Номер провадження: 22-ц/785/6838/14
Головуючий у першій інстанції Абухін
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Черевка П.М.,
Кононенко Н.А.,

за участю секретаря - Орлової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 26 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Одеської міської ради, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Правозахисна група
«Варта», ОСОБА_3 - «Про стягнення
упущеної вигоди» -

ВСТАНОВИЛА:

20.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
зазначеним позовом, по якому просив
стягнути з відповідача упущену вигоду
у розмірі 22000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що 14.05.2013 року
між позивачем і ОСОБА_3 був укладений
договір доручення, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 готує від його імені та в
інтересах довірителя об'єктивне та
обґрунтоване звернення до
компетентного органу, що має на меті
реалізацію довірителем права на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,10 га. в адміністративних межах
м. Одеси. Предмет договору полягав в
наданні правової допомоги громадянину
реалізувати його право на безкоштовне
отримання земельної ділянки,
відповідно до положень чинного
законодавства. Згідно до умов
вказаного договору, отримання
належної відповіді на звернення, що
засвідчується в передбаченому цим
договором акті виконаних робіт надає
повіреному право отримати від
довірителя винагороди у розмірі 22000
грн.

Позивач, також, зазначав, що ним,
відповідно до чинного законодавства
було підготовлено та подано для ОСОБА_3
клопотання до ОМР щодо отримання у
власність ( безоплатно) земельної
ділянки комунальної власності,
орієнтовною площею 0,10 га., але
відповідачем по справі на
вищезазначене клопотання було надано
негативну відповідь, що полягала у
фактичній відмові надати громадянину
ОСОБА_3 земельну ділянку.

Позивач, будучи сповіщеним належним
чином, до суду не з'явився, надавши
судові письмову заяву, відповідно до
якої позов підтримує, просив його
задовольнити та справу розглянути за
його відсутності.

Представник відповідача до суду не
з'явився, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином. Надав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності та заперечення на позовну
заяву.

Треті особи до суду не з'явились, про
дату, час та місце проведення судового
засідання повідомлені належним чином.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 26.03.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

19.06.2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на неповне
з'ясування обставин по справі районним
судом, посилаючись на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив
із того, що заявлені позовні вимоги
безпідставні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

14.05.2013 року між позивачем ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 укладений договір доручення №
38/05/13-зд, відповідно до умов якого
позивач готує від імені та в інтересах
довірителя об'єктивне та обґрунтоване
звернення до компетентного органу, що
має на меті реалізацію довірителем
права на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку площею 0,10 га в
адміністративних межах м. Одеси.

Предмет договору полягає в наданні
допомоги громадянину реалізувати його
право на безкоштовне отримання
земельної ділянки, відповідно до
чинного законодавства.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного
договору, отримання належної
відповіді на звернення в порядку п. 2.1
даного договору, що засвідчується в
передбаченому цим договором Акті
виконаних робіт надає повіреному право
отримати від довірителя винагороди у
розмірі 22000 грн.

Позивачем в позові зазначено, що ним,
відповідно до чинного законодавства
було підготовлено та подано для ОСОБА_3
клопотання до ОМР щодо отримання у
власність (безоплатно) земельної
ділянки комунальної власності,
орієнтовною площею 0,10 га.

Відповідачем по справі на
вищезазначене клопотання було надано
негативну відповідь, що полягала у
фактичній відмові надати ОСОБА_3
земельну ділянку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Під
захистом розуміються дії
уповноваженої особи, діяльність
юрисдикційних органів та осіб, які у
передбаченому законом порядку
зобов'язані вжити заходів до
поновлення порушеного, оспорюваного чи
невизнаного цивільного права.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. До складу шкоди також
включаються доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Як зазначено в п.2 Постанови Пленуму ВСУ
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовом про
відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992
року, розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 26.11.2013 року відмовлено
у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до ОМР, директора
Департаменту комунальної власності
ОМР про визнання дій ОМР щодо порушення
процедури клопотань про надання
безоплатно у власність земельних
ділянок протиправними, зобов'язання
вчинити певні дії, відшкодування шкоди.

Таким чином, дії Одеської міської ради
щодо ОСОБА_3 правомірними.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що між
неотриманням позивачем винагороди по
вищезазначеному договору та діями ОМР
по розгляду клопотання про надання
ОСОБА_3 земельної ділянки у власність
відсутній причинний зв'язок, та вина в
цьому ОМР.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок районного суду, що
підстави для стягнення з Одеської
міської ради матеріальної шкоди у
вигляді упущеної вигоди на користь
позивача - відсутні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 26 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

Н.А.Кононенко

П.М. Черевко

24.09.2014 року
м. Одеса