Номер провадження: 22-ц/785/1796/14
Головуючий у першій інстанції: Огренич
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Луняченка А.В., Дрішлюка
А.І.,

при секретар: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 червня 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,правонаступниками якої є
ОСОБА_5 та ОСОБА_6; управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області про визначення порядку
землекористування, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання внести зміни та визнання
державного акту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, доповнивши у
судовому засіданні позовні вимоги,
просили встановити порядок
землекористування земельною ділянкою,
що знаходиться в їх користуванні, за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом встановлення
її меж з ділянкою ОСОБА_4 по точкам
35-34-74а-74б-74, зобов*язати відповідача
усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою шляхом повернення
розділового паркану у положення, що
існувало до лютого 2011 року за її
рахунок, а також просили зобов'язати
управління Держземагенства в у м. Одесі
Одеської області внести зміни до
документації із землеустрою земельної
ділянки площею 0,0776га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться у
приватній власності ОСОБА_4, а саме-
вказати межу, що розділяє земельні
ділянки позивачів і ОСОБА_4 по точках
35-34-74а-74б-74, внести відповідні зміни у
відомості щодо вказаної земельної
ділянки в державний земельний кадастр
та визнати державний акт на право
власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2 на ім*я
ОСОБА_7 недійсним. При цьому, позивачі
посилаються на те, що згідно рішень
Київського райсуду м. Одеси від 03
листопада 2011 року ОСОБА_2 є власником 4/25
частки домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_3 є
власником 9/50 часток зазначеного
домоволодіння. Позивачки посилались на
те, що вказаними рішеннями суду було
встановлено, що обидва домоволодіння
були надані батькам колишнього
чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в 30-х роках і
вони отримали право користування
земельною ділянкою домоволодіння в 2005
році. Однак, внаслідок помилки в
землевпорядній документації суміжного
землекористувача ОСОБА_7, частина
земельної ділянки, що знаходилась в їх
користуванні опинилась в межах
земельної ділянки, переданої у
власність ОСОБА_7, в зв'язку з чим
відбулось документальне порушення їх
прав ще в 2000 році і в 2011 році фактичне,
після того як ОСОБА_4 перенесла паркан у
відповідності до землевпорядної
документації, захопивши 17 кв.м їх
земельної ділянки. ОСОБА_2 і ОСОБА_3
послались, як на правову підставу свого
позову на норми ч.1 ст. 91, ч. 1 ст. 106 ЗК
України, регулюючі взаємовідносини між
власниками земельних ділянок.

Представник відповідачки у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, у запереченнях на позов,
послалась на те, що ОСОБА_8 ніколи не
був, ані власником, ані співвласником
домоволодіння АДРЕСА_2 або АДРЕСА_1,
однак не зважаючи на це, чоловік
відповідачки - ОСОБА_7 при приватизації
земельної ділянки 05 жовтня 1999 року
отримав від ОСОБА_8 згоду на
приватизацію земельної ділянки площею
776 кв.м, як від особи, яка була основним
квартиронаймачем однієї з квартир в
колгоспному будинку АДРЕСА_1. Також
представник відповідачки зазначив, що
між ОСОБА_4 не склався і не міг бути
складений порядок користування
земельною ділянкою, ані з ОСОБА_8, ані з
ОСОБА_9, ані з ОСОБА_3, які придбали у
СТОВ Агрофірми «НИВА» 425 і 950 частки
будинку АДРЕСА_1 лише в 2005 році без
закріплення за ними права користування
певними земельними ділянками і
відповідно ні ОСОБА_4, як спадкоємець,
ні її померлий чоловік, не порушували і
не могли порушити прав користування
земельною ділянкою позивачів, оскільки
в них цих прав не було і не має, що
підтверджується не наданням
позивачами певних документів на
підтвердження своїх позовних вимог, а
тому представник відповідачки вважає,
що позов поданий взагалі не належними
позивачами поза будь-якими строками
позовної давнини та просила суд в
задоволенні позову відмовити.

Представник управління
Держземагенства в у м.Одесі Одеської
області в судове не з'явився,
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не сповістив.

Рішенням суду у позові відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 принесла апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, постановити нове, яким
задовольнити позов, посилаючись на те,
що судом неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, а також,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

У судове засідання
апеляційного суду учасники судового
розгляду. Яких своєчасно було
сповіщено про день та час розгляду
справи, неодноразово не з*являються, що
дає суду право на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України розглянути справу за
відсутності осіб, які приймають участь
у справі.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні
встановлено наступне.

На підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 21
листопада 2009 року, ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки площею 0,0776га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2 в
порядку успадкування після смерті
чоловіка ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дане свідоцтво було
видано державним нотаріусом Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори Агопян В.О., про що ним же був
зроблений відповідний припис на
державному акті про право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_7 21
липня 2000 року на підставі рішення
Одеської міської ради народних
депутатів № 758 -XXIII від 29 лютого 2000 року.

Рішенням Київського райсуду
м.Одеси від 03 листопада 2005 року, яке
зареєстровано в органах КП
«ОМБТІтаРОН», задоволені позовні
вимоги ОСОБА_2 до СТОВ Агрофірма «Нива»
про визнання дійсним договору і
визнання права власності на квартиру
та визнано дійсним договір
купівлі-продажу 4/25 часток
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 26
серпня 2005 року між СТОВ Агрофірма
«Нива» і ОСОБА_2, а також визнано право
власності за ОСОБА_2 на вказану частку,
яка складається з приміщень в будинку
літ. А та господарчих споруд.

Рішенням Київського райсуду
м.Одеси від 03 листопада 2005 року, яке
зареєстровано в органах КП
«ОМБТІтаРОН», задоволені позовні
вимоги ОСОБА_3 до СТОВ Агрофірма «Нива»
про визнання дійсним договору і
визнання права власності на квартиру
та визнано дійсним договір
купівлі-продажу 9/50 часток
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 26
серпня 2005 року між СТОВ Агрофірма
«Нива» і ОСОБА_3, а також визнано право
власності за ОСОБА_3 на вказану частку,
яка складається з приміщень в будинку
літ. А та господарчих споруд.

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 і
ОСОБА_8

Позивачами в підтвердження
права користування спірною земельною
ділянкою була надана довідка №285 від 24
жовтня 2006 року, яка видана
правонаступником колгоспу ім. Карла
Лібнехта - СТОВ Агрофірмою «НИВА»,
згідно якої за ОСОБА_8 закріплена
земельна ділянка 0,10 га по АДРЕСА_1 (пр.№3
від 09.02. 1965р.).

Як пояснила у судовому
засіданні ОСОБА_2, що оскільки
раніше домоволодіння №АДРЕСА_2 і
№АДРЕСА_1 були одним домоволодіння під
№АДРЕСА_2, вона на свій розсуд дописала
в довідці букву «а» до номеру будинку.

Зазначена довідка і аналогічна
довідка надана суду пізніше не може
бути прийнята судом в підтвердження
належного права користування спірною
земельною ділянкою позивачами,
оскільки в ній не зазначено, що
земельна ділянка площею 0,10 га по
АДРЕСА_2 передавалась у користування
саме ОСОБА_11 і ОСОБА_2

Згідно запису в шнуровій книзі ОСОБА_12
виділялась земельна ділянка 0,17га
АДРЕСА_2 і подальші записи «відрізати
0,07га (заг.зібрання) у мостика» згідно
пр.3 від 09.02.1965 року загальних зборів,
однак у протоколі №3 від 09 лютого 1965
року взагалі не зазначається про виділ
та відріз земельної ділянки, яка
виділялась ОСОБА_12, крім того з даного
протоколу не вбачається, що ОСОБА_8
виділялась будь-яка земельна ділянка, а
відповідно не відбувалось і виділу в
натурі.

Як пояснив у судовому засіданні
свідок ОСОБА_8, можливо він помилково
вважав, що йому було передано в
користування певну земельну ділянку
біля квартири в будинку АДРЕСА_1, де він
був основним квартиронаймачем,
будь-яких документів на підтвердження
цього факту в нього немає, що весь час
проживання в квартирі колгоспу він
сплачував за воду та світло, за землю
податку не сплачував, бо його сплачував
колгосп, відомості які містяться в
шнуровій книзі щодо закріплення за
ОСОБА_12 0,17га і подальші записи
«відрізати 0,07га (заг.зібрання) у
мостика» стосуються земельної ділянки,
що виділялась в полі дійсно у мостика.
Також свідок, зазначив, що він був
присутній при складенні акту 29 червня
2000 року про встановлення в натурі меж
земельної ділянки, яку ОСОБА_7 мав
приватизувати в розмірі 0,776га і паркан,
яким відокремлювалась земельна
ділянка ОСОБА_7 стояв тоді на тому ж
місці, як і на дійсний час. З приводу
порушеного права користування
ОСОБА_12 до суду не звертався.

Свідок ОСОБА_13 і ОСОБА_14, допитані у
судовому засіданні, пояснили, що паркан
який знаходиться між земельними
ділянками ОСОБА_8, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вже
більш десяти років не змінювався.

