АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5819/14
Головуючий І інстанції -
Справа №643/3744/14-ц
Категорія: стягнення суми
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М.,
Хорошевського О.М.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Московського районного
суду м. Харкова від 23 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення суми,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
коштів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 01.09.2009 року між ним та
ОСОБА_5 був укладений договір займу,
згідно якого ОСОБА_5 взяла у нього 5000
дол. США в борг, що на день подачі позову
в суд складало 48000 гривень. ОСОБА_5
власноручно написала розписку про
отримання грошей, зазначила дату
повернення боргу 01.05.2010 року, але свої
зобов'язання не виконала.

01.02.2013 року ОСОБА_5 в рахунок погашення
боргу сплатила йому 200 дол. США, та 150
дол. США в рахунок сплати 3% річних.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. ОСОБА_3, як
спадкоємець ОСОБА_5 звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

Позивач, як кредитор померлої, теж
звернувся із заявою до нотаріальної
контори.

З урахуванням уточнень просив стягнути
з спадкоємця ОСОБА_3 56400 грн., оскільки
курс долара зріс на день звернення до
суду.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, подав заяву, в якій
просив поновити строк позовної
давності на підставі ст. 264 ЦК України.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
подав заяву про застосування позовної
давності.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 23 липня 2014 року
поновлено ОСОБА_4 строк позовної
давності, в задоволенні заяви
представника відповідача ОСОБА_3 про
застосування строку позовної давності
- відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за
договором позики від 01.09.2009 року 56400 грн.
та в дохід держави судовий збір 564 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовити в повному обсязі.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що повернення ОСОБА_5 коштів
позивачу нічим, крім показами
зацікавлених у вирішенні справи
свідків не підтверджується.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши пояснення осіб, що
з'явилися, доповідь судді апеляційного
суду, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, знаходить апеляційну
скаргу підлягаючою задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд першої інстанції виходив з того, що
перебіг позовної давності був
перерваний, оскільки ОСОБА_5 частково
повернула позивачу борг в лютому 2013
року.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Встановлено, що 01.09.2009 року ОСОБА_5
взяла в борг у ОСОБА_4 5000 дол. США, які
зобов'язалася повернути до 01.05.2010 року,
про що написала розписку ( а.с. 18).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 52 ).

12.11.2013 року з заявою до нотаріальної
контори про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_3 - онука
померлої ( а.с. 51 ).

29.01.2014 року до нотаріальної контори
звернувся ОСОБА_4 - кредитор померлої (
а.с. 68 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого рожу та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відмовляючи у задоволенні клопотання
представника відповідача про
застосування строків позовної
давності, суд першої інстанції виходив
з того, що ОСОБА_5 01.02.2013 року частину
боргу було повернуто, тому, відповідно
до положень ст. 264 ЦК України, строк
позовної давності почався з початку і
не є пропущеним, оскільки перервався
вчиненням позичальницею дії, що
підтверджують її обов'язок по
поверненню боргу. При цьому суд в
своєму рішенні послався на пояснення
свідків, допитаних в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг
позовної давності переривається
вчинення особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. При цьому обставини, що
переривають перебіг строку, можуть
виникнути в будь-який момент до його
закінчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
строку позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Пояснення свідків при цьому не може
слугувати належним доказом повернення
частини боргу, оскільки за змістом ч. 2
ст. 1051 ЦК України при укладенні
договору позики в письмові формі (крім
випадків укладення його під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини)
безгрошовість такого договору не може
ґрунтуватись на свідченнях свідків, а
може бути підтверджена лише належними
і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59
ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_5 за життя
повернула ОСОБА_4 кошти чи їх частину за
договором позики позивачем не надано.

Судова колегія вважає, що позивачем
пропущений строк для звернення до суду,
підстав для його поновлення не
вбачається.

Відповідно до п. 11 абз. 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» зазначено, що суд
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, у рішенні зазначає про відмову
в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

За таких обставин ухвалене в справі
судове рішення про задоволення позову
ОСОБА_4 не можна визнати законним та
обґрунтованим, відповідно до вимог ст.
309 ЦПК України воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3;
313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 23 липня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
суми - відмовити в зв'язку з пропуском
позивачем строку для звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді