УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Євтушенко О.І., Коротуна В.М.,Касьяна
О.П., Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Приватне
підприємство «Астерікс-2007», про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, скасування державної
реєстрації права власності, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» (далі -
ПАТ «ПУМБ») в особі представника за
довіреністю Висоцького Андрія
Борисовича на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 січня 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 16 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ «ПУМБ» звернулось
до суду з позовом, у якому просило
визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 3 серпня 2010 року
щодо самочинно збудованого об'єкта
нерухомості - індивідуального дачного
будинку, розташованого на земельній
ділянці площею 0,0775 га по АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 28
травня 2008 року між банком та ОСОБА_10
укладено кредитний договір, за яким
позивач надав позичальнику 500 000
доларів США кредитних коштів, а вона
зобов'язалася їх повернути та сплатити
проценти за користування коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПП
«Астерікс-2007» передало в іпотеку банку
комплекс будівель та споруд по
АДРЕСА_1.

Боржник порушив умови кредитного
договору і 7 грудня 2010 року рішенням
господарського суду Запорізької
області звернуто стягнення на предмет
іпотеки шляхом визнання за позивачем
права власності на спірне майно.

Однак 28 квітня 2010 року позивачу стало
відомо, що 10 березня 2010 року рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області за ОСОБА_7 визнано
право власності на самовільно
збудоване нерухоме майно, яке є
складовою частиною предмета іпотеки, і
3 серпня 2010 року на підставі цього
судового рішення, яке не набрало
чинності, він продав майно ОСОБА_8

3 лютого 2011 року рішенням Апеляційного
суду Запорізької області рішення суду
скасовано та ОСОБА_7 відмовлено у
задоволенні позову про визнання права
власності на це майно.

Позивач, вважаючи, що оспорюваний
договір купівлі-продажу укладений з
порушенням вимог чинного
законодавства та порушує його права,
просив задовольнити позов.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 27
січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 16 квітня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача просить скасувати судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач не вірно обрав спосіб захисту
порушеного права, оскільки він не є
стороною оспорюваного договору, тому
такий захист можливий шляхом
задоволення віндикаційного позову,
проте у діях відповідачів немає ознак
недобросовісності.

Спірна будівля (дачний будинок) є
самочинним будівництвом, оскільки
питання прийняття її в експлуатацію не
було предметом розгляду компетентного
органу і право власності на неї судом
за позивачем не визнавалось, тому ні
позивач ні ПП «Астерікс-2007» не мають
права власності на неї і підприємство
не мало права передавати, а позивач
приймати в іпотеку спірне майно, як
об'єкт нерухомості, а відтак права
позивача оспорюваним договором
купівлі-продажу не порушені та не
підлягають захисту.

Проте погодитися з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 28 травня 2008 року
між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_10 укладено
кредитний договір, за яким позивач
надав позичальнику 500 000 доларів США
кредитних коштів зі сплатою відсотків
за користування ними, на забезпечення
виконання зобов'язань за яким в цей же
день ПП «Астерікс-2007» передав в
іпотеку банку комплекс будівель та
споруд, що розташований по АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням боржником
зобов'язань за кредитним договором 07
грудня 2010 року рішенням Господарського
суду Запорізької області, залишеним
без змін постановою Вищого
господарського суду України від
21 липня 2011 року, звернуто стягнення
на заставлене майно та визнано за
банком право власності на комплекс
будівель та споруд за цією адресою,
загальною площею 2 144,3 кв.м.

10 березня 2010 року рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області позов ОСОБА_7
задоволено та визнано за ним право
власності на самочинно збудований
індивідуальний дачний будинок літ. «А»,
розташований на земельній ділянці
площею 0,08 га по АДРЕСА_1.

03 серпня 2010 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_8
дачний будинок на земельній ділянці
площею 0, 0775 га за цією адресою.

3 лютого 2011 року рішенням Апеляційного
суду Запорізької області рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове, яким ОСОБА_7 відмовлено у
задоволенні позову про визнання права
власності на самочинне будівництво.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ст. 215 ЦК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, не уточнив підстав
заявленого позову та не перевірив
доводів позивача про те, що спірне
майно перебувало в іпотеці банку на час
укладення оспорюваного договору
купівлі-продажу, а відтак не з'ясував,
чи порушені права банку укладеним
правочином, а пославшись на те, що
дачний будинок не був предметом
іпотеки за договором, не з'ясував, яке
майно було передано в іпотеку банку та
з чого воно складалось.

Крім того, вказавши, що позивач обрав
неналежний спосіб захисту своїх прав,
оскільки такий можливий шляхом подання
віндикаційного позову та встановивши,
що спірне майно є самочинним, не
з'ясував, чи може бути витребувано
самочинно збудоване майно і чи є
позивач його власником.

Разом з цим, не врахував, що рішення
суду, на підставі якого відповідач
продав дачний будинок, було скасоване,
не дав належної оцінки цим обставинам
та їх не перевірив, а відтак не з'ясував,
чи відповідає договір купівлі-продажу
вимогам ст. 203 ЦК України, зробив
передчасний висновок про те, що права
банку не порушені, оскільки він не є
учасником договору, ухвалив
передчасне рішення про відмову у
задоволенні позову з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, постановив ухвалу з порушенням
норм процесуального права.

Невиконання судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу ПАТ
«ПУМБ» в особі представника за
довіреністю Висоцького А.Б. потрібно
задовольнити частково, рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 27 січня 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 16 квітня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» в особі
представника за довіреністю
Висоцького Андрія Борисовича
задовольнити частково, рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 27 січня 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 16 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді: О.І.
Євтушенко О.П. Касьян В.М. Коротун С.П.
Штелик