батьком ОСОБА_7 у
спірній квартирі. З цього часу з
донькою не спілкувалася. Аліментів на
утримання доньки не сплачувала, бо сама
мала складне матеріальне становище.
Один раз передала подарунок для доньки,
який їй повернули. Донька весь час була
на утриманні покійного ОСОБА_7 З заявою
в органи опіки і піклування з цього
приводу не зверталася. Про позбавлення
її батьківських прав нічого не знала.
Близько трьох років тому, ще коли її
батьки були живі, дізналася, що ОСОБА_7
розлучився з нею. Про смерть чоловіка
їй стало відомо в цей же день. На
похороні не була, бо її там не хотіли
бачити. Влітку 2013 року приїхала до
доньки з метою залишитися проживати у
спірній квартирі, однак донька не
погодилася на те, щоб вона залишалася з
нею там проживати. З заявою про
прийняття спадщини в нотаріальну
контору не зверталася. У вересні 2013
року вона підготувала документи для
звернення до суду. 01 жовтня 2013 року
звернулася до суду з цим позовом.
Просить позов задоволити.

Представники позивача у судому
засіданні позов підтримали повністю,
надали пояснення аналогічні тим, що
зазначені в позовній заяві, просять
позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому
засіданні позов заперечила повністю,
пояснила, що позивачка є її мамою. До
кінця 2007 року з батьком ОСОБА_7 та
позивачкою ОСОБА_1 вони разом проживали
в спірній квартирі. Протягом 2005-2007
років позивачка почала зловживати
алкоголем, перестала виконувати свої
обов'язки по доглядом за нею та
перестала займатися домашнім
господарством, в зв'язку з чим батько з
позивачкою посварився та вигнав її з
квартири. З цього часу позивачка
проживає в м. Кам'янка-Бузька і не бере
участі у її вихованні та матеріальному
забезпеченні. Вона лише один раз влітку
2008 року протягом одного місяця прожила
у позивачки в м. Кам'янка-Бузька. Після
цьго з 2008 року весь час проживала з
батьком, який єдиний займався її
виховував і забезпечував матеріально.
У 2009 році батько розлучився з мамою. У
2010 році батько одружився з іншою
жінкою, в цьому ж році в батька і його
нової дружини народився син. З 2008 року
по 2013 рік позивачка лише один раз
приходила в школу, однак вона з
позивачкою не мала бажання
спілкуватися. На похороні в батька
позивачка не була, коштів на похорон не
давала. Влітку 2013 року після смерті
батька позивачка приїхала до неї на
квартиру і сказала що хоче залишитись в
ній на постійне проживання, однак після
заперечення пішла з квартири. В жовтні
2013 року вона успадкувала спірну
квартиру. Після цього дізналася, що
позивачка звернулася з позовною заявою
до суду про визнання за нею ? частки
спірної квартири. Просить у позові
відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов заперечила повністю,
пояснила, що позивачка є її колишньою
невісткою, а відповідачка ОСОБА_5 є її
онучкою. ЇЇ син ОСОБА_7 одружився з
позивачкою у 1995 році. У 1996 році в них
народилася донька ОСОБА_5. Деякий час
син з невісткою проживали у квартирі,
яку син успадкував після свого дідуся
та яку продав і у 2001 році купив квартиру
АДРЕСА_1. У 2007 році в квартирі проводили
ремонт. Протягом цього часу невістка
проживала у своїх батьків, а син з
онучкою з нею. Протягом 2005-2007 років
позивачка ОСОБА_1 почала зловживати
алкоголем і відповідно перестала
піклуватися за свою дитиною ОСОБА_5,
перестала вести домашнє господарство.
Кілька разів позивачка обіцяла
виправитися, їй пробачали, однак своєї
обіцянки не виконувала і продовжувала
зловживати алкоголем і вести
асоціальний спосіб життя. В кінці 2007
року син остаточно посварився з
позивачкою і вигнав її з квартири. В цей
час вони з позивачкою дійшли до згоди,
що донька ОСОБА_5 залишається проживати
з сином на його утриманні і квартира
залишиться їй, а позивачка з цим
погодилася. У 2009 році син розірвав шлюб
з позивачкою. Оскільки позивачка
взагалі не виконувала своїх
материнських обов'язків щодо виховання
та матеріального забезпечення своєї
доньки ОСОБА_5, рішенням Франківського
районного суду у 2010 році її було
позбавлено батьківських прав. Судові
повідомлення позивачці завжди
передавали, однак вона в суд не
являлася. Спільні знайомі та куми
завжди передавали їй судові повістки
та інші відомості. Протягом всього часу
за життя сина жодних претензій щодо
квартири позивачка не висловлювала.
Незважаючи на домовленість щодо
квартир з сином за його життя, після
смерті сина позивачка влітку 2013 року
увірвалася в квартиру до онуки і
сказала що хоче залишитись тут
проживати. ОСОБА_5 заперечила і
позивачка пішла з квартири. Після
оформлення спадщини онукою в жовтні 2013
року, вони дізналися що позивачка
звернулася до суду з вимогою про
визнання за нею права власності на ?
частку квартири. Після смерті сина вона
відповідно до розпорядження
Франківської районної адміністрації
призначена піклувальником онуки
ОСОБА_5. Просить у позові відмовити.

Представник відповідачів в судовому
засіданні позов заперечив проти його
задоволення, посилаючись докази які
містяться в матеріалах справи та з
підстав, які зазначені в письмовому
запереченні, який містяться в
матеріалах справи. Просить відмовити
позивачу у задоволенні його позовних
вимог, за недоведеністю та у зв'язку
пропущенням строку позовної давності
та просив такий застосувати. Просить у
позові відмовити.

Представник третьої особи - 5-ї
державної нотаріальної контори
Франківського району м. Львова у судове
засідання не з'явився, про причини
своєї неявки суд не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
день, час та місце слухання справи, а
тому суд вважає, що справу слід слухати
у його відсутності на підставі наявних
у справі даних та доказів, достатніх
для постановлення рішення,проти чого і
не заперечили інші учасники судового
процесу.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд доходить
висновку, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини громадянина
захищаються судом та відповідно до
вимог чинного цивільного
процесуального законодавства України
кожній особі гарантується право
звернення безпосередньо до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав.

Згідно зі ст.ст.10-11 та 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Судом встановлено, що 06 травня 1995 року
між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_7
укладено шлюб, який зареєстровано
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану Львівського
обласного управління юстиції, актовий
запис № 629, що вбачається із витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про шлюб № 0.

За час перебування у шлюбі з
позивачкою, ОСОБА_7 купив квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі продажу від 17
березня 2001 рок, посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
зареєстровано в реєстрі за №1915 та
реєстраційним посвідченням
Львівського обласного державного
комунального бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
від 20.03.2001 року № 054216.

Згідно положень ч.1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Положення статті 69 СК України
передбачають, що дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності.

Згідно акту ЛКП «Сонячне» від 07.07.2010
року позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_7
припинили фактичні шлюбні відносини,
ведення спільного господарства, а
позивачка ОСОБА_1 при цьому виїхала із
спірної квартири. Ці обставини справи
підтверджуються позивачкою та
встановлені рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 02.04.2012 року,
яке позивачкою не оскаржувалось, що
свідчить про її згоду з останнім та
обставинами, що встановлені даним
рішенням(а.с.41).

Судом встановлено, що шлюб між
позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було
розірвано на підставі рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 19.06.2009 року та зареєстровано у
Франківському відділі реєстрації
актів цивільного стану Львівського
міського управління юстиції, актовий
запис № 261 від 29 серпня 2009 року. Дане
рішення позивачкою не оскаржувалось,
що свідчить про її згоду з останнім та
обставинами, що встановлені даним
рішенням.

Початок позовної давності для вимоги
про поділ спільного майна подружжя,
шлюб якого розірвано, обчислюється не
з дати набрання рішенням суду законної
сили (статті 109, 110 СК України), а від дня,
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Відповідно до пункту 15 постанови
Пленум Верховного Суду України № 11 від
21 грудня 2007 року«Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» - хоча розірвання шлюбу,
здійснене на підставі рішення суду,
потребує подальшої реєстрації у
державному органі РАЦС, моментом
припинення шлюбу є день набрання
чинності рішення суду про його
розірвання (ч. 2 ст. 114 СК).

Судом встановлено, що право позивачки
ОСОБА_1 було порушено з часу фактичного
припинення шлюбних відносин в кінці 2007
року - на початку 2008 року, не
припинялося на день набрання чинності
рішенням суду про розірвання шлюбу - до
30.06.2009 року.

