АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2054/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф. Ф. Доповідач - Котушенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 29 вересня
2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та
Дніпропетровської міської ради про
зобов'язання вчинити певні дії та
визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 та
Дніпропетровської міської ради про
зобов'язання вчинити певні дії та
визнання права власності. Позивач
вказував на те, що 03 травня 2011 року між
ним та ОСОБА_4 було укладено попередній
договір оренди офісного приміщення
АДРЕСА_1, за умовами якого він
зобов'язався оформити всі необхідні
документи та передати приміщення
орендарю в строк до 10 травня 2011 року.

Також ОСОБА_3 зазначав, що він є
власником квартири АДРЕСА_1, яку
самовільно переобладнав в офісне
приміщення.

Посилаючись на те, що згідно з
висновком ТОВ «Інститут проектування
та експертизи будівництва» зазначене
приміщення після реконструкції
перебуває у нормальному стані, має
необхідні запаси міцності й
характеристики, що забезпечують
твердість і просторову стійкість, а
також на невиконання ОСОБА_4 свого
зобов'язання, позивач просив спонукати
останнього до укладення з ним договору
оренди офісного приміщення АДРЕСА_1 та
визнати за ним право власності на
зазначене приміщення без додаткового
акту введення в експлуатацію.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 29 вересня 2011
року позов в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на офісне
приміщення задоволено, а в іншій
частині позову відмовлено. Додатковим
рішенням цього ж суду від 03 лютого 2014
року вирішено питання щодо судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення оскарженим
рішенням його прав, ставить питання про
скасування рішення та ухвалення
нового.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору купівлі-продажу від
24 січня 2007 року ОСОБА_3 належала
однокімнатна квартира АДРЕСА_1
загальною площею 49,9 кв.м., яка
розташовувалась у двох рівнях (а.с.25). В
2008 році позивач самовільно
реконструював зазначену квартиру в
офісне приміщення загальною площею 106,1
кв.м., добудувавши до неї нежитлові
прибудови а1-1 та А1-1 (а.с.15-24).

03 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено попередній договір
оренди вказаного офісного приміщення,
за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався
оформити всі необхідні документи та
передати приміщення орендарю в строк
до 10 травня 2011 року.

Задовольняючи позов в частині визнання
права власності на офісне приміщення
без додаткового акту введення в
експлуатацію, суд посилався на те, що
вказане приміщення відповідає
будівельним нормам та правилам.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Ухвалюючи рішення в даній частині
позову, суд не врахував вимоги ст.3 ЦПК
України та ст.15 ЦК України про те, що в
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
та залишив поза увагою те, що позивач
звернувся до суду з позовом про
визнання права власності на офісне
приміщення до відповідачів, які не
оспорювали цього права, не
встановивши, чи дійсно порушується
право позивача й не з'ясувавши, в чому
саме полягає порушення цього права.

Зі змісту ч.5 ст.11 ЦК України випливає,
що цивільні права можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Порядок та умови набуття права
власності на новостворене майно та
об'єкти незавершеного будівництва
врегульовані положеннями ст.331 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Зазначена стаття не передбачає
можливості виникнення права власності
на новостворене нерухоме майно за
рішенням суду.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги
наведені обставини, висновки суду
суперечать матеріалам справи, судове
рішення в частині визнання права
власності на офісне приміщення
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині спонукання відповідача до
укладення договору оренди офісного
приміщення, суд обґрунтовано посилався
на те, що такий спосіб захисту права не
передбачено законом, а тому в даній
частині рішення підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303,307,309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 29 вересня 2011
року, в частині визнання за ОСОБА_3
права власності на офісне приміщення,
скасувати і в задоволенні даної
частини позову відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: