Справа № 161/5258/14-ц
Провадження № 2/161/2045/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді
Присяжнюк Л.М.

при секретарі Фурман Ю.В.

з участю представника
позивачів - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2,
ОСОБА_3.

представника
відповідачів - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - служба у
справах дітей Луцької міської ради до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
користування жилим приміщенням.

Свій позов мотивують тим, що бабусі
ОСОБА_2 та дядькові ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі
ОСОБА_5 проживає разом із бабусею із 1994
року. У 2008 році позивач уклала шлюб із
ОСОБА_7 і з дозволу відповідачів вони
почали проживати в спірній квартирі.
Від шлюбу у позивачів ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася донька ОСОБА_6, яка також зі
свого народження проживає у квартирі. 30
березня 2014 року відповідачі без
будь-яких пояснень виселили їх та
пояснили, що більше не дозволяють
проживати в даній квартирі. Позивачі
вважають, що їх виселено незаконно,а
тому просять постановити судове
рішення, яким визнати право
користування житловою квартирою
АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачі не
з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи. В судовому засіданні 08 серпня
2014 року позивач ОСОБА_5 пояснила, що
вона дуже любить свою бабусю і хоче
продовжувати проживати разом із своєю
сім'єю у спірній квартирі, оскільки
вона набула права на користування цією
квартирою з 1994 року.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_1 позов підтримав з
підстав наведених у ньому, просив позов
задовольнити повністю.

Відповідачі та представник
відповідача в судовому засіданні позов
заперечили, просили відмовити в
задоволенні позовних вимог. Відповідач
ОСОБА_2 пояснила, що вона тимчасово
дозволила проживати позивачам у
спірній квартирі, до проведення
ремонту в їх помешканні. Крім того, з
позивачкою ОСОБА_5 у неї постійно
виникали сварки та скандали, спільне
проживання неможливе, внаслідок
неприязних стосунків із внучкою.

Представник служби у справах дітей в
судове засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи.

Заслухавши думку осіб, які беруть
участь у справі, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, письмові
докази, надані суду на обґрунтування та
заперечення позовних вимог, всебічно
та повно дослідивши таким чином
обставини даної справи, суд дійшов
висновку про те, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, на праві спільної
часткової власності відповідачам
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить квартира
АДРЕСА_1 (а.с.43-44). У вказаній квартирі
зареєстрована лише ОСОБА_2, відповідач
ОСОБА_3 зареєстрованим у вказаній
квартирі був лише у період з 06 вересня
1989 року по 30 листопада 1999 рік (а.с. 42).

Позивач ОСОБА_5 по відношенню до
відповідачів є їх внучкою та
племінницею.

Позивач стверджує, що у 1994 році вона
була вселена у спірну квартиру, з того
часу в ній проживає, а з 2008 року після
укладення шлюбу в спірній квартирі
проживає її чоловік ОСОБА_7, а також з 2009
року донька ОСОБА_6, а тому вони набули
право користування квартирою, як члени
сім'ї власника.

Однак вказані обставини не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно ст. 156 ЖК України , члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку(квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються в
судовому поряд.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні докази та
позивачами всупереч ст. 60 ЦПК України
не доведено ту обставину, що вони були
вселені в спірне жиле приміщення як
члени сім'ї співвласника, оскільки
встановлено, що зареєстровані вони за
іншою адресою, дозволу на їх реєстрацію
в квартирі АДРЕСА_1 власники -
відповідачі по справі ніколи не
надавали, дозволили лише тимчасово
проживати до проведення ремонту у
своєму помешканні.

При цьому, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
судовому засіданні показали, що
позивачі у 2012 році проживали разом із
ОСОБА_2 Стосунки між ними були
неприязні, постійно між ними виникали
сварки. Свідок ОСОБА_10 вказував, що у 2008
році позивачі проживали у нього на дачі
з квітня до серпня. Крім того, свідок
ОСОБА_11 суду показав, що у 1996 році на
підставі заяви ОСОБА_12- матері
позивача, до школи інтернату І-ІІІ
ступенів - правознавчого ліцею з
посиленою фізичною підготовкою
Луцької міської ради була зарахована
на навчання ОСОБА_13- позивач по справі,
її бабуся постійно провідувала
дівчинку у школі.

Таким чином позивачами не було
доведено, що вони були вселені в
квартиру АДРЕСА_1 як члени сім'ї
власника житлового приміщення, в
спірній квартирі вони не зареєстровані
та не проживають, вимогу про їх
вселення вони не ставлять, а тому суд
приходить до висновку, що підстав для
визнання за позивачами права
користування жилим приміщенням немає.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215 ЦПК
України , ст.150 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - служба у
справах дітей Луцької міської ради до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
користування жилим приміщенням -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.