Справа № 265/2160/14-ц
Провадження № 2/265/1361/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарі            Хайтуловій
Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Маріуполі Донецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

31 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності на недобудований готовністю
66% жилий будинок, розташований за
адресою: місто Маріуполь вулиця
Олімпійська будинок 258, який
складається з жилого будинку літ. А-1,
літньої кухні Б-1, сараю літ. В-1,
вбиральні літ. Г-1, огорожі № 1-3,
тротуару 1, погребу літ. А/п, загальною
площею 60,6 кв.м., жилою площею 53,2 кв.м., на
земельні ділянці 0,0441 га., в порядку
спадкування за заповітом. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що 14 серпня 2012 року
померла його тітка ОСОБА_2, яка постійно
проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На
день її смерті залишилося спадкове
майно, яке складається з
недобудованого будинку готовністю 66%,
розташованого за вищевказаною адресою.
Він є спадкоємцем за заповітом,
складеним померлою на його ім’я 15
січня 2011 року. Спадщину він прийняв,
подавши заяву про прийняття спадщини
до Четвертої Маріупольської державної
нотаріальної контори у встановлений
законом шестимісячний термін. Однак не
може оформити свої спадкові права,
оскільки правовстановлюючий документ
на будинок – договір про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва жилого будинку
від 19 серпня 1965 року не зареєстрований
в КП «Жданівське БТІ», про що йому
видано постанову про відмову у
вчиненні нотаріальних дій від 26 грудня
2013 року за № 2659/02-31. ОСОБА_2 дійсно була
власницею вказаного будинку, оскільки
03 серпня 1958 року вона зареєструвала
шлюб з ОСОБА_3. В період шлюбу з ОСОБА_3
на його ім’я було видано земельну
ділянку розміром 444 кв.м. для
будівництва індивідуального жилого
будинку за адресою: місто Маріуполь
вулиця Олімпійська 258 на підставі
рішення виконкому Орджонікідзевської
районної ради депутатів трудящих від 14
квітня 1965 року. 20 серпня 1965 року ОСОБА_3
отримав дозвіл на виконання
будівельних робіт на підставі
генплану, затвердженого головним
архітектором міста від 28 травня 1965 року
та договору на право забудівлі. 19
квітня 1980 року ОСОБА_3 помер.
Будівництво будинку при житті ОСОБА_3
закінчено не було, готовність будинку
складає 66%. Спадщина після смерті
ОСОБА_3 складалася з ? частини
недобудованого будинку по вулиці
Олімпійській 258 в місті Маріуполі, тому
як ? його частина належала ОСОБА_2, як
дружині. Спадкоємцями за законом
першої черги після смерті ОСОБА_3 є його
дружина ОСОБА_2, яка спадщину прийняла,
проживаючи разом зі спадкодавцем на
момент відкриття спадщини та подавши
заяву про прийняття спадщини у
встановлений законом строк, у розмірі
1/6 частини; син спадкодавця ОСОБА_4, який
прийняв спадщину, проживаючи разом зі
спадкодавцем на момент відкриття
спадщини, у розмірі 1/6 частині, та мати
спадкодавця ОСОБА_5, яка прийняла
спадщину, подавши заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини у встановлені законом строки,
у розмірі 1/6 частині. 26 червня 1982 року
ОСОБА_4 помер. Спадщину після його
смерті прийняла мати ОСОБА_2, яка
проживала зі спадкоємцем на момент
відкриття спадщини. ОСОБА_5, померла 19
червня 1992 року при житті продала
належну їй частку у спадщині її сина, по
домашній угоді ОСОБА_2 за 855 рублів, про
що написала розписку. Таким чином,
ОСОБА_2 на момент своєї смерті була
власницею недобудованого жилого
будинку в цілому. Оскільки за померлою
ОСОБА_2 право власності не
недобудований жилий будинок визнано
бути не може у зв’язку з її смертю,
шестимісячний строк для прийняття
спадщини після її смерті сплинув 14
лютого 2013 року та інших спадкоємців
після її смерті, окрім нього немає,
просив визнати за ним право власності
на недобудований готовністю 66% жилий
будинок, розташований в місті
Маріуполі по вулиці Олімпійській 258.

У судовому засіданні позивач та його
представник адвокат ОСОБА_6, діюча на
підставі договору про надання правової
допомоги, підтримали позовні вимоги та
надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві. Просили
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі, та зазначили, що це єдиний
спосіб захисту порушених прав
позивача.

Представник відповідача ОСОБА_7, діюча
на підставі довіреності, позовні
вимоги не визнала та пояснила, що на
сьогоднішній день земельна ділянка, на
якій розташоване спірне домоволодіння,
належить Маріупольській міській раді,
тобто підстав для користування ані у
спадкодавця, ані у спадкоємця, немає.
Недобудований будинок площею 60,6 кв.м., з
яких жилої 53,2 кв.м., не відповідає площі,
зазначеної у договорі про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва жилого будинку
від 20 серпня 1965 року, та до того ж є не
одноповерховим, а двоповерховим. Таким
чином, недобудований будинок є
самовільно зведеним об’єктом.
Оскільки спірний жилий будинок не був
зареєстрований померлим у
встановленому законом порядку,
спадкоємці не мають право його
спадкувати, як нерухоме майно. Просила
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, за наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення виконкому Орджонікідзевської
районної ради депутатів трудящих від 14
квітня 1965 року ОСОБА_3 було видано
земельну ділянку розміром 444 кв.м. для
будівництва індивідуального жилого
будинку за адресою: місто Маріуполь
вулиця Олімпійська 258 (а.с. 20).

20 серпня 1965 року ОСОБА_3 отримав дозвіл
на виконання будівельних робіт на
підставі генплану, затвердженого
головним архітектором міста від 28
травня 1965 року та договору на право
забудівлі, в якому зазначений строк
закінчення робіт: серпень 1968 року (а.с.
22).

Згідно договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва жилого будинку
від 20 серпня 1965 року, ОСОБА_3 надана
земельна ділянка площею 444 кв.м. за
адресою: місто Маріуполь вулиця
Олімпійська 258, для будівлі
одноповерхового будинку площею 32,75
кв.м. (а.с. 18-19).

19 квітня 1980 року ОСОБА_3 помер, про що
Орджонікідзевським відділом ЗАГС
міста Жданова 22 квітня 1980 року
зроблений актовий запис № 285 (а.с. 15).

Спадкоємцями за законом першої черги
після смерті ОСОБА_3 є його дружина
ОСОБА_2, син ОСОБА_4, які були
зареєстровані та проживали на момент
смерті разом з спадкодавцем, про що
свідчить домова книга (а.с. 29-30), та мати
спадкодавця ОСОБА_5, яка подала заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3 20 травня
1980 року, тобто у встановлені законом
строки (а.с. 65).

ОСОБА_4 помер 26 червня 1982 року (а.с. 12), а
ОСОБА_5 померла 19 червня 1992 року (а.с. 13).

Відповідно до розписки, написаної
ОСОБА_5 04 лютого 1981 року, вона продала
належну їй частку у спадщині її сина, за
855 рублів ОСОБА_2 (а.с. 42).

15 серпня 2012 року померла ОСОБА_2 (а.с. 11).
Спадкоємцем за заповітом після її
смерті є позивач по справі ОСОБА_1 (а.с.
16), який звернувся до державного
нотаріусу Четвертої Маріупольської
державної контори ОСОБА_8 із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2
та отримав постанову про відмову у
вчиненні нотаріальних дій (а.с. 17).

Відповідно до роз’яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2013 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування», які містяться в п. 3.1, при
вирішенні спорів про визнання права
власності на нерухоме майно судам слід
керуватися законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
у самих спадкодавців на момент
закінчення будівництва будинків.

Як вбачається з технічного паспорту на
жилий будинок № 258 по вулиці
Олімпійській в місті Маріуполі
вказаний жилий будинок є
недобудований, готовністю 66%, загальною
площею 60,6 кв.м., з яких жилої 53,2 кв.м.
Крім того, на території даного
домоволодіння мається погреб літ. А/п,
кухня літ. Б-1, вбиральня літ. Г-1, сарай
літ. В-1, замощення 1 та огорожа № 12,3 (а.с.
23-27).

За даними БТІ міста Маріуполя від 03
грудня 2013 року домоволодіння,
розташоване за адресою: місто
Маріуполь вулиця Олімпійська 258
належить ОСОБА_3 на підставі договору
про надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку № 2219
від 19 серпня 1965 року, в Маріупольскому
БТІ не зареєстрований. Усі будівлі у
вигляді: жилого будинку літ. А-1,
готовністю 66%, загальною площею 60,6 кв.м.,
жилою 53,2 кв.м., погребу літ. А/п, кухні
літ. Б-1, вбиральні літ. Г-1, сараю літ. В-1,
замощення 1 та огорожі № 12,3, побудовані
до 1992 року (а.с. 48).

Таким чином, ОСОБА_3 за життя не оформив
своє право власності на жилий будинок,
та правовстановлюючі документи на
домоволодіння № 258 по вулиці
Олімпійській в місті Маріуполі, у тому
разі на жилий будинок літ. А-1
готовністю 66%, відсутні.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. До завершення
будівництва (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані
в процесі цього будівництва (створення
майна).

Як роз’яснив Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальний справ у своїй постанові №
5 від 07 лютого 2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» у п. 15,
у зв’язку з цим до виникнення права
власності на таке майно право
власності існує лише на матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення)
майна. Отже, законом не передбачено
можливість визнання права власності на
новостворене майно та об’єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстроване раніше в
установленому законом порядку.

Таким чином, недобудований будинок
готовністю 66% на момент смерті ОСОБА_3,
не може бути об'єктом права власності
відповідно до вимог ст. 331 ЦК України та
входити до складу спадщини, як нерухоме
майно.

У п. 8 Постанови Верховного Суду України
від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»,
зазначено, що у разі, якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки як
забудовника входять до складу
спадщини.

Відповідно до роз’яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2013 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування», які містяться в п. 3.1,
статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов’язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на
об’єкти нерухомості, в тому числі
житловий будинок, інші споруди,
земельну ділянку є набуття
спадкодавцем зазначеного права у
встановленому законодавством України
порядку. Якщо за життя спадкодавець не
набув права власності на житловий
будинок, земельну ділянку, то
спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
спадкоємця переходять лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини. Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

Таким чином, спадкоємці померлого
ОСОБА_3 мають право на визнання за ними
майнових прав забудовника, однак з
позовом про визнання за ним майнових
прав забудовника, як таких, що входять
до складу спадщини, ОСОБА_1 до суду не
звертався.

Слід зазначити, що статтею 392 ЦК
України, на яку в позові посилалася
позивач, передбачено, що позов про
визнання права власності може бути
пред'явлений, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати власником документа, який
засвідчує його право власності. Тобто,
мова йде про випадки, коли документи, що
засвідчують право власності на
нерухоме майно існували, проте були
втрачені власником та не можуть бути
відновлені в передбаченому законом
порядку.

Аналізуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на
недобудований готовністю 66% жилий
будинок, розташований за адресою: місто
Маріуполь вулиця Олімпійська будинок
258, який складається з жилого будинку
літ. А-1, літньої кухні Б-1, сараю літ. В-1,
вбиральні літ. Г-1, огорожі № 1-3,
тротуару 1, погребу літ. А/п, загальною
площею 60,6 кв.м., жилою площею 53,2 кв.м., на
земельні ділянці 0,0441 га., в порядку
спадкування за заповітом.

Керуючись ст. ст. 88, 213-215
ЦПК України , суд –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на
недобудований готовністю 66% жилий
будинок, розташований за адресою: місто
Маріуполь вулиця Олімпійська будинок
258, який складається з жилого будинку
літ. А-1, літньої кухні Б-1, сараю літ. В-1,
вбиральні літ. Г-1, огорожі № 1-3,
тротуару 1, погребу літ. А/п, загальною
площею 60,6 кв.м., жилою площею 53,2 кв.м., на
земельні ділянці 0,0441 га., в порядку
спадкування за заповітом, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Т.С.
Адамова