АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Грицак Р.М. Провадження №
22-ц/789/723/14 Доповідач - Костів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника апелянта -
ОСОБА_1,

позивачки - ОСОБА_2,

представника позивачки та 3-ї особи -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 25 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, відділу
Держземагенства у м.Тернополі, третя
особа - ОСОБА_6, яка заявляє самостійні
вимоги, про визнання нечинним та
скасування рішення, визнання нечинним
Державного акта та визнання права
власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Тернопільської міської ради, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, відділу Держземагенства у
м.Тернополі, третьої особи ОСОБА_6, яка
заявляє самостійні вимоги, про
визнання нечинним та скасування
рішення, визнання нечинним Державного
акта та визнання права власності.

Заявлені вимоги позивачка мотивувала
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати -
ОСОБА_8, яка була власником
будинковолодіння по АДРЕСА_1. Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
від 21 лютого 2006 року за нею визнано
право власності на 1/8 частину
вищевказаного будинковолодіння в
порядку спадкування після смерті
матері. 22 листопада 2000 року Рішенням
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради №1181 «Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
громадянам» земельну ділянку по
АДРЕСА_1, на якій знаходиться
успадковане будинковолодіння,
передано у приватну власність ОСОБА_9
та 12 грудня 2000 року останнім було
отримано Державний акт на право
власності на земельну ділянку. В червні
2013 року їй стало відомо про те, що 16
лютого 2007 року ОСОБА_9 подарував
вказану земельну ділянку ОСОБА_10 та
ОСОБА_7 та останніми 12 лютого 2008 року
було отримано Державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку.
Вважає вищевказане рішення
Тернопільської міської ради та
зазначені державні акти на право
власності на земельну ділянку
незаконними, оскільки вона, як
співвласник будинку по АДРЕСА_1 має
право і на відповідну частину
земельної ділянки за вищевказаною
адресою, а тому просила визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради №1181 від 22 листопада 2000
року «Про передачу у приватну
власність земельних ділянок
громадянам» в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_9 земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, визнати
нечинним Державний акт на право
власності на земельну ділянку від 12
грудня 2000 року, що посвідчує право
власності ОСОБА_9 на земельну ділянку
площею 0,0606 га по АДРЕСА_1, визнати
нечинним Державний акт на право
власності на земельну ділянку від 12
лютого 2008 року серії ЯД №226116 щодо права
власності ОСОБА_5, ОСОБА_7 на земельну
ділянку площею 0,0606 га по АДРЕСА_1, а
також визнати за нею право власності на
частину спірної земельної ділянки, що
відповідає розміру її частки будинку.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 25 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано
Рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради №1181 від 22
листопада 2000 року «Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
громадянам» в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_9 земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Визнано нечинним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
від 12 лютого 2008 року серії ЯД №226116 щодо
права власності ОСОБА_5, ОСОБА_7 на
земельну ділянку площею 0,0606 по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

ОСОБА_7 подала на вказане рішення
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що судом
неповно встановлено фактичні
обставини справи та дано невірну
оцінку доказам. Просить рішення
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник
апелянта - ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав, зіславшись на мотиви,
викладені в ній.

Позивачка, її представник та
представник третьої особи - ОСОБА_3
проти апеляційної скарги заперечили,
просили рішення суду залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Тернопільської міської
ради в судове засідання не з'явився,
хоча був належним чином повідомлений
про день та час розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
доводи, зазначені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає
виходячи із наступного.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив із того, що
рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради №1181 від 22
листопада 2000 року «Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
громадянам», в частині передачі
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1,
на якій знаходиться успадковане
будинковолодіння, у приватну власність
ОСОБА_9 прийняте з порушенням вимог
законодавства, чим порушило права
ОСОБА_2

З таким висновком колегія суддів
погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9
перебували в зареєстрованому шлюбі з 14
лютого 1959 року, який було розірвано
рішенням Тернопільського міського
суду від 19 липня 1999 року.

Рішенням виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від 26
червня 1960 року ОСОБА_9 надано у
безстрокове користування земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 600 кв.м. для
будівництва індивідуального житлового
будинку.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1, виданим відділом РАЦСу
Тернопільського міського управління
юстиції від 25 листопада 2004 року.

17 липня 1999 року ОСОБА_8 склала заповіт,
згідно якого заповіла все належне їй
майно ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 в рівних
частках кожній, який посвідчено
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу
Тернопільської області за реєстровим
номером 926 у приміщенні Тернопільської
міської лікарні №3.

З листа №947 Першої Тернопільської
державної нотаріальної контори від 02
квітня 2014 року вбачається, що 06 грудня
1999 року Першою Тернопільською
державною нотаріальною конторою,
згідно заяв ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_2 про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом заведена спадкова справа
№693 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8,
однак свідоцтва про право на спадщину
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 не
видавалися.

22 листопада 2000 року Рішенням
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради №1181 «Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
громадянам» у приватну власність
ОСОБА_9 передано земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1 площею 606,0 кв.м.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 21 лютого 2006
року установлено, що після смерті
ОСОБА_8 спадкоємцями її майна були її
чоловік ОСОБА_9 та троє дітей - ОСОБА_6,
ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2).

Вказаним рішенням за відповідачами
ОСОБА_12, ОСОБА_7 визнано право власності
за кожною на 1/16 частин
будинковолодіння АДРЕСА_1. За позивачем
ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_6
визнано право власності за кожною на 1/8
частин будинковолодіння АДРЕСА_1.

Як вбачається з витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
ТзОВ «Міське бюро технічної
інвентаризації» станом на 16 січня 2007
року домоволодіння по АДРЕСА_1 належить
на праві спільної часткової власності
ОСОБА_6 (1/8 частина), ОСОБА_2 (1/8 частина),
ОСОБА_12 (1/16 частина), ОСОБА_7 (1/16 частина),
ОСОБА_9 (5/8 частин).

Як вбачається з договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 від 07
лютого 2007 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_10
та ОСОБА_7 належні йому 5/8 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 16 лютого
2007 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_10 та
ОСОБА_7 належну йому на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії TP №000057,
виданого Тернопільською міською радою
народних депутатів 12 грудня 2000 року
земельну ділянку площею 606,0 кв.м., що
знаходиться по АДРЕСА_1.

12 серпня 2008 року Управлінням Земельних
ресурсів в м.Тернополі видано
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯД
№226116, згідно якого ОСОБА_5 та ОСОБА_7
належить земельна ділянка площею 606,0
кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданим відділом РАЦС
реєстраційної служби Тернопільського
міського управління юстиції.

Відповідно до ст.30 Земельного кодексу
України редакції 1990 року, який діяв на
час смерті ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1) при
переході права власності громадян на
жилий будинок і господарські будівлі
та споруди до кількох власників, а
також при переході права власності на
частину будинку в разі неможливості
поділу земельної ділянки між
власниками без шкоди для її
раціонального використання, земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

Таким чином, після смерті ОСОБА_8
відкрилася спадщина на ? частину
будинковолодіння по АДРЕСА_1, яку
прийняли її доньки - ОСОБА_6, ОСОБА_11,
ОСОБА_2 (спадкоємці за заповітом), а
також чоловік померлої - ОСОБА_9, який
мав право на обов»язкову частку.

У відповідності до ст.30 ЗК України 1990
року, який регулював на той час спірні
правовідносини, спадкоємці отримали
право і на спільне користування
земельною ділянкою для обслуговування
належних їм частин будинковолодіння.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнанні недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцево самоврядування та
інші.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (ч.2 ст.155 ЗК
України).

Згідно з ч.5 ст.158 ЗК України, у разі
незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради №1181 від 22
листопада 2000 року «Про передачу у
приватну власній земельних ділянок
громадянам» в частині передачі
земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій
знаходиться успадковане
будинковолодіння, у приватну власність
ОСОБА_9, не відповідає вимогам
законодавства, оскільки останній не
був одноособовим власником вказаного
будинковолодіння.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що станом на момент смерті
ОСОБА_8 остання власником ? частини
житлового будинку та у відповідності
до ст..30 ЗК України 1990 року мала право
користування відповідною частиною
земельної ділянки по АДРЕСА_1, та її
право було успадковане ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_11, згідно заповіту, складеного 17
липня 1999 року ОСОБА_8, які вчасно
звернулись із заявами в нотаріальну
контору для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, в зв'язку із чим підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційний скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 25 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів