У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді:
Демянчук С.В.

суддів:
Буцяка З.І., Шеремет А.М.

секретар судового засідання:
Ковальчук Л.В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського районного суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа- Орган опіки і
піклування Рівненської районної
державної адміністрації, прокурора
Рівненського району про позбавлення
батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав було відмовлено.

Було попереджено ОСОБА_2 про
необхідність змінити ставлення до
виховання доньки ОСОБА_3

Вирішено покласти на орган опіки і
піклування Рівненської
райдержадміністрації контроль за
виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських
обов'язків відносно неповнолітньої
дитини - доньки ОСОБА_3

Також було вирішено питання про сплату
судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу, в якій вказує, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необгрунтованим, неповно та невірно
встановлені обставини, які мають
значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження доказів та
їх оцінки, ухвалене з істотним
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що судом не було надано
належної оцінки поясненням
відповідача, який з позовом погодився,
позовні вимоги позивача визнав, суду
пояснив, що останні півтора року не
спілкується з дитиною через особисті
переконання, які він не може пояснити
суду.

Вказує, що в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснила, що відповідач не
піклується про дитину, не бачить її та
не телефонує їй, при цьому за час
проживання з ОСОБА_1 відповідач
неодноразово проявляв агресію по
відношенню до членів своєї сім'ї.

Також покликається на те, що судом не
було взято до уваги позицію третіх
осіб: прокуратури Рівненського району
та органу опіки і піклування
Рівненської райдержадміністрації, які
позов визнали та дослідивши наявні в
матеріалах справи докази прийшли до
висновку шодо доцільності позбавлення
відповідача батьківських прав.

Із урахуванням зазначеного просила
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1, представник органу опіки та
піклування просили задовольнити
апеляційну скргу в повному обсязі.

ОСОБА_2, прокурор в судове засідання
апеляційного суду не з"явилися.
Повідомлені належним чином про час та
місце розгляду справи.

З результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
доводи апеляційної скарги не містять
підстав для її задоволення.

Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: 1) не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2) ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами; 5)
вдаються до будь-яких видів
есплуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Згідно роз'яснень, що містяться у
пунктах 15 та 16 Постанови Пленуму
Верховного суду України №3 від 30
березня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усунення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків. При цьому,
підлягають обов"язковому повному,
всебічному, об'єктивному з'ясуванню всі
обставини справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкюється з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Згідно письмового висновку органу
опіки та піклування Рівненської
райдержадміністрації Рівненської
області вбачається за недоцільне
позбавити батьківських прав ОСОБА_2
стосовно його малолітньої доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки невідомі
причини та умови за яких він не може у
повній мірі виконувати батьківські
обов'язки.

З'ясувавши фактичні обставини справи
та давши правильну оцінку всім
зібраним у справі доказам, суд дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову, оскільки доводи
відповідача про те, що він бажає
спілкуватися з донькою, але має певні
складнощі через неприязні стосунки з
позивачкою, заслуговують на увагу. Крім
того, сам лише фактор відсутності
спілкування батька з дитиною, в
конкретній ситуації не може бути
розцінений, як ухилення відповідача
від виховання дитини.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких належних, достатніх, та,
заслуговуючих на увагу доказів, які б
спростовували висновки суду, ОСОБА_1
суду не надала.

Належними і допустимими доказами в
передбаченому законом порядку, які б
давали беззаперечні підстави для
застосування крайнього заходу до
батька, як позбавлення батьківських
прав, ОСОБА_1 не довела, а зазначені
судом висновки не спростувала.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, та,
враховуючи, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'ясував
характер взаємовідносин сторін,
постановив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального
права, та зважаючи, що не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань,
судова колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 11, 303, 304, 308, 313, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції набирають
законної сили з моменту проголошення
ухвали апеляційного суду.

Сторони та інші особи, які брали участь
у справі можуть оскаржити ухвалу
апеляційного суду та рішення суду
першої інстанції в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів із дня набрання
ними законної сили.

Головуючий:
Демянчук С.В.

Судді:
Буцяк З.І.

Шеремет А.М.