АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/ 790/4056/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 635/9342/13-ц
Категорія:право власності
Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Костенко Т.М.

Міненкової Н.О.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Харківського районного суду
м Харківської області від 23 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання права особистої
приватної власності ,-

ВСТАНОВИЛА :

07 жовтня 2013 року позивач звернувся
у суд з позовом, в якому, з урахуванням
його уточнень , та з посиланням на п.3 ч.1
ст. 57 СК України, просив визнати за ним
право особистої приватної власності на
12/25 частин житлового будинку та
службових будівель та споруд, а саме:
житлові кімнати 2-1, 2-2, 2-3 житловою
площею 48,40 кв.м., кухню 2-5 площею 7,10 кв.м.,
кухню 2,8 площею 7,60 кв.м., веранду 2-7
площею 6,20 кв.м.. комору 2-6 площею 1,10 кв.м.,
ванну площею 3,90 кв.м., тамбур літ.а2,
літню кухню-Б, вбиральню-Ж, 1/2 частину
льоху ап, зливну яму К1, ворота №5,
частину забору №1, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 01
березня 2003 року по 22 листопада 2011 року
вони з відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі та до шлюбу він
мав на праві особистої приватної
власності кімнату АДРЕСА_2, яку придбав
за договором купівлі-продажу 20 грудня
2000 року та в якій вони проживали та були
зареєстровані.

Позивач зазначає, що з метою поліпшення
житлових умов подружжя мало намір
придбати будинок у приміському
напрямку, для чого позивач 29 червня 2004
року продав вищезазначену кімнату за 30
210 гривень та за отримані грошові кошти
18 серпня 2004 року ним було придбано за
суму у розмірі 26500 гривень зазначену
частину спірного житлового будинку та
надвірних будівель 12/25 частин спірного
житлового будинку та надвірних
будівель які були зареєстровані на ім'я
відповідача . При цьому позивач
зазначає, що проміжок часу з моменту
продажу кімнати до купівлі частини
спірного будинку утворився в зв'язку з
оформленням продавцями необхідних для
укладення договору купівлі-продажу
документів.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали вказані
позовні вимоги та просили їх
задовольнити Позивач також пояснив, що
під час спільного проживання з
відповідачем вони разом неофіційно
працювали та отримували рівні доходи, а
від продажу належної йому на праві
особистої приватної власності
вказаної кімнати готельного типу він
отримав приблизно 7500 доларів США, з
яких приблизно 6000 доларів США витратив
на придбання частини спірного
домоволодіння, 1000 доларів СІІІА
залишив на побутові потреби сім'ї, при
цьому спочатку продавцю було передано
суму у розмірі приблизно 5000 доларів
США, оскільки 1000 доларів США він
позичив сестрі на проведення медичної
операції, зазначена сума була передана
продавцю через деякий час після
повернення сестрою грошових коштів.
Право власності на спірне
домоволодіння було оформлено за
взаємною згодою на відповідача,
оскільки на час укладення договору
купівлі-продажу між ним та
відповідачем були гарні стосунки, і
питання визначення формального
власника майна було непринциповим.

Відповідач та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги
позивача не визнали . Відповідач свої
заперечення обгрунтовувала тим, що за
час спільного проживання вони з
позивачем проживали за кошти, які вона
отримувала за роботу в швейному цеху,
що підтверджується записами в трудовій
книжці та свідоцтвом про її державну
реєстрацію фізичною особою -
підприємцем. Відповідач пояснила, що
позивач ніде не працював, заробітку не
отримував, а лише інколи приходив до
цеху та допомагав їй. Відповідач також
зазначила , що вони дійсно мали намір
придбати житло за отримані від продажу
належної позивачу кімнати, але на
момент укладення договору
купівлі-продажу спірного
домоволодіння з'ясувалось, що позивач
розтратив гроші, а тому відповідач була
змушена витратити накопичені нею
особисто протягом двох років кошти у
сумі 5000 доларів США, які вона зберігала
за місцем проживання своєї сестри,
повної суми вартості частини
домоволодіння, яке придбавалось вона
не мала, а тому решта коштів у сумі 1000
доларів США, які вона заробила
самостійно, була передана продавцю
пізніше згідно з умовами договору
купівлі-продажу. Відповідач також
зазначила, що позивач перешкоджає її
проживанню та проживанню її
неповнолітньої дитини у спірному
домоволодінні, іншого житла вона не
має. Крім того відповідач зазначає про
відсутність будь-якого зв'язку між
договором купівлі - продажу належної
позивачу кімнати від 29 червня 2004 року
та договору купівлі-продажу спірного
домоволодіння від 18 серпня 2004 року.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 23 квітня 2014
року позовні вимоги позивача були
задоволені. Суд визнав за ОСОБА_4 право
особистої приватної власності на 12/25
частин житлового будинку , службових
будівель та споруд, а саме: житлові
кімнати 2-1.2- 2, 2-3 житловою площею 48,40
кв.м., кухню 2-5 площею 7,10 кв.м.; кухню 2,8
площею 7,60 кв.м.; веранду 2-7 площею 6,20
кв.м.; комору 2-6 площею 1,10 кв.м.; ванну
площею 3.90 кв.м.; тамбур літ.а2, літню
кухшо-Б, вбиральню-Ж, 1/2 частину льоху
ап, зливну яму К1, ворота №5, частину
забору №1, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказане рішення суду
та ухвалити нове рішення яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам та недоведеність обставин, які
суд першої інстанції вважав
встановленими.

Наводить ті ж доводи, що і в суді першої
інстанції , а також зазначає на те, що в
рішенні суд нічого не зазначив за
земельну ділянку на якій розташовано
частина спірного житлового будинку з
надвірними будівлями.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи вказані позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції,з
посиланням на вимоги ст.ст. 60, 57 СК
України, виходив з доведеності
позивачем зазначених позовних вимог.

При цьому судом першої інстанції
встановлено, підтверджено наявними у
справі доказами та сторонами цей факт
не заперечується , що сторони в період з
01 березня 2003 року по 22 листопада 2011 року
перебували у зареєстрованому шлюбі та
рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 22 листопада 2011
року шлюб між сторонами було розірвано

Як свідчить текст вказаного рішення та
цей факт сторонами не заперечується,
сторони дітей від шлюбу не мають ( а.с.55).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами , що на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 29 червня 2004 року,
позивач ОСОБА_4 продав належну йому на
праві приватної власності кімнату
АДРЕСА_2, яка належала йому на праві
власності на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 20 грудня 2000 року та здійснив цей
продаж за 30210 грн. (а.с.5-6).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами , що згідно
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 18 серпня 2004 року,
укладеного між ОСОБА_5 та відповідачем
ОСОБА_3, у період шлюбу між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 було придбано 12/25 частин
житлового будинку та службових
будівель та споруд, а саме: житлові
кімнати 2-1, 2-2, 2-3 житловою площею 48,40
кв.м., кухню 2-5 площею 7,10 кв.м., кухню 2,8
площею 7,60 кв.м., веранду 2-7 площею 6,20
кв.м.. комору 2-6 площею 1,10 кв.м., ванну
площею 3,90 кв.м., тамбур літ.а2. літню
кухню-Б. вбиральню-Ж, 1/2 частину льоху
ап, зливну яму К1, ворота №5, частину
забору №1, та приватизовану земельну
ділянку до нього загальним розміром
0,0570 га (цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель), розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до п.4 Договору продаж
вчинено за домовленістю сторін за
загальну суму 26500 гривень, з них за
житловий будинок з надвірними
будівлями 21450 гривень, за земельну
ділянку 5050 гривень, до підписання
договору продавцем отримано суму 21200
гривень, а решту суми 5300 гривень
покупець зобов'язується сплатити до 01
грудня 2004 року.( а.с.61)

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 22 грудня
2004 року, посвідченої державним
нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області Богуновою
Н.В. ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 гроші в
остаточний розрахунок за договором
купівлі г- продажу від 18 серпня 2004 року
у сумі 5300 гривень.(а.с.62)

Матеріали справи також свідчать
про те, що відповідач в період з 01.092002
року по 10.05.2009 року працювала швачкою в
ПП ОСОБА_7 (а.с.58), а 24.04.2007 року, тобто
після придбання спірної частини
домоволодіння, зареєстрована та
фізична особа-підприємець (а.с.57)

Відповідно до ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 57 СК України визначено перелік
майна, що є особистою власністю
дружини, чоловіка, зокрема: майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

В пунктах 23, 24 роз»ясень, які містяться
в Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», зазначено ,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, суду необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

Вказані обставини справи , а саме : той
факт, що на час придбання зазначеної
вище частини спірного житлового
будинку сторони у шлюбі перебували
менше ніж півтора року, ненадання
відповідачем доказів, які б свідчили,
що дохід подружжя давав можливість
придбати спірне майно в спільну
сумісну власність , а також дати
продажу позивачем належної йому
кімнати в будинку готельного типу та
ціну такого продажу, дати купівлі
спірного майна та його вартість , а
також вимоги зазначених вище норм
матеріального права свідчать про те, що
суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
позивача та визнання за ним права
особистої власності на зазначене вище
спірне майно.

Доводи, викладені відповідачем в
апеляційній скарзі вказаних висновків
суду не спростовують, були предметом їх
розгляду судом першої інстанції, яким
суд дав належну оцінку та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315,317, 319, 218
ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Харківського районного
суду м Харківської області від 23 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :