АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н.
Ю.

суддів Одинака
О.О., Кулянди М.І.

секретаря
Скрипник С.В.

за участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників
відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод
у користуванні власністю, зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні власністю за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 24 липня 2014
року,

встановила:

ОСОБА_5 у квітні 2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Вказувала, що є власником житлового
будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані по АДРЕСА_1.

Зазначала, що ОСОБА_6 здійснено
конструкцію покрівлі гаражу, що
розташований по АДРЕСА_2, з порушенням
вимог п.2.17 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основні
положення», п.3.25 ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень».

Посилаючись на порушення права
власності, створення загрози знищення
або ушкодження будівлі, перешкод у
здійсненні обслуговування майна,
ОСОБА_5 просила зобов'язати ОСОБА_6
прибрати конструкцію покрівлі гаражу,
що розташований по АДРЕСА_2.

№22ц-1329 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Оленчук І.В.

Категорія 2/5
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Під час розгляду справи ОСОБА_6
звернулася до суду із зустрічним

позовом до ОСОБА_5 про знесення
самочинного будівництва.

Вказувала на право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_2.

Посилаючись на здійснення ОСОБА_5
самочинного будівництва сараю літ.Г, що
знаходиться по АДРЕСА_1, з порушенням
будівельних норм та правил, зазначала
про порушення права користування
майном.

Просила зобов'язати ОСОБА_5 знести
самовільно, з порушенням норм ДБН
побудований сарай під літерою «Г».
розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 24 липня
2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
власністю задоволено, постановлено
зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні власністю шляхом
демонтажу конструкції покрівлі гаражу,
розташованого по АДРЕСА_2.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
власністю задоволено, зобов'язано
ОСОБА_5 усунути перешкоди у
користуванні власністю шляхом
демонтажу сараю літ.Г, що розташований
по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить
рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 24 липня 2014
року змінити, відмовити у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
власністю.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ч.2
ст.386 ЦК України та вважав встановленим
що ОСОБА_6 облаштовано покрівлю гаражу,
що знаходиться по АДРЕСА_2, а ОСОБА_5
здійснено будівництво сараю літ.Г, що
знаходиться по АДРЕСА_1, з порушенням
вимог п.3.25 ДБН 360-92** «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень».

На обґрунтування таких висновків суд
першої інстанції послався на
будівельне-технічне дослідження
експерта ОСОБА_7 від 14 січня 2014 року №
337, відповідно якого при зведенні
покрівлі гаражу будинковолодіння
АДРЕСА_2 порушені вимоги п.2.17 ДБН
В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові
будинки. Основні положення», відстань
від межі до стіни сараю
будинковолодіння АДРЕСА_1 складає 0,44 м,
що не відповідає вимогам п.3.25 ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень».

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в сумі
першої інстанції.

Судове рішення в частині задоволення
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні власністю,
зобов»язання ОСОБА_6 усунути перешкоди
у користуванні власністю шляхом
демонтажу конструкції покрівлі гаражу,
розташованого по АДРЕСА_2, не
оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_6, звертаючись до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_5, просила
зобов»язати ОСОБА_5 знести самовільно
побудований сарай літ.Г, що
розташований по АДРЕСА_1.

Ураховуючи наведене, предметом
зустрічного позову ОСОБА_6, тобто
матеріально-правовою вимогою, стосовно
якої ОСОБА_6 просила ухвалити судове
рішення, є знесення самочинного
будівництва.

Водночас підставою зустрічного позову
ОСОБА_6, тобто обставинами, якими
остання обґрунтовувала свої вимоги, є
порушення права власності ОСОБА_6,
зокрема, права користування майном
внаслідок здійснення ОСОБА_5
самочинного будівництва сараю літ.Г, що
розташований по АДРЕСА_1, з порушенням
будівельних норм і правил.

Таким чином права ОСОБА_6, за захистом
яких вона звернулася до суду,
випливають з права власності на майно.

Частиною першою статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України
власник, який має підстави передбачити
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Отже, порушення права власності та
права користування майном є предметом
доказування.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

На підставі ч.7 наведеної норми у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

З роз'яснень викладених у п.22 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» вбачається, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування про зобов'язання особи,
яка, маючи дозвіл на будівництво
нерухомого майна, допустила при цьому
істотне відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, чи істотне
порушення будівельних норм і правил,
провести відповідну перебудову можуть
бути заявлені як у разі, коли ці
відхилення були допущені при
будівництві нерухомості, так і
внаслідок перебудови під час її
експлуатації (частина сьома статті 376
ЦК).

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

Пунктом 5 наведеної Постанови
роз'яснено, що відповідно до вимог
статті 376 ЦК право на звернення до суду
з позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття
391 ЦК).

Розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова об'єкту
та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови.

Звертаючись з зустрічним позовом
ОСОБА_6, не зазначала обставин
порушення права користування майном
внаслідок здійснення ОСОБА_5
самочинного будівництва сараю літ.Г, що
розташований по АДРЕСА_1, з порушенням
будівельних норм і правил, яким саме
майном.

З приєднаного до матеріалів справи
будівельно-технічного дослідження
експерта ОСОБА_7 від 14 січня 2014 року №
337 вбачається, що межа між
будинковолодінням №6 та
будинковолодінням АДРЕСА_1 являє собою
бетонний цоколь з металевими
стовпчиками, сарай літ.Г
будинковолодіння АДРЕСА_1 розташований
на відстані 0,44 м від межі (а.с.16).

Разом з тим у матеріалах справи
відсутні докази про те, що здійснення
ОСОБА_5 самочинного будівництва сараю
літ.Г по АДРЕСА_1 з порушенням
будівельних норм і правил само по собі
створює об»єктивне порушення права
власності ОСОБА_6 на бетонний цоколь з
металевими стовпчиками, який являє
собою межу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин рішення
Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 24 липня 2014
року в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_6,
зобов»язання ОСОБА_5 усунути перешкоди
в користуванні власністю шляхом
демонтажу самовільно збудованого
сараю літ.Г, що розташований по АДРЕСА_1,
підлягає скасуванню з підстав,
передбачених п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд
сприяє всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.23 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)" у необхідних
випадках для з'ясування питань, що
виникають при розгляді таких справ і
потребують спеціальних знань, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може призначити відповідну експертизу
згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Апеляційним судом роз»яснено
представникам позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4
право уточнити позовні вимоги,
зазначити майно та обставини порушення
права користування цим майном
внаслідок здійснення ОСОБА_5
самочинного будівництва сараю літ.Г, що
розташований по АДРЕСА_1, з порушенням
будівельних норм і правил, призначення
відповідної експертизи.

Однак, ОСОБА_6 ухилилася від доведення
обставин порушення права власності на
конкретне майно, неможливості
перебудови самочинно збудованого
сараю літ.Г, що розташований по АДРЕСА_1,
відмови ОСОБА_5, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови.

У такому разі підстав для зобов»язання
ОСОБА_5 знести самочинно збудований
сарай літ.Г, що розташований по АДРЕСА_1,
немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 24 липня 2014
року в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
власністю, зобов»язання ОСОБА_5 усунути
перешкоди в користуванні власністю
шляхом демонтажу самовільно
збудованого сараю літ.Г, що
розташований по АДРЕСА_1, скасувати.

У зустрічному позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом знесення відмовити.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: