Справа № 274/8024/13-ц
пр.№ 2/0274/523/14
Рішення

Іменем України

18.09.2014 року Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області в складі головуючого судді
Потапової Т.М., з участю секретаря
Білань О.В., представника позивачки
ОСОБА_1, представника відповідача ПАТ
КБ "Приватбанк" - Українця М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„Приватбанк", ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору іпотеки, -

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з
зазначеним позовом в своїх інтересах
та малолітньої дитини. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що 05.10.2006 року
між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_5 був
укладений кредитний договір № ZRSWG00000063,
в той же день був укладений договір
іпотеки нею та ОСОБА_5 як
іпотекодавцями з ПАТ КБ „Приватбанк"
як іпотекодержателем, згідно з яким
ними в іпотеку була передана
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, договір
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6. Квартира належить
іпотекодавцям на праві спільної
часткової власності відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 02.11.2004 року. На момент укладення
договору іпотеки в квартирі проживала
та була зареєстрована її малолітня
дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак
договір іпотеки був укладений без
дозволу органу опіки та піклування та
всупереч інтересам дитини, з
порушенням законів „Про охорону
дитинства" та „Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей". Просить визнати
договір іпотеки недійсним.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав з
зазначених підстав. Суду пояснив, що
позов пред'явлений на захист інтересів
дитини, оскільки правочин суперечить
вимогам закону. На момент укладення
договору іпотеки в квартирі проживала
і була зареєстрована малолітня дитина,
однак у нотаріуса не було довідки про
реєстрацію дитини.Правочин укладений
без згоди органу опіки.

Представник відповідача ПАТ КБ
„Приватбанк" проти позову заперечив,
мотивуючи тим, що позивачка та ОСОБА_5,
надаючи квартиру в іпотеку банку ввели
банк в оману, не повідомивши про факт
проживання та реєстрації малолітньої
дитини та надавши неправдиві
документи. В довідці ВЖРЕП від 06.10.2006
року зазначено про відсутність
неповнолітніх дітей в даному житловому
приміщенні. У формі „Б" паспортистом
зроблений запис про зняття дитини з
реєстрації, тому на момент укладення
договору дитина в квартирі не була
зареєстрована.

Відповідачка ОСОБА_5 позов
визнала, суду пояснила, що ОСОБА_7
просив допомогти йому в бізнесі, вона
погодилася та надала йому документи на
квартиру, вона з дочкою ОСОБА_3 були у
нотаріуса ОСОБА_6 та розписалися в
документах, тоді вона зрозуміла, що про
дитину в документах не зазначено.

Представник органу опіки та піклування
в судове засідання не з'явився, надав
заяву з проханням розглядати справу за
його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши письмові докази,
суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Судом встановлені наступні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

05.10.2006 року між ЗАТ КБ
„Приватбанк", правонаступником якого є
ПАТ КБ „Приватбанк", та ОСОБА_5 був
укладений кредитний договір про
отримання кредитних коштів в сумі 84800
грн.. В забезпечення виконання
зобов'язань за цим договором 05.10.2006 року
укладений договір іпотеки № ZRSWG00000063
між позивачкою ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ЗАТ КБ
„Приватбанк", згідно з яким в іпотеку
банку передано двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 02.11.2004 року. (а.с.48-49,50-51,52,53) При
укладенні договору іпотеки дозвіл
органу опіки та піклування не
отримувався.(а.с.22)

Позивачка ОСОБА_3 має малолітню
дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.9)

Згідно з довідкою ПЖРЕП-6 від 03.11.2008 року
в квартирі зареєстровані: ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 з 22.01.1991 року, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.12.2005 року.(а.с.23)

Відповідно до частини другої та
третьої ст. 18 "Про охорону дитинства"
діти члена сім'ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчужені жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та 17 Закону України «Про
охорону дитинства», батьки та особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки та піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовитися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватись від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Статтею 12 Закону України „Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей"
передбачено, що для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, потрібна попередня згода органів
опіки та піклування.

Аналогічні вимоги містяться і в п.40
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
України №20/5 від 03.03.2004 року.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
як зазначено у частині шостій статті 203
ЦК України, у протилежному випадку
такий правочин є нікчемним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України.

В матеріалах нотаріальної справи
наявна довідка ПЖРЕП-6 від 06.10.2006 року №
32, видана ОСОБА_3 про те, що за адресою
АДРЕСА_1 не зареєстровані малолітні та
неповнолітні діти.(а.с.56)

Допитана в якості свідка ОСОБА_3
суду пояснила, що мати попросила її
розписатися в документах у нотаріуса,
що вона і зробила, сама ніяких
документів не оформляла, лише передала
матері свій паспорт.

Відповідачка ОСОБА_5 ствердила, що
також особисто не оформляла будь-яких
документів, на прохання ОСОБА_7 надала
йому документи на квартиру, потім ці
документи їй повернув ОСОБА_9.
Документи підписувала разом з дочкою у
нотаріуса.

Свідок ОСОБА_10 - паспортист ВЖРЕП
№ 7, суду пояснила, що раніше працювала
паспортистом ПЖРЕП-6, ОСОБА_3 забирала
форму А для виписки дитини до батька,
приватизували квартиру, потім прийшла
щоб прописати дітей. В формі „А" дитина
зареєстрована з 2005 року, в формі „Б"
вона зробила запис про виписку дитини,
через два місяці звернулися щоб знову
прописати дитину в цю квартиру,
документів про виписку не надали, тому
вона стерла запис про виписку дитини,
це її помилка. Визнала, що надавала
довідку про відсутність неповнолітніх
дітей, бо дитина в цей період була
виписана.

