АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/8462/2014
інстанції: Диба О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4вересня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової
І.М.

суддів Качана В.Я.

КирилюкГ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Оболонського
районного суду міста Києва від 13
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
спільне життя з відповідачем не
склалося, оскільки вони мають різні
характери та погляди на життя.
Зазначив, що від шлюбу мають
повнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та повнолітню доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи, що подальше проживання з
відповідачем та збереження шлюбу
неможливі, так як це суперечить його
інтересам, просив позов задовольнити.

Рішенням (заочним) Оболонського
районного суду міста Києва від 13
березня 2014 року позов задоволено,
розірвано зареєстрований між
сторонами 29 листопада 1986 року шлюб.

Ухвалою Оболонського районного суду
міста Києва від 23 травня 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Апелянт зазначає, що не погоджується з
рішенням суду першої інстанції та
вважає його незаконним, оскільки суд не
вжив заходів щодо примирення подружжя,
які передбачені статтею 111 СК України,
та не розглянув її заяву про надання
строку на примирення від 30 квітня 2014
року, в результаті чого вона не мала
можливості в повному обсязі
реалізувати своє право на захист
інтересів.

В суді апеляційної інстанції, в
судовому засіданні 3 липня 2014 року,
ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та
просила її задовольнити.

ОСОБА_3 проти апеляційної скарги
заперечував, просив заочне рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що 29 листопада 1986 року Палацом
реєстрації шлюбів і новонароджених був
зареєстрований шлюб між позивачем та
відповідачем, про що зроблено
відповідний актовий запис № 6249.

Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей
немає.

Сторони спільного господарства не
ведуть, стосунків не підтримують, шлюб
носить лише формальний характер. Спору
щодо розподілу спільного сумісного
майна подружжя у сторін, на момент
розгляду справи судом немає.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду
відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
фактично шлюбні відносини між
подружжям припинені, а примирення є
неможливим, оскільки подальше спільне
життя і збереження сім'ї є суперечить
інтересам позивача та відповідача.

У своїй апеляційній скарзі відповідач
посилалася на ті обставини, що судом не
було вжито усіх заходів для збереження
сім'ї, а саме не надано сторонам строку
на примирення.

У зв'язку із чим, колегією суддів 3 липня
2014 року надано такий строк сторонам до 4
вересня 2014 року.

Разом з тим, вказаний захід позитивних
результатів не дав, у судовому
засіданні сторони підтвердили факт
неможливості подальшого спільного
проживання та збереження сім'ї,
оскільки зазначене суперечить
інтересам кожного з них.

Беручи до уваги зазначене, доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
такими, що не можуть вплинути на
висновки суду першої інстанції щодо
необхідності задоволення вимог про
розірвання шлюбу.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду міста Києва від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
В.Я. Качан

Г.М.Кирилюк