АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Судової палати з
розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М.,
Поліщук Н.В.

при секретарі Товарницькій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Лафорт», ОСОБА_3,
про відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок ДТП,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського
районного суду міста Києва від 05 травня
2014 року, -

встановила:

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
даним позовом, посилаючись на те, що з
вини відповідача, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, йому
задана матеріальна шкода.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду міста Києва від 05 травня
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, з
урахуванням вартості проведених
експертних досліджень 13 502 грн. 37 коп.
проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить ухвалене у справі
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача проти доводів апеляційної
скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасника судового процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи з
відповідача суму завданих збитків, суд
першої інстанції виходив із того, що
саме з вини водія ОСОБА_2 сталася ДТП, у
якій було пошкоджено належний позивачу
автомобіль, тому саме відповідач має
нести відповідальність за шкоду,
заподіяну позивачу.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
лютого 2012 року по вул. Братиславській, 50
у м. Києві сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої автомобіль
позивача «Мерседес Бенц Спрінтер»
отримав механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 28 лютого 2012 року
ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди та
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Із поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 15 лютого 2011 року
вбачається, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 застрахована
в ПрАТ «СК «Лафорт», ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, становить 50 000 грн. (а. с. 35).

Відповідно до проведеного
автотоварознавчого дослідження
вартість матеріальної шкоди, завданої
автомобілю позивача, становить12 902 грн.
37 коп.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події ( страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи (стаття 22
вказаного Закону ).

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 16
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», відповідно до
статті 21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

При вирішенні справи, суд першої
інстанції на порушення вимог статей 212,
213 і 214 ЦПК України не звернув
достатньої уваги на вищенаведені
вимоги закону та встановлені
обставини, не врахував відповідних
роз'яснень, не перевірив належним чином
доводи сторін і не дав належної
правової оцінки наявним у справі
доказам, унаслідок чого дійшов
помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Скасовуючи рішення, колегія суддів
виходить з того, що покладення на
ОСОБА_2 обов'язку по відшкодуванню
матеріальної шкоди є передчасним,
оскільки його цивільно-правова
відповідальність застрахована в ПрАТ
«СК «Лафорт», ліміт відповідальності
за договором страхування
цивільно-правової відповідальності
становить 50 000 грн., що фактично
покриває завдані позивачу матеріальні
збитки.

Позовні вимоги про відшкодування
матеріальної шкоди до страхової
компанії ОСОБА_1. не заявлялись.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду від 05 травня 2014
року постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1,
ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду міста Києва від 05 травня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Лафорт», ОСОБА_3, про відшкодування
шкоди заподіяної внаслідок ДТП,
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий

Судді: