Єдиний унікальний номер 205/988/14-ц
Справа № 2/205/1957/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при
секретарі Давиденко Я.Є.

за участю представника позивача
Сеннова О.А.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 31 січня 2014 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідно до укладеного
договору №SAMDN0314 від 23 травня 2005
року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 10 000,00
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.8.10 договору, договір
діє до моменту належного виконання
сторонами зобов'язань. А відповідно до
п.1.1.2* договору, виписки по картрахункам
надаються при особистому зверненні в
банк. Відповідно до Розділу 9 договору,
дозволено відкрити картрахунок №
НОМЕР_2, який відкрито 09.06.2005 року.

04 червня 2007 року, у зв'язку із пере
випуском картки по строку, між
позивачем і ОСОБА_2 було укладено
договір №б/н, відповідно до умов якого
останній отримав кредит у сумі 10 000,00
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Наголошуючи на тому, що номери карток
повністю збігаються, а саме № НОМЕР_2, у
договорі №SAMDN0314 від 23 травня 2005
року та договорі №б/н від 04.06.2007 року.

Позивач свої зобов'язання виконав -
кредит надав, але відповідач станом на
31.12.2013 року має заборгованість перед
банком в сумі 34 895,27 грн., із якої:

- заборгованість за кредитом - 9 555,08
грн.;

- заборгованість по процентам - 25
340,19 грн.

Оскільки відповідач здійснювати
погашення заборгованості за кредитним
договором не бажає, позивач змушений
був звернутись до суду з даним позовом.
Уточнивши свої позовні вимоги просив
суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь
суму заборгованості у розмірі 34 895,27
грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник
позивача, діючий за довіреністю -
Сеннов О.А., позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечував у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошені в судовому засіданні,
повний текст рішення складений 12
травня 2014 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених позовних ними вимог та
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є
захист права сторони за майновим
правовідношенням, що виникло в силу
укладеного кредитного договору, на
вимогу повернення грошових коштів у
зв'язку із порушенням його виконання.

Суд, з'ясувавши обставини справи,
перевіривши їх наданими доказами,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Поряд із
засобами заохочення, виконання
цивільних обов'язків забезпечується
відповідальністю, яка встановлена
договором або актом цивільного
законодавства. Будь-яка особа не може
бути примушена до дій, вчинення яких не
є обов'язковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», банківський
кредит - будь-яке зобов'язання банку
надати певну суму грошей, будь-яка
гарантія, будь-яке зобов'язання
придбати право вимоги боргу, будь-яке
продовження строку погашення боргу,
яке надано в обмін на зобов'язання
боржника щодо повернення заборгованої
суми, а також на зобов'язання на сплату
процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права, і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, в одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що 23 травня 2005 року між
Зактритим акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір
№SAMDN0314, відповідно до умов якого
банк надав позичальнику кредитний
ліміт, сума якого складає 10 000,00 грн., зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає дії картки (а.с.4-5).

За умовами кредитного договору (розділ
9 договору) ОСОБА_2 було відкрито
картковий рахунок № НОМЕР_2 та видано
платіжну картку.

04 червня 2007 року відповідач звернувся
до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про
пере випуск платіжної картки, у зв'язку
із закінченням строку дії картки. На
підставі даної заяви між сторонами
було укладено договір №б/н, за умовами
якого ОСОБА_2 було видано платіжну
картку № НОМЕР_2 на тих же умовах
користування кредитним лімітом, що і за
умовами кредитного договору
№SAMDN0314 від 23.05.2005 року
(а.с.34-35,36,37,38-43).

05 вересня 2008 року відповідач звернувся
до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про
перевипуск йому платіжної картки, у
зв'язку із її втратою. 22 вересня 2008 року
відповідачу було відкрито картковий
рахунок № НОМЕР_2 та видана нова
платіжна картка замість загубленої
(а.с.91-92).

