Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(заочне)

09.09.2014 року
Провадження №2/425/451/14

Справа №425/1366/14-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

при секретарі Варикаші М.Л.,

за відсутністю сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Рубіжне Луганської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського
міського суду Луганської області з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди, завданої злочином, в
якому просив суд стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в розмірі 12000,00 гривень,
спричинену злочином. Свої позовні
вимоги мотивує тим, що вироком
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 16.01.2014 року
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
обмеження волі строком на 1 рік 6
місяців. По зазначеному кримінальному
порушенні ОСОБА_1 був визнаний
потерпілим. В позові ОСОБА_1 зазначає,
що на лікування та відновлення свого
здоров'я ним було витрачено 6877,05
гривень та 1000,00 гривень складала
спричинена відповідачем позивачу
матеріальна шкода, які позивач в позові
не просить стягнути з відповідача,
також позивачу була спричинена
моральна шкода, яку він оцінює в 12000,00
гривень, яку й просить стягнути з
відповідача на свою користь.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, 25.06.2014
року надав до суду заяву, в якій просить
розглядати справу без його участі,
позовні вимоги підтримує, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечує (а.с. 33).

Відповідач в судове засідання не
з'явився, заяви про розгляд справи в
його відсутності суду не надав,
заперечень на позов не надав. Виклик
відповідача в судове засіданні було
опубліковано у засобах масової
інформації «Урядовий кур'єр» № 159 (5288)
від 02.09.2014 року.

Враховуючи неявку в судове засідання
належним чином повідомленого
відповідача, відсутності заяви
відповідача про розгляд справи за його
відсутності та згоду позивача на
ухвалення заочного рішення у справі,
суд вважає за можливе розглядати
цивільну справу у відсутності
відповідача та ухвалити заочне рішення
по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225
ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи, що сторони не скористалися
правом брати участь у судовому
засіданні, суд розглядає цивільну
справу за наявними у справі
матеріалами.

Суд, розглянувши цивільну справу,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Судом сторонам були створені усі умови
для подання доказів в підтвердження
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
сторони не скористалися своїм правом
брати участь у судових засіданнях,
тому, з врахуванням вищенаведеного, суд
розглядає дану цивільну справу за
наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні судом були
оглянуті матеріали кримінального
провадження № 0000177 відносно
ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України та
кримінальне провадження № 425/3154/13к
1кп/425/13/14 за обвинувальним актом
відносно ОСОБА_2 за ст. 122 ч. 1 КК України.

Судом встановлено, що 16.01.2014 року
Рубіжанським міським судом Луганської
області було постановлено вирок по
кримінальному провадженню за
обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яким
визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні
зазначеного кримінального
правопорушення та призначено йому
покарання у вигляді обмеження волі
строком на 1 рік 6 місяців, звільнено
ОСОБА_2 від відбування призначеного
покарання з випробуванням, встановивши
йому іспитовий строк на 2 роки, повністю
задоволено цивільний позов
потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування
моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 12000,00 гривень (а.с. 5-11).

Ухвалою Апеляційного суду Луганської
області від 11.04.2014 року по даному
кримінальному провадженню вирок
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 16.01.2014 року
змінено та скасовано в частині
цивільного позову та справу в цій
частині спрямовано на новий розгляд в
порядку цивільного судочинства, в
іншій частині вирок залишено без змін
(а.с. 12-15).

Як вбачається з вироку, ОСОБА_2 21.11.2010
року приблизно о 01:15 годині на ґрунті
раптово виниклого словесного
конфлікту, перебуваючи біля приміщення
кафе-бара «Гурман» по проспекту
Московському, 23 в місті Рубіжне,
спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1,
які згідно висновку експерта
відносяться до категорії тілесних
ушкоджень середньої ступені тяжкості
за ознаками тривалого розгляду
здоров'я.

Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, вина відповідача ОСОБА_2 у
заподіянні шкоди ОСОБА_1 встановлена
вироком Рубіжанського міського суду
Луганської області від 16.01.2014 року та
ухвалою Апеляційного суду Луганської
області від 11.04.2014 року, та відповідно
до вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню
не підлягає.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить
стягнути з ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування моральних страждань
12000,00 гривень, визначаючи розмір
моральної шкоди, позивач зазначає, що
моральна шкода полягає в поганому
самопочутті, яке виявляється у
спонтанних головних болях, нудоті, а
також душевних стражданнях, яких
потерпілий зазнав в зв'язку з
протиправною поведінкою щодо нього та
душевних стражданнях, в зв'язку з
незаконними діями ОСОБА_2 щодо
потерпілого. Також, позивач зазначає,
що в зв'язку з спричиненими йому ОСОБА_2
тілесними пошкодженнями з'явилися та
наявні психотравматичні розлади, які є
причиною негативних емоцій, моральних,
душевних страждань, переживань, в
зв'язку з чим позивач втратив душевний
спокій, у нього з'явилося безсоння,
відчуття тривоги та хвилювання тощо,
яке зберігається станом й на час
розгляду справи (а.с. 23-24).

Також, у позовній заяві позивач ОСОБА_1
зазначає, що на своє лікування та
відновлення здоров'я ним витрачено 6877,05
гривень та 1000,00 гривень в результаті
нападу та заволодіння майном
потерпілого ОСОБА_2, а всього
матеріальна шкода 7877,05 гривень, яка
була відшкодована позивачу
відповідачем (а.с. 23 зворот).

В матеріалах кримінального
провадження № 0000177 відносно
ОСОБА_3 міститься засвідчена копія
розписки, яка 28.03.2011 року складена
власноруч ОСОБА_1, згідно якої він не
має претензій морального та
матеріального характеру до ОСОБА_2, так
як спричинену шкоду відповідач
відшкодував в повному обсязі, також у
розписці позивач клопоче про
припинення будь-яких розслідувань по
кримінальній справі (а.с. 105
кримінального провадження №
0000177).

В ході розгляду кримінального
провадження № 425/3154/13к 1кп/425/13/14 за
обвинувальним актом відносно ОСОБА_2 за
ст. 122 ч. 1 КК України, судом було
встановлено, що ОСОБА_1 отримав від
ОСОБА_2 8000,00 гривень в якості
відшкодування шкоди.

В своєму позові позивач посилається на
те, що відшкодовані йому відповідачем
8000,00 гривень, про що він 28.03.2011 року
надав розписку (а.с. 61), є відшкодуванням
йому тільки матеріальної шкоди,
спричиненої злочином, проте моральна
шкода йому відповідачем відшкодована
не була, тому він й звернувся до суду з
цим позовом. Також, позивач зазначає, що
матеріальна шкода, спричинена йому
відповідачем складається з витрат на
ліки та відновлення здоров'я у сумі 6877,05
гривень та належними позивачу 1000,00
гривень, якими протиправно заволодів
ОСОБА_2

Згідно пп. «в» п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розмір витрат на
ліки, лікування визначається на
підставі виданих лікарями рецептів,
довідок або рахунків про їх вартість.

В кримінальному провадженні №
0000177 відносно ОСОБА_3 за підозрою у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1
КК України, містяться надані
потерпілим ОСОБА_1 копії квитанцій на
придбання ліків на загальну суму 877,05
гривень (а.с. 55-58 кримінального
провадження № 0000177) (а.с. 63-66). Інших
доказів в підтвердження розміру витрат
на відновлення здоров'я та понесення і
заволодіння майном позивача, до
матеріалів справи не надано.

Суд зазначає, що наявність розписки
позивача ОСОБА_1 про отримання від
ОСОБА_2 грошей та відсутність у
позивача до відповідача матеріальних
та моральних претензій підтверджує
факт відшкодування відповідачем
спричиненої злочином шкоди позивачу.

Крім того, в своїй позовній заяві
ОСОБА_1 посилається на те, що навіть
після сплину тривалого часу з моменту
скоєння злочину відносно нього, він
продовжує іноді почуватися погано, що
виражається у спонтанних головних
болях, запамороченні та нудоті, також
він продовжує душевно страждати, тобто
продовжує його моральні страждання.

Проте, до матеріалів справи позивачем
не надано доказів, що нинішній поганий
стан його здоров'я та фізичний біль
пов'язаний зі скоєнням злочину ОСОБА_2
21.11.2010 року щодо нього.