В матеріалах справи наявні
довідки, які були видані паспортистом
ОСОБА_10. В довідці від 06.10.2006 року
зазначено, що в спірній квартирі не
зареєстровані малолітні чи
неповнолітні діти, в довідці від 03.11.2008
року містяться відомості про
реєстрацію в цій квартирі ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.12.2005 року, в довідці № 64
від 11.02.2014 року вказано, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прописана за адресою
АДРЕСА_1 з 23.12.2005 року по цей час
безперервно.(а.с.62)

Згідно з довідкою Бердичівського
РС УДМС України в Житомирській області
від 12.02.2014 року позивачка у справі -
ОСОБА_3 зареєстрована в спірній
квартирі з 11.12.2003 року разом з дочкою
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.12.2005 року.(а.с.63)

В судовому засіданні судом оглянуті
форма „А" і форма „Б" (копії а.с.128,129),
змістом яких підтверджується факт
реєстрації позивачки в спірній
квартирі з 11.12.2003 року з дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочкою ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3, остання знята з
реєстрації до батька в 2010 році. В формі
„Б" ОСОБА_4 зареєстрована 23.12.2005 року, в
графі „дата виписки" - запис стерта
паспортистом ОСОБА_10, про що вона
пояснила суду як свідок.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» ( в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Довідка про реєстрацію місця
проживання або місця перебування -
документ, який видається органом
реєстрації особі за її вимогою та
підтверджує реєстрацію місця
проживання або місця перебування
особи.

При зміні місця проживання в межах
адміністративно-територіальної
одиниці, на яку поширюється
повноваження органу реєстрації, особа,
яка зареєструвала місце проживання,
або її законний представник повинні
письмово повідомити про це відповідний
орган реєстрації протягом семи днів.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає.

Позивачка ОСОБА_3 - мати малолітньої
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає
та зареєстрована в спірній квартирі,
цей факт не оспорюється та
підтверджений документально органом
реєстрації.

Відповідно до ст.3 ЗУ „Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" зняття з
реєстрації місяця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи. Як вбачається з
матеріалів справи ані ОСОБА_3, ані
ОСОБА_5 заяви про зняття з реєстрації
дитини не подавали.

На час виникнення спірних
правовідносин дитина не досягла віку
одного року, була зареєстрована по
місцю реєстрації матері та постійно
проживала з нею. До такого висновку суд
дійшов з пояснень сторін, свідка
ОСОБА_10, аналізу документів ПЖРЕП-6 та
реєстраційної служби УДМС. Факт зняття
з реєстрації дитини не підтверджений
належними та допустимими доказами.

Згідно п.12.9 договору іпотеки даний
договір підписаний Іпотекодавцями
добровільно. При укладенні цього
договору Іпотекодавцями враховані
інтереси дітей та інших членів сім'ї і
осіб, які мають право користування
даним Предметом іпотеки (при їх
наявності). Особи, які мешкають та
зареєстровані у Предметі іпотеки (при
їх наявності), дали згоду на їх
виселення.

Однак, як вбачається з
досліджених доказів, при укладанні
договору іпотеки не були враховані
законні інтереси малолітньої дитини
ОСОБА_4, яка постійно мешкала в спірній
квартирі, що є предметом іпотеки.

На день посвідчення цього
договору нотаріусу взагалі не було
надано довідки про наявність або
відсутність у квартирі малолітніх або
неповнолітніх дітей. Договір іпотеки
укладений та посвідчений нотаріально
05.10.2006 року, довідка ПЖРЕП-6 про
відсутність реєстрації малолітніх та
неповнолітніх дітей видана 06.10.2006
року.(оригінал довідки в нотаріальній
справі)

З пояснень позивачки та
відповідачки ОСОБА_5 вбачається, що
вони документи на оформлення
кредитного та іпотечного договорів не
готували, а лише підписали документи у
нотаріуса, цією справою займався
ОСОБА_7, який ввів ОСОБА_5 в оману,
вироком суду засуджений за шахрайські
дії.

Згідно з вироком Бердичівського
міськрайсуду від 05.11.2013 року ОСОБА_7 та
ОСОБА_9 визнані винними у вчиненні
шахрайських дій стосовно потерпілої
ОСОБА_5, підробці і використанні
завідомо підроблених документів, ввели
її в оману, вмовили вчинити правочин з
банківською установою з метою
заволодіння кредитними коштами.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України
правочин, що вчиняється
батьками(усиновлювачами) не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх та
непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.3 ст.209 цього
Кодексу нотаріальне посвідчення може
бути вчинене на тексті лише такого
правочину, який відповідає загальним
вимогам, встановленим статтею 203 цього
Кодексу.

Згідно із ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5 та 6
статті 203 цього кодексу.

Отже, судом встановлено, що
іпотечний договір від 05.10.2006 року
укладений сторонами з порушенням вимог
закону, зокрема, ст.ст.71,203,209,224 ЦК
України, ст..177 Сімейного кодексу
України, законів „Про охорону
дитинства" та „Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей". Суд вбачає
законні підстави для задоволення
позову та визнання оспорюваного
договору іпотеки недійсним.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідачів
судові витрати: сплачений позивачкою
судовий збір в сумі 229,40 грн..

Керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212-215ЦПК України,
суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк", ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
іпотеки задовольнити.

Визнати недійсним договір
іпотеки № ZRSWG00000063 від 05.10.2006 року,
укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк „Приватбанк",
посвідчений приватним нотаріусом
Бердичівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованим в
реєстрі за № 2889.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі
229,40 грн. по 114,70 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Потапова Т.М.