Згідно із п.5.5, 6.5 кредитного договору,
позичальник зобов'язується погашати
заборгованість за кредитним лімітом,
відсотками за його використання, за
перевитрати платіжного ліміту, а також
оплачувати комісії на умовах,
передбачених договором, Правилами
користування платіжними картами та
Тарифами.

Відповідно до п.6.6.,7.5. кредитного
договору, у разі невиконання або
неналежного виконання клієнтом та
банком умов цього договору, сторони
несуть відповідальність відповідно до
чинного законодавства.

Однак, в порушення умов договору,
відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконав, допустив
прострочення сплати процентів за
користування кредитом, в наслідок чого
станом на 31 грудня 2013 року має
заборгованість перед банком в сумі 34
895,27 грн., із якої:

- заборгованість за кредитом - 9 555,08
грн.;

- заборгованість по процентам - 25
340,19 грн. (а.с.6-18,100-110).

Суд наголошує, що застосування
положення ст. 267 ЦК України щодо спливу
позовної давності, про застосування
якої відповідачем заявлено
клопотанням у справі, є неможливим, з
огляду на те, що згідно ч.1 ст. 264 ЦК
України, перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

У відповідності до п.23 інформаційного
листа Вищого Господарського суду
України №01-8/211 від 07.04.2008 року
«Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України»,
відповідно до частини першої статті 264
ЦК України

перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчать про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Такими діями можуть бути будь-які дії
боржника, які свідчать, що боржник
визнав себе зобов'язаною особою по
відношенню до кредитора. Зокрема, до
дій які свідчать про визнання боргу
можуть відноситися: повне або
часткове визнання претензії,
часткове погашення самим боржником чи
за його згодою іншою особою основного
боргу і (або) неустойки, сплата
процентів по основному боргу; прохання
про відстрочку виконання. При цьому в
тих випадках, коли передбачалось
виконання зобов'язання частинами або у
вигляді періодичних платежів і боржник
здійснив дії, які свідчать про
визнання лише частини (періодичного
платежу), такі дії не можуть бути
підставою для перерви перебігу строку
позовної давності по іншим частинам
(платежам).

Як вбачається із розрахунку
заборгованості за період з 09.06.2005 року
по 30.04.2014 року по картковому рахунку №
НОМЕР_2 та в період з 24.09.2008 року по 05.04.2011
року по картковому рахунку № НОМЕР_2
ОСОБА_2 здійснював часткове погашення
кредиту (а.с.6-18,100-110).

Отже, з огляду на вищевикладене
задоволення клопотання відповідача
щодо застосування строку позовної
давності не підлягає задоволенню.

Згідно статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Таким чином, аналізуючи в сукупності
наявні по справі докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача є
обґрунтованим, законними, в повному
обсязі доведеними з його боку та
підлягають задоволенню, внаслідок чого
слід стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивача суму заборгованості в розмірі
34 895,27 грн.

Крім того згідно статті 88 ЦПК України,
оскільки позивачем при подачі позову
були сплачені судові витрати, і його
вимоги задоволені, з відповідачки
належить стягнути на користь позивача
понесені судові витрати по справі у
розмірі 348,24 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України,
інформаційним листом Вищого
Господарського суду України № 01-8/211 від
07.04.2008 року «Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України»,
ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р
І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Дніпропетровська ІНН
НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою
АДРЕСА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № SAMDN0314 від
23.05.2005 року станом на 31.12.2013 року у сумі 34
895 грн. 27 коп. (тридцять чотири тисячі
вісімсот дев'яносто п'ять грн. 27 коп.), з
якої 9 555 грн.08 коп. (дев'ять тисяч
п'ятсот п'ятдесят п'ять грн. 08 коп. -
заборгованість за кредитом, 25 340 грн.19
коп. (двадцять п'ять тисяч триста сорок
грн. 19 коп.) - відсотки за користування
кредитом та судові витрати у розмірі 348
грн. 24 коп. (триста сорок вісім грн. 24
коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.С. Шавула