Ухвала

іменем україни

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.суддів:Касьяна О.П.,Коротуна В.М.,
Мостової Г.І.Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спеціалізована пересувна
механізована колона №1" до ОСОБА_6,
третя особа - Двадцять друга київська
державна нотаріальна контора, про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю "Спеціалізована
пересувна механізована колона № 1" на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 23 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 23 січня 2014 року, в
задоволенні позовних вимог ТОВ
"Спеціалізована пересувна
механізована колона № 1" відмовлено.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
на таких підставах.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з висновком
якого погодився і суд апеляційної
інстанції, виходив з їх
необґрунтованості, оскільки позивачем
не було надано доказів, що оспорюване
свідоцтво про право на спадщину було
видане в порушення вимог ст.203 ЦПК
України.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Пленумом Верховного Суду України у
пункті 27 Постанови від 30 травня 2008 року
№ 7 "Про судову практику у справах про
спадкування" роз'яснено, що відповідно
до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Судами встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину від 22
листопада 2012 року, посвідченого
державним нотаріусом Двадцять другої
київської державної нотаріальної
контори - Сафоновим С.Л., ОСОБА_6 є
спадкоємцем 1/2 частки грошових вкладів,
що належали ОСОБА_8, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі договору
№ 1 На пайову участь у будівництві
житлового будинку від 19 березня 2007
року, з урахуванням довідки № 245,
виданої 19 жовтня 2011 року позивачем, та
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
жовтня 2012 року в справі № 2-1077/12.

За змістом ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Так, відповідно до договору №1 від 19
березня 2007 року на пайову участь у
будівництві житлового будинку позивач,
як забудовник, зобов'язався за рахунок
залучених від померлого, як інвестора,
коштів виконати будівництво житлового
будинку, в якому міститься об'єкт
пайової участі, а інвестор зобов'язався
забезпечити відповідне фінансування
об'єкта та прийняти його у власність на
умовах цього договору. Отже, за умовами
цього договору померлий мав право на
отримання у власність квартири, та
права, які визначені у пункті 3.2
договору.

Умов, які притаманні договору вкладу
грошових коштів цей договір не містить.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

У зобов'язаннях, не пов'язаних з особою
інвестора, смерть не призводить до
припинення зобов'язання. У такому разі
відбувається перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб - спадкоємців.

Зобов'язання за договором на пайову
участь в будівництві житлового будинку
не є таким, що нерозривно пов'язане з
особою вкладника, а тому в разі його
смерті, на спадкоємців, які прийняли
спадщину, покладаються права та
обов'язки передбачені таким договором.

Суди вирішуючи спір на вказане уваги не
звернули, в порушення вимог ст. 213, 214 ЦПК
України дійшли передчасного висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог товариства з обмеженою
відповідальністю "Спеціалізована
пересувна механізована колона №1"

Відповідно до частини другої ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 вересня 2013 року
та ухвала апеляційного суду Київської
області від 23 січня 2014 року, підлягають
скасуванню з передачею справи на
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спеціалізована пересувна
механізована колона №1" задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 23 січня 2014
року, скасувати.

Справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Спеціалізована пересувна
механізована колона №1" до ОСОБА_6,
третя особа - Двадцять друга київська
державна нотаріальна контора, про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом передати на
новий розгляд до Києво-Святошинського
районного суду Київської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:О.П. Касьян
В.М. Коротун Г.І. Мостова С.П. Штелик