Провадження № 22ц/782/1523/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014року. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів Карташова О,Ю.,
Оробцової Р.І.,

при секретарі Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2
на рішення Артемівського районного
суду м.Луганська від 05 березня 2014року у
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа Артемівський
відділ державної виконавчої служби
Луганського МУЮ про стягнення
заборгованості по аліментам, пені за
прострочення сплати аліментів, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про часткове звільнення від
заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013року року позивач
ОСОБА_3 звернулась до суду із
зазначеним позовом, в обґрунтування
якого посилалась те, що рішенням
Артемівського районного суду
м.Луганська від 08.11.2007року з
відповідача на її користь на утримання
синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,
стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частини
усіх видів доходів щомісячно, а
рішенням Артемівського районного суду
м.Луганська від 23.03.2012року з
відповідача на її користь, на утримання
сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,
стягнуті аліменти у розмірі ? частини
усіх видів доходів щомісячно, на
виконання якого видано виконавчий
лист, який знаходиться на виконанні
Артемівському ВДВС Луганського МУЮ.
Відповідач впродовж тривалого часа
належним чином свої зобов'язання зі
сплати аліментів не виконує, за період
з 01.07.2007року по 31.10.2013року склалась
заборгованість в сумі 24694,43грн. Вважає,
що має право на стягнення з відповідача
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів. Просила стягнути з
відповідача на її користь суму
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів на утримання сина ОСОБА_5
2004року народження за період з
01.01.2013року до 01.10.2013року ( 9 місяців) в
сумі 9656,26грн., заборгованість по сплаті
аліментів на утримання синів в сумі
24694,43грн. в розмірі 31940,88грн.

У подальшому, після скасування
заочного рішення суду, позивач
доповнила свої позовні вимоги, просила
також стягнути неустойку (пеню) від
суми заборгованості по сплаті
аліментів за жовтень, листопад,грудень
2013року в сумі 1505,22грн.

У свою чергу відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_3 про часткове
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам, встановлення строку
сплати заборгованості, посилаючись на
те, що загальна сума заборгованості по
сплаті аліментів складає 9808,40грн., яка
виникла у зв'язку з потребою постійно
доглядати за непрацездатною хворою
матір'ю та неможливості
працевлаштування на постійну роботу з
метою отримання регулярного заробітку.
Його мати, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, з якою він постійно
проживає, за станом здоров'я потребує
постійного сторонньої допомоги та не
здатна до самообслуговування. Він має
короткострокові заробітки, а у період з
01.12.2010року по 31.10.2013року доходів не
отримував. На думку ОСОБА_2 зазначені
обставини мають істотне значення, його
вини у виникненні заборгованості по
аліментам немає. Він дає свою згоду на
сплату заборгованості по аліментам у
сумі 5000грн. Також вважає, що суд може
відстрочити або розстрочити сплату
заборгованості по аліментам. Просив
стягнути з нього на користь ОСОБА_3
заборгованість по сплаті аліментів за
період з 01.12.2010року по 30.11.2013року у
загальній сумі 5000грн. з застосуванням
розстрочки сплати тривалістю 2 роки з
дня набрання рішенням суду законної
сили.

Рішенням Артемівського районного
суду м.Луганська від 05.03.2014року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
пеню за прострочення виплати аліментів
на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2
народження у розмірі 4434,77грн., а також
судові витрати 229,40грн., а всього
4664,17грн.

Надано ОСОБА_2 розстрочку у сплаті
вказаної суми пені строком на 1 рік з
щомісячним платежем не менше 400грн. і
остаточною виплатою вказаної суми не
пізніше 10 березня 2015року. У іншій
частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено за необґрунтованістю. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про часткове звільнення від
заборгованості з аліментів,
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду першої інстанції
відповідачем за первісним позовом
ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, щодо
відсутності його вини у простроченні
аліментів за 2013рік, у зв'язку з
потребою здійснення догляду за матір'ю,
що не дає можливості працевлаштуватися
на постійну роботу, просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги до
ОСОБА_3 про часткове звільнення від
сплати заборгованості по аліментам і
стягнути з нього на користь ОСОБА_3
заборгованість по аліментам за період
з 01.12.2010року по 30.11.2013року у загальній
сумі 5000грн. із застосуванням
розстрочки сплати тривалістю 2 роки з
дня набрання рішенням законної сили і
відмовити за необґрунтованістю у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по аліментам,
пені за прострочення аліментів. Судові
витрати стягнути з ОСОБА_3

Сторони, яких було повідомлено про
час та місце розгляду справи належним
чином, надали до суду заяви про розгляд
справи за їх відсутністю.

Справу розглянуто без його участі
на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без
участі сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає скаргу такою, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За результатами розгляду справи
судом першої інстанції встановлено, що
сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народженя та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, які проживають з позивачем.
Рішенням Артемівського районного суду
м.Луганська від 08.11.2007 року з
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2 .В. на користь позивача стягнуті
аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх
видів доходів щомісячно на утримання
синів ОСОБА_4 і сина ОСОБА_5 але не менш
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 07 липня
2007 року і до повноліття дітей.
ІНФОРМАЦІЯ_4. син ОСОБА_4 досяг
повноліття, у зв'язку з чим розмір
аліментів після цього нараховувався у
відповідно зменшеному розмірі - на одну
дитину. Рішенням Артемівського
районного суду м.Луганська від 15 липня
2013 року збільшено розмір аліментів,
стягнутих з ОСОБА_2 на користь позивача
на утримання неповнолітнього сина
Михайла до розміру 1/4 частини з усіх
видів доходів щомісячно, але не менш
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку починаючи з 26 квітня
2013 року і до досягнення дитиною
повноліття. Відповідно довідки
Артемівського ВДВС Луганського МУЮ №
13430/07-48/18 від 11.12.2013 року ОСОБА_2, станом
на 25.04.2013 року за виконавчим листом № 2-33
14 від 13.11.2007 р. має заборгованість по
сплаті аліментів на користь позивача
ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 19474,93 грн..
Відповідно довідки Артемівського ВДВС
Луганського МУЮ № 13414/07-48/18 від 11.12.2013
року ОСОБА_2, станом на 01.11.2013 р за
виконавчим листом № 2/434/2515/13 від 22.07.2013
р. має заборгованість по сплаті
аліментів на користь позивача ОСОБА_3
на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2
у розмірі 5219.50 грн.

Зазначені обставини повністю
відповідають матеріалам справи.

Вирішуючи питання щодо стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів за період з січня 2013 року по
грудень 2013 року включно, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
- платник аліментів, має
заборгованість, тобто допустив
суттєве прострочення в платежах
аліментів, що, відповідно до ч.І ст. 196 СК
України, , дає право позивачу
-одержувачу аліментів, на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
при цьому на стягувача закон не
покладає обов'язок по доказуванню
наявності у платника аліментів вини в
простроченні платежу, а саме платник
аліментів (боржник у грошовому
зобов'язанні) повинен доказати
відсутність його вини у простроченні
грошового зобов'язання.

При визначенні розміру пені, що
підлягає стягненню, суд першої
інстанції виходив з того, що Закон
передбачає обчислення розміру
аліментів і їх виплату із отриманих
доходів по факту їх отримання,
заборгованість з аліментів вважається
простроченою у наступному місяці за
місяцем сплати аліментів. Аліменти, які
платник був зобов'язаним сплатити за
січень 2013року, у разі утримання
аліментів із заробітної плати, були б
утримані при видачі зарплати, тобто в
наступному місяці - за місяцем
нарахування аліментів, тобто у лютому
2013року, відповідно аліменти за лютий
2013року - у березні 2013 року. Підстави для
нарахування пені на несплачені
своєчасно аліменти виникли з моменту,
коли вказана сума стала простроченою,
тобто після невиплати аліментів у
наступному місяці після нарахування
аліментів.

З урахуванням періоду, зазначеному
позивачем у позовних вимогах - з січня
2013 року по грудень 2013 року включно,
даних довідки Артемівського ВДВС
Луганського МУЮ № 13430/07-48/18 від
11.12.2013року щодо розміру нарахованих
аліментів, періодичного здійснення
відповідачем платежів, переплати
відповідачем передбаченого розміру
аліментів в окремих місяцях, яка, (сума
переплати), має бути зарахована на
погашення попередньої заборгованості
за хронологією її виникнення: у березні
2013 р. сплачено 900 грн., нараховано до
сплати 363,00 грн., сума переплати
становить 537 грн. (900 грн. - 363 грн. = 537
грн.), сума переплати зараховується в
рахунок погашення заборгованості за
січень 2013 року і частково за лютий 2013
року, у січні 2013 р. нараховано 363.00 грн.,
переплата за березень 2013 року - 537,00 грн.
зараховується 363,00 грн., за лютий 2013 року
нараховано 363.00 грн., залишок переплати
за березень 2013 р. складає - 174.00 грн. (537
грн. - 363 грн.), зараховується 174,00 грн., а
також сплачених відповідачем у рахунок
пені 1000грн, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що розмір
неустойки (пені) складає за період з
січня 2013 р. по грудень 2013 р. включно буде
становити 5434,77 грн. - 1000грн. = 4434,77грн.,
виходячи з:

-за січень 2013 року: борг 0 грн.: неустойка
0 грн.

-за лютий 2013 року: борг 189,00 грн.,
неустойка (189,00 грн. х 1%= 01,89 грн.), 1,89 грн.
х 214 днів з 01.04.2013 року по 01.11.2013 року =
404,46 грн.;

-за березень: нараховано 363.00 гри.,
сплачено 900,00 грн., борг 0 грн.. неустойка
0 грн.

-за квітень 2013 року: нараховано за 25
днів - 302,50 грн. (згідно довідки
Артемівського ВДВС Луганського МУЮ №
13430/07-48/18 від 11.12.2013 р.) + 137,00 грн. (згідно
довідки Артемівського ВДВС
Луганського МУЮ № 13414/07-48/18 від 11.12.2013 р.).
сплачено 100.00 грн., борг 339,50 грн. (302.50 грн.
+ 137,00 грн.) - 100.00 грн. = 339.50 грн., неустойка
339,50 грн. х 1%= 3,39 грн.; 3,39 грн. х 153 дня з
01.06.2013 року по 01.11.2013 року = 518,67 грн.;

-за травень 2013 року: нараховано 829.00
грн.. сплачено 0 грн., борг 829.00 грн.,
неустойка (829,00 грн. х 1% = 8,29 грн.); 8.29 грн.
х 123 дня з 01.07.2013 року по 01.11.2013 року= 1019.67
грн.

-за червень 2013 року: нараховано 848,00
грн.. сплачено 0 грн., борг 848,00 грн..
неустойка (848,00 грн. х 1% = 8,48 грн.); 8,48 грн.
х 92 дня з 01.08.2013 року по 01.11.2013 року = 780,16
грн.;

-за липень 2013 року: нараховано 874,00
грн., сплачено 0 грн., борг 874.00 грн.,
неустойка (874,00 грн. х 1% = 8,74 грн.); 8,74 грн.
х 61 день з 01.09.2013 року по 01.1 1.2013 року = 533,14
грн.;

- за серпень 2013 року: нараховано 851,50
грн.. сплачено 0 грн.,борг 851.50 грн..
неустойка (851,50 грн. х 1% = 8,51 грн.); 8,51 грн.
х 31 день з 01.10.2013 року по 01.11.2013 року = 263.81
грн.;

-за вересень 2013 року, борг 836,00 грн.,
неустойка 836,00 грн. х 1% = 8,36 грн.; 8.36 грн. х
49 днів з 01.11.2013року по 19.12.201Зроку= 409.64
грн.;

-за жовтень 2013 року: нараховано 844 грн.,
сплачено 0 грн., борг 844 грн., неустойка 844
грн. х 1% = 8.44 грн.; 8,44 грн.х 90дн. з
01.12.2013року по 28.02.2014року = 759.60грн.;

-за листопад 2013 року: нараховано
830 грн., сплачено 0 грн., борг 830 грн.,
неустойка (830 грн. х 1% = 8,30 грн.); 8,30 грн. х
59дн. (з 01.01.2014року по 28.02.2014року = 489.70грн.:

-за грудень 2013 року: нараховано 914,25грн..
сплачено 0грн., борг 914,25грн., неустойка
914,25грн. х 1%=9,14грн.; 9,14грн.х28дн. з
01.02.2014року по 28.02.2014року = 255,92грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з
відповідача заборгованості по сплаті
аліментів, що склалася у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
рішень суду щодо стягнення аліментів,
суд першої інстанції виходив з того, що
Закон не передбачає вирішення питання
про стягнення заборгованості, що
виникла у боржника при виконанні
рішення в порядку додаткового
звернення до суду з позовом, що було б у
разі задоволення позову фактично
додатковим стягненням тієї самої суми
і потягло б видачу ще одного
виконавчого документу на ту саму суму.
Заборгованість, що виникла у боржника
по сплаті призначених судом аліментів,
підлягає стягненню в порядку,
визначеному законом України «Про
виконавче провадження». Право
стягувача аліментів на отримання
аліментів, у тому числі вказаної
заборгованості, не порушено і має бути
вирішено в порядку виконання судового
рішення про стягнення аліментів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 щодо часткового
звільнення від спліти заборгованості,
суд першої інстанції виходив з того, що
зазначені ОСОБА_2 обставини, що
стосуються його майнового і сімейного
стану, не можуть бути підставою для
звільнення від сплати аліментів на
неповнолітню дитину, стягнутих за
рішенням суду і не є підставою,
передбаченою СК України для зменшення
розміру заборгованості. Підстав для
звільнення платника аліментів від їх
сплати і від виплати виниклої
заборгованості - в межах даної справи -
не встановлено і відповідачем не
доведено. Інших вимог щодо зміни
розміру аліментів позивачем за
зустрічним позовом не заявлено.

Також суд першої інстанції, враховуючи,
що аліменти є періодичним щомісячним
платежем, і законом не передбачено
відстрочення виплати аліментів, що по
суті суперечить самому змісту такого
інституту, як аліменти, а також
враховуючи те, що відповідачем не
доведено наявність підстав,
передбачених ст.197 СК України, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення цієї частини позовних
вимог ОСОБА_2

Крім того, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 щодо звільнення
його від сплати пені, ( відмови судом у
задоволенні позивачу ОСОБА_3 у
стягнення пені), суд першої інстанції
виходив з того, що виконавчий документ
до виконання ОСОБА_3 (стягувачем) був
своєчасно поданий на виконання до
виконавчої служби, прострочення
виникло не з вини останньої.
Відповідач не довів наявності таких
поважних причин і суттєвих обставин,
які унеможливлювали виконання
відповідачем рішення суду про
стягнення аліментів і які робили
неможливим виплату аліментів
своєчасно і у визначеному судом
розмірі. Також ОСОБА_2 не довів
відсутність своєї вини у простроченні
аліментних платежів.

Стан здоров'я матері, яка з 01.08.2013року не
здатна до самообслуговування і
потребує постійного стороннього
догляду, за висновком суду першої
інстанції, не є достатньою підставою
для звільнення ОСОБА_2. від сплати пені,
оскільки мати останнього отримує
пенсію, інших підстав і доказів на
підтвердження того, що мати перебуває
на утриманні відповідача, останній
суду не надав. Мати відповідача отримує
пенсію та має другого повнолітнього
працездатного сина. Постільно хворою
мати відповідача стала лише з серпня
2013р., а аліменти прострочені впродовж
значно більшого періоду часу.
Наявність кредиту за машину також не є
підставою для зменшення розміру пені.

Відповідач допустив прострочення
сплати аліментів протягом тривалого
часу - з 2007року, у той час як доходи
останнього складали: у квітні 2007 р. - 1368
грн., у січні 2008 р - 2145,57 грн., у лютому 2008
р. - 1546, 49 грн. Крім того позивач ОСОБА_3
обмежилась зверненням з позовом про
стягнення пені лише за період
прострочення аліментів у 2013 році, що
само по собі зменшило розмір пені, на
яку мала право позивач.

Проаналізував наявні дані,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі та надані
сторонами, в їх сукупності, всі докази,
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України
та правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За доводами апеляційної скарги
ОСОБА_2 суд першої інстанції
безпідставно відхилив його доводи щодо
відсутності вини у виникненні
заборгованості та не врахував надані
ним докази щодо неможливості сплатити
заборгованості у повному обсязі та
відмовив у задоволенні його зустрічних
позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з
зазначеними доводами, оскільки
відсутність доходів не є підставою для
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами. ОСОБА_2 є працездатним,
доказів щодо неможливості працювати за
станом його здоров'я останнім суду не
надано.

Відповідно до роз'яснень п.22
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15 травня 2006 року № 3 передбачена
ст. 196 СК України відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що хвороба матері не є
достатньою підставою для звільнення
ОСОБА_2. від обов'язку щодо сплати
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Враховуючи, що крім відповідача
разом з матір'ю проживає ще один її
працездатний син, а відповідачем не
надано доказів того, що цей син, який
також має обов'язок щодо своєї матері,
не має можливості її доглядати, колегія
суддів вважає, що синовій обов'язок
відповідача не є пріоритетним
батьківському обов'язку ОСОБА_2 щодо
утримання неповнолітньої дитини.

Крім того, як вірно зазначено судом
першої інстанції, заборгованість зі
сплати аліментів у відповідача виникла
ще з 2007року, до тяжкої хвороби матері,
ОСОБА_2 своєчасно та в повному обсязі не
сплачував аліменти спочатку на двох
синів, а після повноліття одного з
синів і на другого сина, у той час як
позивач ОСОБА_3. зазначила у позовних
вимогах тільки період прострочення -
2013рік, що само по собі зменшило розмір
пені, на яку мала право позивач.

Підстав для зменшення пені судом
першої інстанції не встановлено,
вимоги щодо зменшення розміру пені
ОСОБА_2 суду не заявлялось.

Також колегія суддів не приймає до
уваги наданий апелянтом розрахунок
пені.

Відповідно до вимог ст. 196 СК
України при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотку від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням того, що аліменти
призначаються та виплачуються
(стягуються) щомісячно за змістом ст. 196
СК України пеня нараховується не на
всю заборгованість , а на суму
несплачених аліментів за той місяць, у
якому не проводилось стягнення
аліментів.

Пеня за один місяць прострочення
сплати аліментів становить 1% від
простроченої суми аліментного платежу
за місяць та загальної кількості днів
прострочення, до дня її погашення.

Загальний розмір пені за
прострочення сплати аліментів є сумою
пені, окремо нарахованої за кожен
місяць періоду, у якому було допущено
прострочення сплати аліментів до дня
її погашення.

На підставі зазначеного колегія
суддів вважає, що наданий апелянтом
розрахунок щодо нарахування пені за
місяць прострочення з розрахунку 1%
помноженому на кількість днів у цьому
місяці ( січень -31день, лютий-28днів,
квітень-30днів), не відповідає
положенням закону.

Щодо відсутності у зустрічній
позовній заяві вимоги про звільнення
відповідача від сплати пені, за
доводами апеляційної скарги, то
колегія суддів звертає увагу апелянта
на те, що ОСОБА_2 звертався до суду з
вимогою щодо відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, про що також
зазначено й у апеляційній скарзі, при
цьому ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги
безпідставністю позовних вимог ОСОБА_3
щодо стягнення з нього неустойки (пені)
та відсутністю своєї вини у виникненні
заборгованості, часткового звільнення
його від сплати заборгованості за
аліментами, що є передумовою для
звільнення від сплати пені.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Колегія суддів вважає, що наданий
судом першої інстанції аналіз щодо
відсутності підстав для звільнення
відповідача від сплати пені не є
підставою для скасування рішення за
вимогою апелянта, оскільки судом
надано аналіз щодо наявності вини
відповідача у виникненні
заборгованості за аліментами з
дослідженням усіх наданих
відповідачем доказів і саме з цих
підстав та наявності заборгованості,
судом були задоволенні (частково)
позовні вимоги ОСОБА_3 та відхилені
доводи ОСОБА_2 щодо відсутності його
вини.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
переглянуто колегією суддів в межах
доводів апеляційної скарги, порушень
норм матеріального та процесуального
права колегією суддів не встановлено, а
тому підстави для скасування рішення,
відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,
відхилити.

Рішення Артемівського районного
суду м.Луганська від 05 березня 2014року у
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа Артемівський
відділ державної виконавчої служби
Луганського МУЮ про стягнення
заборгованості по аліментам, пені за
прострочення сплати аліментів, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про часткове звільнення від
заборгованості по аліментам, залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: