Справа №521/1947/13-ц
Провадження №2/521/2492/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 23» червня 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання
Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк», за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору- ОСОБА_3 про розірвання
договору поруки,-

в с т а н о в и в :

11 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Малиновського районного суду м. Одеси з
позовом до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк», за участю третьої особи
ОСОБА_3 про розірвання договору поруки.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач,
посилався на те, що 19.12.2007 року між
ОСОБА_1 та Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
«Приватбанк» був укладений договір
поруки №OD30AK01400060/Р1. Згідно умовам цього
договору, ОСОБА_1 поручався перед
банком за невиконання зобов'язань
позичальником по кредитному договору
від 19.12.2007 року №OD30AK01400060, укладеним між
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «Приватбанк» та
ОСОБА_3. У період дії договору поруки,
відповідач порушив умови договору
поруки.

Порушення умов договору на думку
позивача полягають у тому, що банк не
надсилав поручителю письмову вимогу з
вказівкою невиконаного зобов'язання і
у тому, що поручитель не був
ознайомлений з умовами кредитного
договору та банк не попередив
поручителя про усі зобов'язання і їх
розмір, а також, позивач вважає, що усі
зобов'язання за кредитним договором
виконанні у повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги позову підтримав у
повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, проти його
задоволення заперечувала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 у
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
19.12.2007 року між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» був укладений
договір поруки №OD30AK01400060/Р1. Згідно
умовам цього договору, ОСОБА_1
поручався перед банком за невиконання
зобов'язань позичальником по
кредитному договору від 19.12.2007 року
№OD30AK01400060, укладеним між Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_3. У період
дії договору поруки, відповідач
порушив умови договору поруки.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору. У разі односторонньої
відмови від договору у повному обсязі
або частково, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Позивач посилається на те, що він не був
ознайомлений з умовами кредитного
договору, проте зазначені доводи є
необґрунтованими, так як відповідно до
п.3 договору поруки №OD30AK01400060/Р1
поручитель з умовами кредитного
договору був ознайомлений.

Відповідно до п. 24 Пленуму ВСС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин "
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. При
цьому сама по собі умова договору про
дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Відповідно до п.12 договору поруки
«поручительство по этому договору
прекращается по истечению 5 лет со дня
наступления срока возврата кредита по
кредитному договору».

Як вбачається із матеріалів справи, у
2012 році Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк»
звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості до
Індустріального суду м.
Дніпропетровськ.

Відповідно до п. 22 Пленуму ВСС України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Позивач стверджує, що у розрахунку
заборгованості не враховані усі
проплати, але це не відповідає
дійсності, так як у матеріалах справи
міститься розрахунок заборгованості у
якому вказані усі проплати.

Посилання відповідача на те що,
заставний автомобіль, який належить
ОСОБА_4 був переданий банку і тому
зобов'язання позичальника були
виконані є необґрунтованим, тому що
навіть при реалізації заставного
майна, сума боргу не була погашена у
повному обсязі, про що свідчить
розрахунок заборгованості.

Позивач ставить питання про
розірвання договору на підставі ч.2 ст
651 ЦК України, але позивачем не доведено
наявність істотного порушення
договору та наявність шкоди, завданої
цим порушенням другою стороною. Така
шкода може бути виражена як у вигляді
реальних збитків та (або) упущеної
вигоди, так і моральної (немайнової)
шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового роту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в йому обсязі як від усіх
боржників разом, так і від будь-кого з
них окремо.

Відповідно до ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком, договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
прострочення збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 1054
та частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України наслідками порушення
боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
Заявника достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

За таких обставин, враховуючи принцип
обов'язковості виконання зобов'язання,
принцип недопустимості односторонньої
відмови від виконання зобов'язання, суд
відмовляє у задоволенні позову..

Керуючись Пленумом ВСС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", ст.ст. 11, 509, 524,
525, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.
15, 31, 88, 197, 213, 214, 217, 224-225 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк», за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
ОСОБА_3 про розірвання договору поруки -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Малиновського
районного суду міста Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
А.П. ЦЕЛУХ