В матеріалах справи відсутні докази, що
після отримання позивачем від
відповідача 28.03.2011 року грошей в якості
відшкодування, спричиненої злочином
шкоди, позивач продовжує зазнавати,
зокрема, фізичний біль або погіршення
стану свого здоров'я внаслідок злочину,
скоєного 21.11.2010 року, продовжує
лікуватися.

Разом з тим, позивач в позові зазначає,
що продовжує до теперішнього часу
відчувати душевні страждання як то
негативні емоції, душевні переживання,
втрату душевного спокою, наявність
безсоння, відчуття тривоги та
хвилювання, порушення ходу нормального
життя позивача.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст.
23 ЦК України моральна шкода полягає,
зокрема, у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

До загальних підстав цивільно-правової
відповідальності відносяться:

- наявність шкоди;

- протиправність діяння заподіювача
шкоди;

- наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправними діяннями;

- наявність вини особи (до якої
пред'явлено позов) в її заподіянні.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з обставин справи, суд вважає,
що моральну шкоду, яка виявилася у
фізичному болі та стражданнях, яких
ОСОБА_1 зазнав у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, повністю відшкодовано ОСОБА_2,
про що позивач 28.03.2011 року написав
розписку.

Разом з тим, моральна шкода, яка
виражається у душевних стражданнях,
яких ОСОБА_1 зазнав у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо нього
ОСОБА_2, була частково відшкодована
відповідачем 28.03.2011 року, проте
зазначені душевні страждання позивач
продовжує зазнавати й на теперішній
час. Доказів в спростування цього
відповідачем до суду не надано.

Таким чином, на підставі вищенаведених
норм цивільного законодавства, та з
врахуванням наявності вини ОСОБА_2
(відповідача) у скоєнні злочину,
встановленої вироком суду, та визнанні
ОСОБА_1 (позивача) потерпілою особою, й
частковим відшкодуванням моральної
шкоди, суд приходить до висновку, що
спричинена позивачу відповідачем
моральна шкода, яка полягає в моральних
переживаннях та стражданнях позивача,
порушенні ходу звичайного життя
потерпілого, підлягає стягненню в
відповідача.

При цьому, з врахуванням часткового
відшкодування відповідачем позивачу
моральної шкоди, суд вважає заявлену
позивачем суму моральної шкоду у 12000,00
гривень явно завищеною.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування позивачу ОСОБА_1
моральної шкоди, суд, враховуючи факт
наявності вини ОСОБА_2 та часткове
відшкодування ним моральної шкоди
позивачу, глибину душевних страждань
позивача, виходячи з засад розумності,
виваженості та справедливості, дійшов
висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
слід стягнути відшкодування моральної
шкоди у сумі 1000,00 гривень, в іншій
частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких належать, зокрема й
витрати, пов'язані з публікацією в
пресі оголошення про виклик
відповідача.

Позивачем надано суду докази,
понесених ним витрат на публікацію в
пресі оголошення про виклик
відповідача до суду в газеті «Урядовий
кур'єр» в розмірі 420,00 гривень (а.с. 59),
які підлягають стягненню з відповідача
на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий
збір у мінімальному розмірі 243,60
гривень підлягає стягненню з
відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 1
Закону України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції», суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання:
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (місце
проживання: АДРЕСА_2) в рахунок
відшкодування моральної шкоди 1000,00
(одну тисячу) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання:
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (місце
проживання: АДРЕСА_2) витрати, пов'язані
з публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача в розмірі 420,00
гривень (чотириста двадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання:
АДРЕСА_1) на користь Держави (отримувач:
УДКСУ у м. Рубіжне, код отримувача 37904431,
банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській
області, МФО 804013, п/р 0071, код
класифікації доходів бюджету: 22030001),
судовий збір в розмірі 243,60 гривень
(двісті сорок три гривні 60 коп.).

В іншій частині в задоволені позову
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який ухвалив рішення за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана до суду першої інстанції
протягом десяти днів з моменту
отримання копії заочного рішення. У
разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
через Рубіжанський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Строк,
протягом якого розглядатиметься заява
відповідача про перегляд заочного
рішення, не включається до строку на
апеляційне оскарження.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ш. Мирошникова