Судом встановлено що ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_7 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, що видане
Міським відділом державної реєстрації
актів громадського стану, актовий
запис № 498.

Ч.2 ст. 72 СК України встановлено, що до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності. Виходячи із суті даної норми
передбачається, що перебіг строку
позовної давності починається з
моменту розірвання шлюбу, тобто з того
часу, коли не стало сім'ї, у сумісній
власності якої було спільне майно. Отже
з розірванням шлюбу пов'язано
припинення тих прав подружжя, які
виникли із статусу перебування в шлюбі,
і нездійснення цих прав протягом трьох
років погашає подальшу можливість
вимагати їх захисту.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 могла
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права в межах строку
позовної давності, який протікав ще за
життя її покійного колишнього чоловіка
ОСОБА_7, однак не скористалася цим своїм
правом, тому на даний час, після спливу
цього строку і після смерті колишнього
чоловіка втратила право на його захист.

Відтак суд вважає, що відповідачка
ОСОБА_5 законно набула право власності
на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті свого батька ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом, номер у
спадковому реєстрі 55150991, видане 16.10.2013
року державним нотаріусом другої
нотаріальної контори Щебивовк О.О..
Реєстрація права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 підтверджується
витягом з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності № 10985964 від 16.10.2013 року
що видані державним нотаріусом другої
нотаріальної контори Щебивовк О.О. на
ім'я ОСОБА_5.

Твердження позивачки про те, що їй не
було відомо про винесення Франківським
районним судом рішення від 19.06.2009 року
про розірвання шлюбу та рішення від
20.12.2010 року про позбавлення позивачки
батьківських прав аж до вересня 2013 року
- часу підготовки документів для подачі
даної позовної заяви до суду,
спростовуються іншими поясненнями
позивачки що про те, що ці обставини їй
фактично стали відомо ще набагато
раніше зі слів людей, ще за життя її
батьків. Крім цього, обізнаність
позивачки про розлучення з покійним
ОСОБА_7 підтверджується також тим
фактом, що позивачка знала про його
друге одруження, народження сина, а
також тим, що після його смерті вона не
зверталася в нотаріальну контору із
заявою про прийняття спадщини як
спадкоємиця першої черги. Крім цього до
цього часу вказані судові рішення
позивачка не оскаржувала, що свідчить
про те, що вона погодилася з ними та з
фактичними обставинами, які
встановлені цими рішеннями.

Суд вважає за необхідне роз'яснити, що
відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно ч.2 ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від сплину позовної
давності (що й вчинив суд відкривши
провадження у справі).

На застосування позовної давності щодо
позовних вимог позивача наполягав
представник відповідачів у заяві від
26.06.2014 року та у судовому засіданні

Посилання позивача на те, що про
порушення її права стало відомо в літку
2013 року, коли приїхала до доньки з метою
залишитися проживати у спірній
квартирі, та дізналась, що відповідачі
є власниками спірної квартири після
смерті ОСОБА_7, не є поважною причиною
пропуску строку звернення до суду. Щодо
поновлення строку звернення до суду
позивач не просив та не ставив.

Така ж позиція викладене у п.11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове
рішення у цивільній справі»,
відповідно до якого, установивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
справі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Відтак, з урахуванням ч.3 ст.267 ЦК
України, позивачем за позовом
пропущено строк позовної давності за
захистом свого права.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові (на
підставі сплину позовної давності суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог).

Відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням , що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином, виходячи із встановлених
судом обставин та відповідних їм
правовідносин, суд знаходить, що
позовні вимоги являються
необґрунтованими, недоведеними та,
крім того, позивачкою пропущений строк
позовної давності звернення до суду із
зазначеним позовом, що також є
підставою для відмови у його
задоволенні.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215,
218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267, 328,
267, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 60, 69,72, 109,
110 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, за участю третьої особи: 5-ої
державної нотаріальної контори
Франківського району Львова про
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом, скасування
реєстрації видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом, скасування
реєстрації права власності на нерухоме
майно, про визнання квартири спільної
сумісної власності, визнання право
власності на ? частку квартири та
виключення зі складу спадщини
померлого ? частки квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мартинишин М.О.