Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року
Рівненський міський
суд Рівненської області

в особі судді -
Музичук Н.Ю.

при секретарі -
Дубарець Ю.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
грошової компенсації вартості частки у
спільній частковій власності на
автомобіль, стягнення моральної шкоди
та судових витрат,

встановив:

В листопаді 2014 року в Рівненський
міський суд звернулася ОСОБА_1 із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
грошової компенсації вартості частки у
спільній частковій власності на
автомобіль, стягнення моральної шкоди
та судових витрат.

В позовній заяві позивач вказував, що
під час шлюбу спільно придбали
автомобіль марки «Тойота Авенсис»,
державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року
випуску, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу ТЗ НОМЕР_4 від
05.10.2007 року, щодо якого рішенням
Рівненського міського суду від 18.10.2012
року в цивільній справі №1715/2222/12
визнано право власності кожного на
ідеальні частки автомобіля - по ?
частині за кожним. Таке Рішення суду
залишено без зміни ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 23.11.2012 року. У зв'язку із тим, що
автомобіль є неподільною річчю, він
просить стягнути з ОСОБА_3 грошову
компенсацію ? частини його вартості - 140
000 грн. Крім того, ОСОБА_3 завдала йому
моральної шкоди тим, що одноосібно
користувалась спільним сумісним
автомобілем із середини 2010 року. З
приводу цього він 21.02.2011 року звертався
до Рівненського МВ УМВСУ в Рівненській
області із заявою про те, що відповідач
заволоділа автомобілем та не дає йому,
як співвласнику користуватися даним
автомобілем. На що 24.02.2011 року він
отримав постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи з
посиланням на те, що гр.. ОСОБА_3 вказала,
що до прийняття судового рішення суд
залишив право користування
автомобілем за нею, чим ввела в оману
органи ВКР Рівненського МВ УМВС. З того
часу уже понад три роки відповідач
користується автомобілем, у зв'язку із
чим він не мав реальної можливості
користуватись майном, а змушений
користуватись послугами таксі, нести
матеріальні втрати, не маючи
можливості провідувати родичів та
друзів. Тобто навмисно і протиправно
вчиняє дії, якими позбавила його
можливості більше трьох років
користуватися належним автомобілем.
Всупереч намаганням вирішити ситуацію
мирним шляхом позивачка відкрито з
нього глузує. Така протиправна і
цинічна поведінка відповідача його
принижує, призводить до морального
виснаження, негативно відбивається на
стосунках із оточуючими. Моральну
шкоду він оцінює в розмірі 20 000 грн.

Заявою сторони позивача від 22.08.2014 року
позовні вимоги уточнені, відповідно
висновку судової автотоварознавчої
експертизи № 40428/1 ПС від 30.04.2014 року,
згідно якої позивач просить стягнути
із відповідача вартість ? частини
автомобіля в сумі 89 022 грн.

В серпні 2014 року суду надані
заперечення ОСОБА_3 на позовну заяву, в
яких вона позовні вимоги із
урахуванням проведеної судової
автотоварознавчої експертизи позовні
вимоги визнає частково на 79 674,69 грн.,
виходячи із ринкової вартості
транспортного засобу 159 349,38 грн., з
наступних підстав. Судовим експертом
при визначенні ринкової вартості
автомобіля безпідставно не враховані
обставини, які впливають на визначення
вартості автомобіля, не застосовано
процент додаткового зменшення
ринкової вартості, у зв'язку із
пошкодженнями автомобіля, тобто не
враховані всі фактори /дефекти кузова
автомобіля/, які впливають на зменшення
ринкової вартості ДТЗ, згідно формули.
Це слідує із змісту висновку від 30.04.2014
року, а також зі звіту про оцінку майна
від 24.03.2014 року /наявні в матеріалах
справи/, відповідає п.7.3 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів, та
всього процент додаткового зменшення
ринкової вартості автомобіля, що
залежить від умов його догляду,
зберігання і використання /тощо/
становить - 10,5%. Вважається наслідком
вчиненого ОСОБА_1 тиску на експерта,
котрий, щоб не мати додаткових
конфліктів, не врахував деякі фактори,
які впливають на зменшення вартості
автомобіля. Відтак, з урахуванням
наведеного, вважають що ринкову
вартість спірного автомобіля,
оціненого судовим експертом у розмірі
178 044, 00 грн., обґрунтовано можливо
зменшити на 10,5 %, що становитиме 159 349,38
грн. Вимоги в частині стягнення
моральної шкоди вважають такою що не
підлягає задоволенню, як не
обґрунтована і не доведена доказами,
позивачем наведені загальновживані
фрази на обґрунтування таких вимог.

Позивач та його представник підтримали
повністю заявлені та уточнені позовні
вимоги в суді. Дали додаткові
пояснення, в яких заперечують доводи
відповідача в частині створення
конфліктної ситуації на час огляду
транспортного засобу, тиску та впливу
на судового експерта, а також
правомірність доводів і обґрунтувань в
частині застосування процент
додаткового зменшення ринкової
вартості автомобіля, який був
предметом оцінки судового експерта.
Наполягають на заподіянні моральних
страждань позивача внаслідок
неправомірних дій відповідача, що
вплинуло на стан здоров»я, викликало
додаткові лікування та визнання його
інвалідом ІІІ групи. Просять позов
задовольнити в повному обсязі,
стягнути понесені судові витрати в
справі на її користь.

Відповідач та його представник
частково визнали позовні вимоги,
підтримали надані суду заперечення.
Просять частково, з урахуванням
процент додаткового зменшення
ринкової вартості спірного автомобіля,
задовольнити основну вимогу про
стягнення грошової компенсації ?
частки вартості автомобіля та
відмовити в задоволенні вимоги про
стягнення моральної шкоди, пропорційно
задоволеним вимогам не заперечують
стягнути судові витрати в справі.

Оцінюючи пояснення сторін, досліджені
надані в справі докази, в тому числі
показання свідка ОСОБА_5, пояснення
спеціаліста ОСОБА_6 та відповіді на
питання судового експерта в судовому
засіданні, встановлені обставини, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
частково обґрунтовані і доведені,
підлягають до часткового задоволення
із наступних підстав.

Встановлено на підставі наданих копій
судових рішень, що 28 січня 2011 року
рішенням Рівненського міського суду в
справі 2-533/11 між сторонами ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 розірваний шлюб зареєстрований
відділом РАЦС Рівненського міського
управління юстиції 20.03.1998 року за
актовим записом № 243, ініціатором
позову розірвання шлюбу був ОСОБА_1

Рішенням Рівненського міського суду
від 18.10.2012 року в цивільній справі
№1715/2222/12 за позовом ОСОБА_1 визнано
право власності кожного на ідеальні
частки автомобіля марки «Тойота
Авенсис», державний номерний знак
НОМЕР_3, - по ? частині за кожним. Таке
Рішення суду залишено без зміни
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 23.11.2012 року вступило в
законну силу та є чинним станом на час
розгляду даного позову.

У відповідності положень ч.3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа , щодо якої встановлені ці
обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпоряджання
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина
і чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

З огляду на викладене 13 листопада 2013
року позивачем ОСОБА_1 заявлено позов
до ОСОБА_3 про стягнення грошової
компенсації вартості частки у спільній
частковій власності на автомобіль, що
визначена позовною заявою в сумі 140 000
грн., та стягнення моральної шкоди
завданої внаслідок усунення
відповідачем його від права
користування належною на праві
власності часткою автомобіля.

Наявність вказаного майна
автомобіля марки «Тойота Авенсис»,
державний номерний знак НОМЕР_3, із часу
припинення сімейних стосунків сторін в
розпорядженні відповідача ОСОБА_3
підтверджується належними
дослідженими доказами, в тому числі
Постановою Рівненського МВ УЦМВСУ від
24.02.2011 року про відмову в порушенні
кримінальної справи, залишеним без
розгляду ухвалою суду від 14.08.2014 року
зустрічним позовом ОСОБА_3, звітом
Рівненської торгово-промислової
палати про незалежну оцінку автомобіля
станом на 24.03.2014 року, висновком судової
автотехнічної експертизи №40428/1ПС від
30.04.2014 року, поясненнями сторін та
спеціалістів в судовому засіданні.

Згідно до ч.2 ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.

Згідно ст. 183 ЦК України, неподільною є
річ, яку не можна поділити без втрати ї
цільового призначення.

Відповідно ст.364 ЦК України,
співвласник має право на виділ в натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ в
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим /ч.2. ст.183 ЦК України/,
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. У разі виділу
співвласником в натурі частки із
спільного майна для співвласника, який
здійснив такий виділ, право спільної
часткової власності на це майно
припиняється. Така особа набуває право
власності на виділене майно і у випадку
встановленому законом, таке право
підлягає держаній реєстрації.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Таким чином, аналізуючи зібрані по
справі докази та оцінюючи їх в
сукупності у відповідності до положень
чинного законодавства, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення грошової компенсації
вартості частки у спільній частковій
власності на автомобіль, є доведеними,
обґрунтованими, підлягають до
задоволення, оскільки автомобіль не
може бути поділений по ? частці кожному
співвласнику без втрати його цільового
призначення.

Стосовно визначення розміру грошової
компенсації, що підлягає стягненню із
відповідача на користь позивача та
відповідає вартості частки у спільній
частковій власності на автомобіль суд
приймає до уваги висновок судової
автотехнічної експертизи № 40428/1ПС від
30.04.2014 року, яким визначена ринкова
вартість автомобіля марки «Тойота
Авенсис», державний номерний знак
НОМЕР_3, станом на час огляду 28.04.2014 року
178 044,00 грн., як обґрунтований такий, що
знайшов об'єктивне підтвердження в
суді, висновок.

Допитаний в судовому засіданні судовий
експерт ОСОБА_7 на питання учасників
процесу підтвердив об'єктивність свого
висновку щодо ринкової вартості
автомобіля 2007 року випуску, з
урахуванням степені пошкоджень, які
ним були досліджені та відповідають
нормальному семирічному його зносу, та
відсутність підстав для застосування
10,5% додаткового зменшення ринкової
вартості автомобіля, що залежить від
умов його догляду, зберігання і
використання, відповідно «Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів».
Заперечив доводи відповідачів
стосовно будь-якого впливу, в тому
числі з боку позивача, на висновки
експертизи на ухвалу суду.

Звіт Рівненської торгово-промислової
палати про незалежну оцінку автомобіля
станом на 24.03.2014 року, наданий суду на
клопотання сторони відповідача, судом
оцінюється критично, оскільки такий не
проводився на ухвалу суду, доводи
такого звіту та показання допитаного
судом в якості свідка ОСОБА_6 в частині
застосування 10,5% додаткового
зменшення ринкової вартості
автомобіля марки «Тойота Авенсис»,
державний номерний знак НОМЕР_3,
оцінюються критично, не є
непереконливими, не приймаються до
уваги.

Таким чином, на підставі досліджених
вищенаведених доказів, суд приходить
до висновку про обґрунтованість
уточнених вимог про стягнення із
ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, грошової компенсацію ?
частини вартості належного на праві
спільної часткової власності
автомобіля марки «Тойота Авенсис»,
державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року
випуску, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу ТЗ НОМЕР_4 від
05.10.2007 року, в розмірі 89 022 /вісімдесят
марки «Тойота Авенсис», державний
номерний знак НОМЕР_3, 2007 року випуску,
дев'ять тисяч двадцять дві/ гривні.

Вирішуючи вимоги позивача про
стягнення коштів на відшкодування
моральної шкоди, суд приймає до уваги
наступне. У відповідності до положень
ст.23 ЦК України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
що полягає в фізичному болю та
стражданнях, у зв'язку із ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях,
завданих протиправною поведінкою, у
приниженні честі і гідності фізичної
особи.

Згідно ч.1ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Оцінкою досліджених судом
вищенаведених доказів, суд прийшов до
висновку, що неправомірні дії
відповідача та вина його в заподіянні
моральних чи фізичних страждань
позивача внаслідок користування
належним на правів спільної сумісної,
згодом часткової власності,
автомобіля марки «Тойота Авенсис»,
державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року
випуску, в судовому розгляді справи не
доведена, отже підстав для задоволення
позовних вимог в цій частині не
встановлено.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 в
судовому засіданні підтвердила, що з
часу придбання спірного автомобіля
колишнім подружжям, автомобіль
перебував в безпосередньому
користуванні ОСОБА_3, експлуатувався
нею, в тому числі для потреб сім»ї, та
переважно для потреб бізнесу,
відповідно обслуговувався такий
відповідачкою. Позивач керував
автомобілем виключно рідко, разом з тим
пошкодив автомобіль в ДТП.

Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати пропорційно до
задоволених позовних вимог. З
врахуванням даної вимоги
процесуального кодексу та
встановлених судом обставин, підлягає
до часткового задоволення вимога
позивача про стягнення документально
підтверджених понесених нею судових
витрат.

На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 68, 69,
70, 71 СК України, 183,364,1167 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10,11,88,208,209,212-215,218,223,292,294
ЦПК України, суд -

в и р і ш
и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошову
компенсацію ? частини вартості
належного на праві спільної часткової
власності автомобіля марки «Тойота
Авенсис», державний номерний знак
НОМЕР_3, 2007 року випуску, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу ТЗ
НОМЕР_4 від 05.10.2007 року, в розмірі 89 022
/вісімдесят дев'ять тисяч двадцять дві/
гривні.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
відшкодування судових витрат в сумі
/445,11+400/ 845 грн. 11 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через місцевий суд поданням
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а для
осіб які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду
Н.Ю.Музичук