Номер провадження: 22-ц/785/6405/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 19.05.2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 1-2), в якому просила
стягнути з відповідача на її користь на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі
2 000 грн. щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, а саме до
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обгрунтовувала тим, що між сторонами
був зареєстрований шлюб, від якого у
сторін є неповнолітня дитина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, але сторони проживають
окремо, спільного господарства не
ведуть, дитина перебуває на утримання
позивачки, відповідач достатньої,
регулярної матеріальної допомоги не
надає.

В судовому засіданні в суді
першої інстанції, як зазначено в
рішенні суду, позивачка свої вимоги
підтримала та просила їх задовольнити
в повному обсязі, посилаючись на те, що
за її розрахунками відповідач має
середньомісячний дохід біля 600 дол. США
на місяць та аліменти у визначеному
позивачем розміру відповідатимуть
доходу позивача. Відповідач звернувся
до суду з заявою про визнання позову, а
саме в частині стягнення з нього
аліментів в розмірі 30 % від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, посилаючись на те,
що не має постійного місця роботи.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 19.05.2014 року позов ОСОБА_4 про
стягнення аліментів задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, що проживає за
адресою - АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5, що проживає за адресою:
АДРЕСА_2, аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи
з 14.04.2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (дня
досягнення повноліття дитиною).
Рішення про стягнення аліментів в
межах суми платежу за один місяць
піддане негайному виконанню. Решту
позовних вимог залишено без
задоволення. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий
збір на користь держави у розмірі 243,60
грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 19.05.2014 року, в якій просить рішення
суду змінити, зменшивши розмір
аліментів, які підлягають стягненню з
нього на користь його доньки - ОСОБА_5 з
800 до 400 грн. щомісячно, але не менше
розміру передбаченого ч. 2 ст. 182 СК
України, посилаючись на те, що висновки
суду та оскаржуване рішення не в повній
мірі відповідають обставинам справи.

Позивачкою рішення суду не
оскаржується.

В судове засідання учасники процесу не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили. В апеляційній скарзі
відповідач просить розглянути
апеляційну скаргу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що дитина
виховується позивачкою і потребує
матеріальної допомоги, відповідач
працездатний, у зв'язку з чим може
надавати матеріальну допомогу на
утримання дитини.

Беручи до уваги необхідність
врегулювання аліментних
правовідносин, що виникли між
сторонами, на принципах
справедливості, сумлінності і
розумності, суд вважав, що заявлений
позов з урахуванням матеріального
положення обох сторін, стану здоров'я
дитини, її батьків, тієї обставини, що
утримання дитини є обов'язком обох
батьків та дитина проживає з матір'ю,
підлягає задоволенню в частині
стягнення з відповідача на користь
позивачки на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій
грошовій сумі в розмірі 800 грн.
щомісячно починаючи з 14.04.2014 року до
досягнення повноліття дитиною.

За таких обставин, суд першої інстанції
відповідно до ст. ст. 180, 182, 184 СК України
та враховуючи розмір прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
визначений Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»,
задовольнив частково позов позивачки і
відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнув
з відповідача на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши частково
позовні вимоги позивачки.

Тому судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам матеріального і
процесуального права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог
позивачки.

Оскільки, відповідно до ст. 180 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника чи одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що відповідач є батьком неповнолітньої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3), яка на час
звернення позивачки з позовом до суду,
проживає з позивачкою (а. с. 5), що не
заперечується відповідачем, та
перебуває на її утриманні.

Відповідач постійного місця
роботи не має, має нерегулярний,
мінливий дохід, що вбачається з його
відзиву на позов (а. с. 16-17). Докази, які б
підтверджували незадовільний стан
здоров'я відповідача, наявність на його
утриманні дітей, непрацездатних
дружини, батьків в матеріалах справи
відсутні та суду апеляційної інстанції
не надані.

В апеляційній скарзі відповідач
згодний сплачувати аліменти на
утримання своєї неповнолітнього
доньки в твердій грошовій сумі розмірі
400 грн.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що розмір аліментів може бути
визначений у твердій грошовій сумі.

Також судова колегія погоджується з
розміром аліментів визначених судом
першої інстанції з урахуванням
обставин, які враховувалися судом
першої інстанції при визначенні
розміру аліментів, передбачених ст. 182
СК України та доказів наданих
сторонами на підтвердження чи
спростування цих обставин, що не
позбавляє сторони в подальшому
відповідно до ст. 192 СК України при
наявності підстав ставити питання в
судовому порядку про зміну розміру
аліментів.

З доводами апеляційної скарги з
приводу того, що судом першої інстанції
не в повній мірі з'ясовано обставини, що
мають істотне значення для справи, щодо
тяжкого матеріального становища
відповідача, судова колегія не
погоджується.

Оскільки, відповідно до ст. ст. 10, 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Однак, відповідачем не
представлено будь-яких доказів щодо
його тяжкого матеріального стану.

Так відповідач, вказуючи у
відзиві на позов, що він ніде не працює
та вимушений підробляти на будівельних
майданчиках, вантажником тощо, не надав
суду доказів про перебування його на
обліку як безробітного, а також не
надав доказів, який він заробіток
отримає підробляючи виконуючи різні
роботи, про які він вказує. Проте,
відповідач погоджується на сплату
аліментів у твердій грошовій сумі в
розмірі 400 грн. Також відповідачем не
надано доказів про відсутність у нього
рухомого та нерухомого майна.

Разом з тим, суд першої інстанції,
враховуючи докази надані позивачкою на
підтвердження своїх позовних вимог
частково задовольнив позов та визначив
розмір аліментів з урахуванням розміру
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку визначений Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік».

Інші доводи апеляційної скарги судова
колегія також не приймає до уваги,
оскільки вони не спростовують висновки
суду першої інстанції та враховуючи те,
що батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття
(ст. 180 СК України), а також те, що
відповідач має право в подальшому
відповідно до ст. 192 СК України при
наявності підстав ставити питання в
судовому порядку про зміну розміру
аліментів.

Таким чином, враховуючи викладене,
надані докази, доводи апеляційної
скарги, те що позовні вимоги задоволені
частково, з урахуванням встановлених
обставин справи, судова колегія вважає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки вони
не спростовують висновки суду.

За таких обставин судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 19.05.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 19.05.2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич