Справа № 182/7060/14-ц
Провадження № 2-о/0182/176/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.09.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний
суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

заявника ОСОБА_1

представника третьої особи Чабан М.Г.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Нікополі цивільну справу за
заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа
-Нікопольський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
встановлення факту постійного
проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до
суду із заявою про встановлення факту
постійного проживання на території
України.

В обгрунтування своїх
вимог посилається на наступне.

Він народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Тегеран Ірану і є
громадянином України. До України він
переїхав жити в 1990 році. 15.01.1991 року
працевлаштувався в КСП „Сура" водієм
(наказ № 137 від 15.01.1991 року). 17.12.1993 року
був звільнений за власним бажанням.
17.09.1999 року він отримав паспорт
громадянина України, виданий
Тальнівським РВ УМВС України в
Черкаській області. Паспорт
громадянина Радянського Союзу був
вилучений. В той час він був
зареєстрований в Тальнівському районі
в с.Майданецьке по вул.Гагаріна. На
даний час він зареєстрований в АДРЕСА_1.
В квітні 2009 року він придбав
нерухомість та земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_2. 27.04.2007 року у
Виконавчому комітеті
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району він
зареєстрував шлюб з ОСОБА_4. На даний
час його дружина намагається оформити
посвідчення про постійне місце
проживання в України і йому необхідно
підтвердити факт, що з 1991 року по
теперішній час він постійно мешкає на
території України. За таких обставин
звернувся до суду.

В судовому засіданні
заявник вимоги підтримав і суду
пояснив, що на Україну він переїхав в 1991
році до свого брата, який тут працював,
та так і залишився постійно проживати
на Україні. Спочатку працював водієм, а
зараз приватний підприємець.

Представник
зацікавленої особи в судовому
засіданні не заперечувала проти
задоволення вимог заявника.

Вислухавши заявника,
представника зацікавленої особи,
показання свідків, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в
судовому засіданні, заявник народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Тегеран Ірану і
17.09.1999 року отримав паспорт громадянина
України (а.с.4-7). З 15.01.1991 року по 17.12.1993
року працював в КСП „Сура" водієм
(наказ № 137 від 15.01.1991 року). 17.12.1993 року
був звільнений за власним бажанням
(а.с.16). Згідно довідки, виданої
виконкомом Новоолександрівської
сільської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
заявник був зареєстрований з 18.02.1991
року по 22.12.1993 року за адресою: АДРЕСА_3
(а.с.10, 11). На даний час заявник
зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.6). 22.04.2009
року заявник придбав нерухомість та
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.13, 15). 27.04.2007 року у Виконавчому
комітеті Новоолександрівської
сільської ради Дніпропетровського
району заявник зареєстрував шлюб з
ОСОБА_4 (а.с.12).

Факт постійного
проживання заявника на території
України з 1991 року і по теперішній день
підтвердили також і свідки.

Так, свідок ОСОБА_5 суду
пояснив, що заявника знає з
червня-липня 1991 року. Він виготовляв
шпалери в шовкорадкоспі „Світанок" в
м.Нікополі. Заявник купував в нього
шпалери для ремонту в своїй оселі і
вони познайомились. Від заявника
дізнався, що він проживає в гуртожитку.
З того часу й дружать. Часто бачаться,
їздять один до одного в гості. Десь
двічі на місяць бачаться точно. Тому
впевнено заявляє, що заявник з 1991 року
проживає в Україні постійно.

Свідок ОСОБА_6 суду
пояснив, що з ОСОБА_1 познайомився в
травні 1991 року. Він на той час проживав
в м.Дніпропетровську. В них в місті по
вул.Миронова було кафе-піцерія, де вони
всі збирались побачитись, побалакати,
вирішити якісь питання. Таких місць в
Дніпропетровську було близько 5. І кафе
по вул.Миронова було саме таким. В цьому
кафе він і познайомився в ОСОБА_1. Років
2-3 вони бачились досить часто і
переважно в цьому кафе ввечері (може,
кожного вечора, може через день-два, але
часто). Потім пару років заявника не
бачив. Потім їх шляхи знову
перетнулись. Заявник одружився. Зараз
дуже часто не бачаться, але продовжують
спілкуватись.

Свідок ОСОБА_8 суду
пояснив, що знає заявник з січня-лютого
1991 року. Зустрілись і познайомились в
м.Дніпропетровську на оптовій базі на
„Озерці". З того часу підтримують тісні
взаємовідносини. Коли познайомився з
ОСОБА_1, він проживав в
с.Новоолександрівка, працював водієм
на машині і приїздив на оптову базу за
продукцією. Вони й зараз продовжують
спілкуватись сім"ями, дружать.

Таким чином, суд вважає
доведеним той факт, що заявник ОСОБА_1
постійно мешкав на території України з
15 січня 1991 року і по теперішній час.

На підставі
викладеного, керуючись ст.256 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт
постійного проживання на території
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Тегеран Ірану, з 15.01.1991 року і по
теперішній час.

На рішення суду може бути
подана апеляція до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд. Строк
апеляційного оскарження - 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал