АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7932/14 Справа №
інстанції - Кудрявцева Т. О.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

09 вересня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Дніпрометробуд»

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2014 року позивач звернувся до
суду з вищевказаною позовною заявою. В
обґрунтування заявлених вимог, з
урахуванням уточнень, посилається на
те, що відповідно до наказу голови
правління ПАТ «Дніпрометробуд» № 92
від 01.10.2013 року він був звільнений з
роботи 02.12.2013 року за п.1 ст. 40 КЗпП
України по скороченню штатів. При
звільненні відповідачем йому не була
виплачена заробітна плата у розмірі 11
486,00 грн., яка була виплачена йому лише
22.05.2014 року, тому середній заробіток за
час затримки розрахунку складає 18 900,00
грн., який позивач й просить стягнути, а
також суму індексу інфляції та
компенсацію з урахуванням індексу
споживчих цін в сумі 6424,00 грн. та
заподіяну моральну шкоду у розмірі 20
000,00 грн. (а.с.1, 51-53).

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2014
року позовні вимоги задоволені
частково. Стягнуто середній
заробіток за час затримки розрахунку у
розмірі 18 900,00 грн., моральну шкоду в
сумі 1 500,00 грн., а всього 20 400,00 грн. також
вирішено питання щодо судового витрат.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення суми індексу інфляції та
компенсації з урахуванням індексу
інфляції споживчих цін - відмовлено.
(а.с.70-72).

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду в
частині стягнення з ПАТ
«Дніпрометробуд» середнього заробітку
за час затримки розрахунку, моральної
шкоди та ухвалити нове, яким відмовити
у задоволені цих позовних вимог. (а.с.
77-80).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду в
оскаржуємій частині залишити без змін
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує
рішення суду в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, не оскаржуючи розрахунок
стягнутої суми, та моральної шкоди в
сумі 1500 грн., апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість
вищевказаного рішення суду першої
інстанції в цих межах. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
не оскаржується.

Судом 1 інстанції встановлено, що
позивач працював у ПАТ
«Дніпрометробуд» на посаді ведучого
інженера відділу
матеріально-технічного постачання. На
підставі наказу голови правління ПАТ
«Дніпрометробуд» № 92 від 01.10.2013 року,
згідно до наказу по підприємству від
02.12.2013 року № 252-ок позивач був
звільнений з роботи 02.12.2013 року за п.1
ст.40 КЗпП України за скороченням
штатів. При звільненні позивача
відповідачем не було здійснено з ним
повного розрахунку - не була виплачена
заробітна плата в сумі 11 486, 24 грн., що
підтверджується розрахунковим листом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, суд 1 інстанції
виходив із того, що при звільненні
позивача відповідачем не було
здійснено з ним повного розрахунку - не
була виплачена заробітна плата в сумі 11
486,24 грн. Повний розрахунок та виплату
позивачеві заробітної плати ПАТ
«Дніпрометробуд» здійснило лише 22.05.2014
року, що підтверджується довідкою
підприємства від 07.07.2014 року № 33. Таким
чином, середній заробіток за час
затримки виплати складає 18900,00 грн.
(щомісячний розмір заробітної плати
3150,00 грн. х 6 міс. затримки виплати = 18900,00
грн.)

При цьому суд 1 інстанції правильно
керувався ст. 116 КЗпП України,
відповідно до якої при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства
провадиться у день звільнення. Згідно
до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з
вини власника, або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені у
ст. 116 КЗпП України, підприємство
повинно виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині стягнення моральної шкоди
суд 1 інстанції виходив із того, що
затримка виплати заробітної плати
завдала позивачу моральну шкоду, яка
виразилася у душевних стражданнях,
занепокоєнні та нервозності, втраті
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя та життя
своєї сім»ї. При цьому судом було
враховано всі обставин, які мають
істотне значення для визначення
розміру моральної шкоди.

Зазначене відповідає положенням ст.23
ЦК України, відповідно до якої особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої в наслідок порушення її
прав. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначення розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Згідно ст.
237-1 КЗпП України відшкодування
власником, або уповноваженим ним
органом, моральна шкода працівнику
відшкодовується якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а оскаржуване
рішення, є законним та обґрунтованим й
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на те, що ПАТ «Дніпрометробуд» є
вузькоспеціалізованим підприємством,
100 % акцій якого належить державі в
особі Фонду державного майна України,
єдиним джерелом фінансування
будівництва метрополітену є кошти
Державного бюджету України та кошти
місцевих бюджетів, а тому підприємство
не має можливості виплачувати
заробітну плату у строки, встановлені
чинним законодавством України у
зв'язку з відсутністю основного і
єдиного джерела отримання коштів на
оплату праці працівників ПАТ
«Дніпрометробуд», а саме відсутністю
бюджетного фінансування на
будівництво метрополітену з боку
держави, а відтак відсутня й вина
підприємства у неможливості
своєчасного розрахунку із заробітної
плати, що виключає на думку апелянта
підстави для стягнення середнього
заробітку за весь період затримки
розрахунку та моральної шкоди, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
вони не ґрунтуються на законі і не
мають правового значення при вирішенні
даної справи, оскільки відсутність
коштів у роботодавця не звільняє його
від обов'язку виконання вимог
встановлених ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Інші доводи апелянта, приведені в
апеляційній скарзі фактично зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду 1 інстанції, яким у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
в оскаржуємій частині відповідає
вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 14 липня 2014 року
в оскаржуємій частині - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: