ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 636/2617/14-ц
Провадження 2/636/1393/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 вересня 2014 р.

Чугуївський міський суд Харківської
області у складі:

головуючого - судді Панаід І.В.

за участю :

секретаря судового засідання -
Зайцевої Т.Г.

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Чугуївський РВ ДМС України в
Харківській області, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач звернулась до Чугуївського
міського суду з позовом до ОСОБА_3, в
якості третьої особи зазначивши:
Чугуївський районний відділ Державної
міграційної служби України в
Харківській області, в якому просила
визнати відповідача таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням розташованим за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначала, що ОСОБА_3 який більше одного
року не проживає за вищевказаною
адресою втратив право на користування
цим житлом. Перебування відповідача на
реєстраційному обліку у квартирі
створює перешкоду у здійсненні
позивачем права власності на майно, у
зв'язку з чим вона обмежена в праві
володіння та розпорядження своїм
майном в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила позов
задовольнити, та не заперечувала проти
винесення заочного рішення.

Відповідач до зали судових засідань не
з'явився, про місце та час судового
засідання був повідомлений своєчасно
та належним чином, заяв про відкладення
судового засідання не подавав.

Представник третьої особи до зали
судових засідань також не з'явився,
надавши заяву про розгляд справи без
його участі.

Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Спираючись на наявні в матеріалах
справи докази, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені таки факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право
власності виданого 22 травня 2007 року ДП
«Житловик» Кочетоцького ДВУЖКГ,
ОСОБА_2 на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_1. (а.с. 8).

Окрім позивача у вищевказаній квартирі
зареєстрований ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою № 2/21 від
19.07.2014 р. наданою Чугуївським РВ ГУДМС
України в Харківській області. (а.с. 15).

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2006 року по 2013 рік
проживали разом однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

Факт не проживання відповідача за
місцем його реєстрації
підтверджується показаннями свідків:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зокрема, свідок ОСОБА_4 пояснила, що з
2006 року ОСОБА_2 проживала разом з
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, та у 2011 році
вони переїхали до будинку АДРЕСА_2, де
проживали разом до липня 2013 року. (а.с.
23).

Свідок ОСОБА_5 надала пояснення
аналогічні викладеним вище, та
пояснила, що після того як ОСОБА_2
захворіла вони з ОСОБА_3 розійшлись.
Наразі місце проживання останнього не
відоме, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_3 не проживає з 2011 року. (а.с.24).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України відповідачем не надано
жодних доказів підтверджуючих його
проживання за місцем реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

З ч. 1 ст. 16 ЦК України вбачається, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
член сім'ї власника втрачає право на
користування житлом в будинку
(квартирі), що належить громадянину на
праві власності, у разі відсутності без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю
сторін.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що відсутність члена
сім'ї понад один рік без поважних
причин є юридичним фактом, що
призводить до втрати членом сім'ї права
користування помешканням.

Виходячи з положень ч.2 ст. 64 ЖК
Української РСР ОСОБА_3 був членом
сім'ї позивача, оскільки з 2006 по 2013 рік
вони проживали разом та вели спільне
господарство.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
член сім'ї власника втрачає право на
користування житлом в будинку
(квартирі), що належить громадянину на
праві власності, у разі відсутності без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю
сторін. Отже, з огляду на відсутність
доказів наявності між сторонами
домовленості про збереження за
відповідачем права користування
житлом понад строк, встановлений ч.2 ст.
405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги
позивача обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню, оскільки
достовірно встановлено, що відповідач
понад встановлений ч. 2 ст. 405 строк не
проживає у АДРЕСА_1, що є підставою для
визнання його таким що втратив право
користування цим приміщенням.

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа - Чугуївський РВ
ДМС України в Харківській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що
втратив право користування житловою
квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається позивачем до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя -