У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«БМ Банк», третя особа - ОСОБА_5, про
припинення договору поруки, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк» на
рішення апеляційного суду Волинської
області від 02 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 16
травня 2008 року між товариством з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ
«БМ Банк») та ОСОБА_5 укладено кредитний
договір № 4/67/160508, згідно з умовами
якого останній отримав кердит у
розмірі 35 тис. доларів США зі сплатою 15 %
річних строком до 15 травня 2018
року.

На забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором 14 жовтня 2011 року між нею,
ОСОБА_5 та ТОВ «БМ Банк» укладено
договір поруки № 4/67/160508/3.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним
договором, банк використав своє право
вимоги дострокового повернення
кредиту, надіславши позичальнику та
поручителю 20 лютого 2012 року письмову
вимогу щодо виконання зобов'язань, у
якій запропонував протягом десяти
календарних днів достроково у повному
обсязі сплатити заборгованість за
кредитним договором. ОСОБА_5 отримав цю
вимогу 22 лютого 2012 року. Тому строк
виконання основного зобов'язання
настав 05 березня 2012 року.

З позовом до неї про стягнення
заборгованості за кредитним договором
банк звернувся до суд 10 січня 2013 року,
тобто після спливу шестимісячного
строку від дня виконання основного
зобов'язання, просила суд визнати
припиненим договір поруки від 14 жовтня
2011 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 23 грудня
2013 року у позові відмовлено.

Додатковим Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 27
січня 2014 року вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 02 квітня 2014 року
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 23 грудня
2013 року та додаткове рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 27 січня 2014 року скасовано.
Визнано припиненим договір поруки від
14 жовтня 2011 року № 4/67/160508/3, укладений
між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_4 Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «БМ Банк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 16 травня 2008 року
між ТОВ «БМ Банк», правонаступником
якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_5
укладено кредитний договір № 4/67/160508, за
яким позичальник отримав на умовах
поворотності та платності грошові
кошти у розмірі 35 тис. доларів США зі
сплатою 15 % річних строком до 15 травня
2018 року на поточні потреби (а. с.
6−?8).

14 жовтня 2011 року між банком та ОСОБА_4
укладено договір поруки № 4/67/160508/3, за
яким остання зобов'язалась відповідати
перед банком солідарно за своєчасне та
повне виконання ОСОБА_5 умов кредитного
договору від 16 травня 2008 року № 4/67/160508
(а.с. 9).

Пунктами 9.3, 9.4 кредитного договору
встановлено право банку вимагати
дострокового погашення заборгованості
за кредитом, сплати процентів, комісій
та штрафних санкцій, що передбачені
даним договором, а також відшкодування
збитків, завданих банку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
позичальником умов кредитного
договору, а позичальник зобов'язаний на
першу вимогу повернути банку суму
заборгованості за кредитом, що
залишилася, сплатити проценти та
штрафи, а також відшкодувати збитки,
завдані банку. У випадку виникнення у
позичальника простроченої
заборгованості за погашення кредиту
та/або зі сплати процентів за
користування ним більше 10-ти
календарних днів банк надсилає
позичальнику повідомлення, в якому
зазначається сума прострочення та
термін сплати.

20 лютого 2012 року у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань
ПАТ «БМ Банк» надіслав письмову вимогу
№ 30-04/73 до позичальника про дострокове
повернення всієї суми заборгованості
за кредитним договором протягом 60 днів
з моменту отримання вимоги
(а.с. 10−?11).

Вказану вимогу ОСОБА_5 отримав 22 лютого
2012 року (а.с. 12), тому строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором сплив 24 квітня 2012 року.

Разом з тим, із рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 12 березня 2013 року, яким
стягнуто з ОСОБА_5 та поручителів
заборгованість за кредитним договором
від 16 травня 2008 року № 4/67/160508
вбачається, з позовом банк звернувся до
суду у січні 2013 року (а.с. 46),
тобто поза межами встановленого ч. 4 ст.
559 ЦК України шестимісячного строку.

Апеляційний суд правильно дійшов
висновку, що рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 12 березня 2013 року про
стягнення заборгованості у даному
випадку не є преюдиційним, оскільки
питання припинення поруки у ньому не
досліджувалося і наявність вказаного
рішення не позбавляє поручителя
можливості звернутися до суду за
захистом свого права з підстав,
передбачених ст. 16 ЦК України (правова
позиція, викладена у постанові
Верховного Суду України від 16 жовтня 2013
року у справі № 6-107цс13).

Апеляційний суд обґрунтовано
задовольнив позов відповідно до вимог
ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 02 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П.,
Журавель В.І.