У Х В А Л А

07 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.

при секретарі судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 лютого 2014
року про повернення позовної заяви
позивачу у справі за позовом ОСОБА_1 до
Рівненської міської ради, ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним та
скасування рішення міської ради,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 лютого 2014
року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто
позивачу на підставі ст.115 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу про повернення позовної
заяви позивачу скасувати і передати
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду. Апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального права та вважає, що
судом неповно з"ясовано обставини
справи.

Зазначає, що предметом спору є право на
земельну ділянку і способом його
захисту відповідно до вимог ст.152 ЗК
України є визнання недійсним рішення
органу місцевого самоврядування та
документів, виданих на його підставі.

Вважає, що поданий нею позов належить
розглядати в порядку цивільного, а не
адміністративного судочинства, тому
судом безпідставно повернуто її позов,
поданий до належного суду.

Апеляційна скарга
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України
підставами для скасування ухвали
суду, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції, є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд
першої інстанції виходив з того, що
позов не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки даний
спір повинен розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Однак, такого висновку суд дійшов з
порушенням вимог процесуального
закону.

________________________________________________________________________
_

Справа №569/1951/14-ц
Головуючий у 1
інстанції - С.П.Харечко

Провадження №22-ц/787/1000/2014

Суддя-доповідач - З.М.Максимчук

Відповідно до статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в постанові Пленуму «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» №3 від 01.03.2013 зазначив, що
вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
статей 15, 16 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17), Господарським
процесуальним кодексом України
(статті 1, 12), Кримінальним
процесуальним кодексом України або
Кодексом України про адміністративні
правопорушення віднесено до
компетенції адміністративних,
господарських судів, до кримінального
провадження чи до провадження в
справах про адміністративні
правопорушення. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року „Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ" спори, що виникають із земельних
відносин, у яких хоча б однією зі сторін
є фізична особа, незважаючи на участь у
них суб'єкта владних повноважень,
згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в
порядку цивільного судочинства. Це
стосується, наприклад, позовів про
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності», про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Оскільки згідно зі статтею 16
Цивільного процесуального кодексу
України не допускається об'єднання в
одне провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом, суд відкриває провадження у
справі в частині вимог, які належать до
цивільної юрисдикції, і відмовляє у
відкритті провадження у справі щодо
вимог, коли їх розгляд проводиться за
правилами іншого виду судочинства.
Разом із тим суд також має врахувати, що
в порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи у разі, якщо
однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий.

Ураховуючи положення статті 1
Цивільного процесуального кодексу
України та статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не є публічно-правовим і
розглядається у порядку цивільного
судочинства спір між органом державної
влади та/або органом місцевого
самоврядування (суб'єктом владних
повноважень) як суб'єктом публічного
права та суб'єктом приватного права -
фізичною особою, в якому управлінські
дії суб'єкта владних повноважень
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав фізичної
особи. У такому випадку це спір про
право цивільне, незважаючи на те, що у
спорі бере участь суб'єкт публічного
права, а спірні правовідносини
врегульовано нормами цивільного та
адміністративного права /пункт 21/.

Отже, даний спір не є публічно-правовим
і підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки такий
спір виник між органом місцевого
самоврядування (суб'єктом владних
повноважень) як суб'єктом публічного
права та суб'єктом приватного права -
фізичною особою, в якому управлінські
дії суб'єкта владних повноважень
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав ОСОБА_1.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про те, що зазначений позов
не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки даний
спір повинен розглядатися в порядку
адміністративного судочинства, є
помилковим, а ухвала, яка є предметом
апеляційного оскарження, прийнята
судом першої інстанції з порушенням
вимог процесуального закону, які
передбачені статею 15 Цивільного
процесуального кодексу України, що
призвело до неправильного вирішення
питання.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті
312 Цивільного процесуального кодексу
України передбачено, що,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307,
311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського
міського суду від 10 лютого 2014 року
скасувати, справу направити до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:
М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин