РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/13815/13-ц

2/643/393/14

15.09.2014 року Московський районний суд
м. Харкова

в складі: головуючого - судді Поліщук
Т.В.,

при секретарі - Чорноморець Т.Ю.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідачів - ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Харківської міської ради, ОСОБА_6, КП
«Жилкомсервіс», за участі третьої
особи - Служби у справах дітей
Московського районного управління
Служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради про визнання
факту проживання та користування
квартирою АДРЕСА_3, визнання права
власності, зобов'язання вчинити певні
дії, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом, в остаточній редакції якого
просить визнати за нею та її сином факт
проживання та користування квартирою
АДРЕСА_1, визнати за нею та її сином
подальше право на проживання та
користування квартирою АДРЕСА_1,
визнати за нею та її сином право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
зобов'язати КП «Жилкомсервіс» усунути
перешкоди, які заважають вільному
доступу позивачу та її сину для входу,
проживання та користування спірною
квартирою.

В обґрунтування позову зазначає, що
вона та її син мешкають за адресою:
АДРЕСА_2. До цього вона перебувала у
цивільному шлюбі та проживала однією
сім'єю з ОСОБА_7, вели спільне
господарство більше чотирнадцяти
років за місцем реєстрації останнього:
АДРЕСА_3. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер.

Також в спірній квартирі мешкала мати
ОСОБА_7 ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6,
разом з ними мешкав їх з ОСОБА_7 син,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті цивільного чоловіка його
сестра ОСОБА_6 виселила її та її сина з
квартири. У зв'язку з чим позивач
звернулась з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_1 позов підтримали в
повному обсязі, просили задовольнити.
Додатково позивач зазначила, що в
спірній квартирі мешкала з народження
сина, після пологів вона разом з сином
переїхали в спірну квартиру, а після
похорону свого цивільного чоловіка,
вона разом з сином покинули квартиру
добровільно, ніхто ніяких перешкод в
користуванні квартирою не чинив, ключі
від квартири ніхто не забирав, двері
спірної квартири були завжди
відчинені, оскільки в ній мешкала мати
померлого, яка тяжко хворіла і до неї
могли приходити сусідити та швидка
допомога. Зазначає, що морально не
могла знаходитись в квартирі, оскільки
сестра померлого ОСОБА_7 разом з її
чоловіком сварилися з нею. Вважає, що
квартира опечатана не законно.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6
та її представник ОСОБА_2 заперечували
проти позову, просили відмовити.
Відповідач зазначила, що дійсно
позивач ОСОБА_4 була цивільною дружиною
її померлого брата, в них народився син
та після народження сина вони всі разом
мешкали в спірній квартирі, разом з
ними проживала мати ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
яка тяжко хворіла. Після похорону брата
в травні 2013 року ОСОБА_4 разом з своїм
сином покинули квартиру добровільно,
ніхто ніяких перешкод у користуванні
квартирою їм не чинив. Двері до спірної
квартири були завжди відчинені,
оскільки її мати тяжко хворіла. Після
смерті матері, 28.06.2014 року квартира була
опечатана співробітниками КП
«Жилкомсервіс». З позивачкою в них були
нормальні відносини, до неї з сином всі
добре відносилися та ніхто з квартири
не виганяв.

Представник відповідача Харківської
міської ради ОСОБА_3 в судовому
засіданні заперечував проти позову,
надав суду письмові запереченні (а.с.
57-59) та просив в задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача КП
«Жилкомсервіс» в судове засідання не
з'явився, про час та місце розглядук
справи був повідомлений належним чином
та вчасно, причини неявки суду не
повідомив.

Представник третьої особи Управління
служби у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, Головань Г.Г.
просила справу розглядати за її
відсутності, прийняти рішення в
інтересах дитини, про що надала суду
заяву.

Суд заслухавши пояснення сторін,
покази свідків, дослідивши матеріали
справи та надані докази, вважає, що
позов задоволенню не підлягає,
виходячи при цьому з наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що право власності
на квартиру АДРЕСА_3 ні за ким не
зареєстроване, квартира не
приватизована, наймачем спірної
квартири на підставі ордеру №1751 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 була ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 93).

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 31.01.2014 року встановлено
факт визнання батьківства ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у
відношенні неповнолітнього ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 112-114).

Допитані в якості свідків в судовому
засіданні ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 зазначили, що ОСОБА_4, її син
мешкали у квартирі АДРЕСА_3 разом з
померлими ОСОБА_7 та його матір'ю ОСОБА_8
Позивач добровільно покинула спірну
квартиру після смерті ОСОБА_7

Факт проживання ОСОБА_4 з сином ОСОБА_9 в
квартирі АДРЕСА_3 з 11.01.2000 року по день
смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 знайшов своє
підтвердження під час розгляду справи
та не заперечувався сторонами по
справі.

Доказів того, що будь хто чинив
перешкоди ОСОБА_4 та її сину в
проживанні та користуванні спірною
квартирою позивачем суду не надано. В
правохороні органи з заявами позивач
не зверталася.

Відповідно до ст. 65 Житлового кодексу
УРСР наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. Особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Відповідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.04.1985 року
№2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Позивач у спірній квартирі АДРЕСА_3 не
зареєстрована, місце її реєстрації та
мешкання: АДРЕСА_2 про що позивач
підтвердила в судовому засіданні та
зазначила в позові.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» місце
проживання - адміністративно-
територіальна одиниця, на території
якої особа проживає строком понад 6 міс.
на рік.

Згідно ст. 6 вказаного вище закону
громадянин України зобов'язаний
протягом 10 днів після прибуття до
нового місця проживання зареєструвати
місце проживання.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен
має право на житло.

Позивач та її син мають місце
проживання та реєстрації за адресою:
АДРЕСА_2.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що підстав для
задоволення позову про визнання за
позивачем та її сином подальшого права
на проживання та користування
квартирою АДРЕСА_1, визнання за нею та
її сином право власності на квартиру
АДРЕСА_1, зобов'язання КП
«Жилкомсервіс» усунути перешкоди, які
заважають вільному доступу позивачу та
її сину для входу, проживання та
користування спірною квартирою у суду
відсутні.

Представник позивача в судовому
засіданні прохав притягнути до
адміністративної відповідальності за
неповагу до суду співробітників
Реєстраційної служби, однак ці вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають. Щодо вимог представника
про направлення подання до прокуратури
щодо порушення реєстраційною службою
ст. 382 КК України, суд вважає необхідним
роз"яснити представнику позивача, що
згідно вимог чинного законодавства
України, він не позбавлений можливості
звернутися з відповідними заявами до
правоохоронних органів особисто, тому
в цій частині вимоги заявників не
підлягають задоволенню.

Статтею 212 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» від 08.07.2011
року, із змінами, які набрали чинності
23.10.2013 року - судовий збір сплачується
із позовних заяв майнового характеру 1
відсоток позову, але не менше 0,2 розмірі
заробітної плати - 243,60 грн. та не більше
3 розмірів мінімальної заробітної
плати - 3654 грн.

Ринкова вартістю спірної квартири
становить 420 000 грн.

При подачі позову позивачем сплачено
судовий збір у розмірі 229,40 грн. На
підставі ст. 88 ЦПК України, з позивача
на користь держави підлягає стягнення
судовий збір у розмірі 3424,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_4 до
Харківської міської ради, ОСОБА_6, КП
«Жилкомсервіс», за участі третьої
особи - Служби у справах дітей
Московського районного управління
Служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради про визнання
факту проживання та користування
квартирою АДРЕСА_3, визнання права
власності, зобов'язання вчинити певні
дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий
збір в дохід держави у розмірі 3424,60 грн.
(три тисячі чотириста двадцять чотири
гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Московський
районний суд м. Харкова протягом 10 днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення .

Суддя
Поліщук Т.В.