У відповідності до ч.6 ст.147 ЩІК
України висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами ст.212 ЦПК України, тобто за
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
объективному та безпосередньому
дослідженні доказів, наявних в
матеріалах справи, жоден доказ не має
для суду наперед встановленого
значення.

Суд критично віднісся до
висновку, наданому судовим експертом
ОНДІСЄ ОСОБА_15, який також був
допитаний у судовому засіданні,
оскільки експерт не витребував для
проведення експертизи і не вважав
доцільним досліджувати
правовстановлюючі документи
позивачів, а саме: рішення Київського
районного суду від 03 листопада 2005 року,
які прямо вказують на момент набуття
права власності на частки позивачами в
домоволодінні без закріплення за ними
певної земельної ділянки в
користування навіть станом на 2005 рік.

Експерт не врахував протокол №3
загальних зборів колгоспників
колгоспу ім. К.Либкнехта від 09 лютого 1965
року та не дослідив яким чином і на
підставі якого документу було передано
в користування позивачам земельну
ділянку домоволодіння № АДРЕСА_1.
Експерт не зміг пояснити суду чому у
позивачів на його думку виникло
переважне право на користування
належної на праві власності ОСОБА_4
земельної ділянки площею 17 кв.м., чому
він надає перевагу технічній
документації позивачів складеній в
жовтні 2009 року ФОП ОСОБА_16, тобто після
самовільного зайняття спірної
земельної ділянки перед технічною
документацією, складеною в 2000 році щодо
приватизації спірної земельної
ділянки ОСОБА_7, погоджуючись при цьому,
що в технічній інвентаризації КП
«ОМБТІ та РОН» позивачів станом на 03
грудня 2009 року не було відображено
площі і меж земельної ділянки, якою
вони користувались на той час.

Судом не приймаються до уваги
пояснення експерта, що при проведенні
приватизації ОСОБА_7 земельної ділянки
станом на 2000 рік межа проходила по
вольєрній сітці, описаній в абрисі,
виконаному ОСОБА_18 в липні 1999 року, а не
по межі, визначеній тим же ОСОБА_18 і
точках 74а-34а-34 і визначеній в додатку до
акту узгодження меж земельної ділянки
від 29 червня 2000 року і в державному акті
на землю ОСОБА_7, так як даний висновок
не обґрунтований експертом, а є лише
його припущенням та спростовується
матеріалами справи, поясненнями
свідків, актом від 29 червня 2000 року
встановлення в натурі меж земельної
ділянки, додатком до цього акту і самим
державним актом на земельну ділянку
ОСОБА_7

При таких обставинах та враховуючи, що
позивачами не надано жодних доказів на
підтвердження існування в них права
користування певною земельною
ділянкою при домоволодінні АДРЕСА_1, в
м. Одесі станом на момент приватизації
земельної ділянки ОСОБА_7 і як наслідок
не надано жодних доказів на
підтвердження незаконності набуття
права власності ОСОБА_7 на земельну
ділянку в 2000 року, суд зробив
правильний висновок щодо того, що
вимоги ОСОБА_11 і ОСОБА_2 про
встановлення порядку
землекористування земельною ділянкою,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом встановлення її меж з ділянкою
ОСОБА_4 по точкам 35-34-74а-74б-74 та
зобов'язанні відповідача усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою шляхом повернення
розділового паркану у положення, що
існувало до лютого 2011 року за її
рахунок, необгрунтованими, не
доведеними та не підлягаючими
задоволенню.

Вимоги позивачів про зобов'язання
управління Держземагенства у м. Одесі
Одеської області внести зміни до
документації із землеустрою земельної
ділянки площею 0,0776га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 та визнання
державного акту на право власності на
земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_7
недійсним також задоволенню не
підлягають, оскільки у судовому
засіданні встановлено, що технічної
документації на ім'я відповідачки
взагалі не існує, крім того ОСОБА_4
успадкувала земельну ділянку площею
0,0776 га на підставі свідоцтва про право
на спадщину, яке є чинним і ніким не
оскаржується.

16 червня 2013 року ОСОБА_4 померла і
її правонаступниками, які звернулись
до нотаріальної контори є ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 Судом вони були залучені до
справи як правонаступники, однак
інтересу до справи не виявили, у судове
засідання не з'явились.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються вищевикладеним та
матеріалами справи, а письмових
доказів на підтвердження доводів
апеляційної скарги до апеляційного
суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують, задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія,
розглянувши справу, прийшла до
висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу та залишає
рішення без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307 ч.1,
п.1, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського
районного суду м. Одеси від 26 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту її проголошення, однак її
може бути оскаржено до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Ісаєва

Судді:
А.В. Луняченко

А.І. Дрішлюк