РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11228/13-ц

пр. № 2/759/235/14

29 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді -
Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовом про виселення ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1, яка йому належить на
підставі приватної власності.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали та
просили його задовольнити, посилаючись
на обставини, викладені у позовній
заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, квартира АДРЕСА_1
належала на праві приватної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних долях (а.с. 5)

Після смерті від ОСОБА_3 ? частини
квартири АДРЕСА_1 перейшла у спадок
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право за заповітом від 08 лютого 1999
року, посідченим ДН 12 КДНК ОСОБА_4 ( а.с. 4)

У спірній квартирі, відповідно до
довідки з місця проживання сім'ї та
реєстрації, проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_5, що було підтверджено
довідкою форми №3 №909 від 10.07.2013 року.

Підставою для подання даного позову
стало те, що на думку позивача,
відповідач порушує правила співжиття у
даній квартирі, що полягає у тому, що
відповідачка постійно провокує із ним
конфлікти, а відтак подальше спільне
користування житловою площею позивач
вважає неможливим і просить ухвалити
судове рішення про виселення
відповідача із вказаного житлового
приміщення.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення позову, вказувала на те, що
їх спільна малолітня дитина, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з ними у вказаній
квартирі з народження, а відтак дитина
потребує догляду і виховання у тому
числі і від матері, що унеможливлює її
виселення із житлового приміщення і
задоволення позову.

Відповідно до статті 116 ЖК України
виселення може мати місце якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу власника
або інших заінтересованих осіб
проводиться без надання іншого жилого
приміщення.

Таким чином, для застосування норми
цієї статті необхідна наявність двох
умов: систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурою, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями, а також заходи громадського
впливу, вжиття на зборах жильців
будинку чи членів житлово-будівельних
кооперативів, трудових колективів
тощо.

Дійсно, як установлено судом і
убачається з матеріалів справи,
неодноразово звертався до
правоохоронних органів із заявами щодо
протиправних дій для вжиття заходів
щодо захисту порушених прав.

Аналізуючи зміст зазначених звернень,
відповідей від слідчих органів,
пояснень сторін і свідків у справі, суд
доходить до висновку, що між сторонами
у справі існує тривалий конфлікт з
побутових питань. Самі по собі побутові
непорозуміння, не підпадають під
визначення «систематичне порушення
правил співжиття», що є необхідною
підставою для вирішення питання про
виселення мешканця на підставі статті
116 ЖК України.

Крім того, частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України
встановлено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належать,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч. 2 ст. 64 ЖК України, зокрема один з
подружжя власника, їх діти і батьки.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Таким чином, відповідач має законне
право користуватися спірною квартирою,
оскільки є членом сім'ї позивача
(рідним сином) та вселився до спірної
квартири у встановленому законом
порядку за згодою позивача.

Зважаючи на те, що відповідач
використовує спірну квартиру за
призначенням (проживає в ній), правила
співжиття не порушує, будь-які заходи
попередження чи громадського впливу до
нього не застосовувались, суд дійшов
висновку про недоведеність позивачем
чинення йому перешкод у користуванні
житлом та систематичного порушення
правил співжиття, яке б зумовлювало
неможливість спільного проживання в
одній квартирі, що свідчить про
безпідставність даного позову і
зумовлює необхідність відмови у його
задоволенні.

Керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 62, 212 - 215 ЦПК
України, ст. ст. 157, 116 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: