АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»,
третя особа: директор Державного
підприємства «Міжнародний Аеропорт
«Бориспіль» - Качанов ОлексійІванович,
про стягнення невиплаченої частини
заробітної плати та частини
матеріальної допомоги при звільненні,
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом та просив стягнути з
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «МА
«Бориспіль») невиплачену частину
заробітної плати у вигляді премії з
фонду генерального директора за період
з 01.08.2013 по 11.10.2013 у розмірі 23 913 грн. 14
коп., невиплачену частину матеріальної
допомоги при звільненні в порядку п. 6.24
Колективного договору у сумі 39 375 грн.
та суму середнього заробітку за весь
час затримки фінансового розрахунку
при звільненні по день фактичного
розрахунку в порядку ст. 117 КЗпП України
станом на 18.03.2014 у розмірі 102 013,10 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій зазначив,
що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, без повного
з'ясування обставин справи та належної
оцінки доказів, що містяться в
матеріалах справи.

В обґрунтування апеляційних вимог
вказав на те, що при ухваленні рішення
суд не застосував закон, який підлягав
застосуванню до даних правовідносин, а
саме положення ст.ст. 32, 36, 103, 117 КЗпП
України, у зв'язку з чим висновки суду
щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог є
неправильними.

Крім цього, як на підставу скасування
рішення зазначив, що ухвалюючи рішення
судом достовірно не встановлено, на
якій підставі відповідачем
здійснювалося нарахування та виплата
премії і всупереч цьому не взято до
уваги доводи позивача про те, що така
премія нараховувалася та
виплачувалася на підставі Пропозиції
про роботу від 06.02.2013.

Просив рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 18 березня
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних у повному обсязі.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримали та просили задовольнити, з
підстав наведених в ній.

Представник відповідача - Сінкевич В.А.
в судовому засіданні просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення залишити
без змін як таке, що є законним та
обґрунтованим.

Третя особа належним чином повідомлена
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не з'явилася, причини
неявки суду не повідомила.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялись у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
наказу № 11-07/1-208/п від 07.03.2012 ОСОБА_1 було
прийнято на посаду аналітика першої
категорії комерційної дирекції в ДП
«МА «Бориспіль» зі встановленим
посадовим окладом у розмірі 4 855 грн.

За заявою ОСОБА_1 від 15.11.2012 на підставі
наказу про переведення на іншу роботу
№ 11-07/1-989/п від 15.11.2012 останнього з 15
листопада 2012 року переведено на посаду
аналітика аналітичної групи
комерційної дирекції з посадовим
окладом у 5 130 грн.

За час роботи у ДП «МА «Бориспіль»
ОСОБА_1 з 07 березня 2012 року по 15
листопада 2012 року нараховувалась та
виплачувалась заробітна плата згідно
встановленого посадового окладу у сумі
4 855 грн., з 16.11.2012 по 11.20.2013 - у розмірі 5 130
грн.

Також ОСОБА_1 за період з березня 2012
року по липень 2013 року включно
нараховувалась та виплачувалась
премія у розмірі 10 000 грн. щомісячно. За
серпень та вересень 2013 року позивачу не
була нарахована премія, а за жовтень 2013
року нараховано та виплачено премії у
розмірі 770 грн.

Виплачені премії затверджені в
залежності від виду премії
відповідними особами згідно з
Положенням про преміювання, зокрема
Генеральним директором чи в.о.
генерального директора.

Судом також встановлено, що відповідно
до п. 5.10 Колективного договору між
адміністрацією та профспілками ДП «МА
«Бориспіль» на 2012 рік, схвалений
загальними зборами трудового
колективу відповідно до протоколу від
06.03.2012 № 08.3-27-6, преміювання
працівників Підприємства здійснюється
згідно з Положенням Про преміювання
працівників підприємства, Про
преміювання працівників ВСП Пансіонат
«Політ», Про преміювання працівників
підприємства із фонду керівника
інтегрованої системи менеджменту.

При кожній виплаті заробітної плати
адміністрація підприємства повідомляє
працівникам про загальну суму
заробітної плати з розшифровкою за
видами виплат (п. 5.24 Колективного
договору).

Згідно п. 1.3. Положення про преміювання
працівників підприємства (далі -
Положення) преміювання проводиться
щомісячно за виконання працівниками
підприємства якісних показників за
рахунок і в межах коштів загального
фонду преміювання по підприємству.

Пунктами 3.2., 3.3. Положення передбачено,
що індивідуальне нарахування премії
працівникам проводиться в межах фонду
преміювання підрозділу на підставі
результатів виконання якісних
показників. При неможливості
здійснення контролю за виконанням
індивідуальної роботи певними
категоріями працівників, їх
преміювання проводиться в залежності
від виконання якісних показників всім
колективом (бригадою), членами якого
(якої) є ці працівники.
Відповідальність за об'єктивність
нарахування премії несе керівник
структурного підрозділу. Премія за
виконання якісних показників
нараховується працівникові у
відсотках до посадового окладу за
фактично відпрацьований час.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження того, що ДП «МА
«Бориспіль» повідомляв ОСОБА_1 про
нарахування премії за період з серпня
по жовтень 2013 року у сумі 10 000 грн.
щомісячно.

Також відсутні в матеріалах справи
докази, що протягом вказаного періоду
генеральним директором ДП «МА
«Бориспіль» видавались накази про
нарахування та виплату премії
позивачу.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги, що
зазначена премія повинна
виплачуватись на підставі пропозиції
про роботу від 06.02.2012, оскільки такі
доводи не ґрунтуються на вимогах
закону та суперечать Колективному
договору і Положенню про преміювання
працівників підприємства, а відповідно
до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
оплату праці» організація оплати праці
здійснюється на підставі: законодавчих
та інших нормативних актів;
генеральної угоди на національному
рівні; галузевих (міжгалузевих),
територіальних угод; колективних
договорів та трудових договорів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції в межах
доводів позову повно і всебічно
дослідив обставини спору, дав належну
оцінку зібраним по справі доказам,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює і у відповідності з вимогами
закону прийшов до правильного висновку
щодо необґрунтованості позовних вимог
про стягнення частини невиплаченої
заробітної плати.

Судова колегія також погоджується з
висновком суду щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення частини
матеріальної допомоги при звільненні,
оскільки як вірно встановлено судом
позивач не отримував премії з фонду
генерального директора, то така премія
і не враховувалась при розрахунку
матеріальної допомоги відповідно до
Положення про оплату матеріальної
допомоги при звільненні за угодою
сторін у випадку скорочення
чисельності або штату працівників.

Правомірними також є висновки суду про
необґрунтованість позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з цим, в порушення вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК України, ОСОБА_1 не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що належні суми при
звільненні не були йому виплачені в
день звільнення.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо
незастосування судом відповідних норм
матеріального права до даних
правовідносин, зокрема положень ст.ст.
32, 36, 103, 117 КЗпП України, оскільки норми
матеріального права судом застосовані
правильно.

Не заслуговують на увагу судової
колегії і доводи апеляційної скарги, що
відбулася зміна істотних умов праці,
про яку відповідач не повідомив
позивача.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на те, що з 01.08.2013 по 11.10.2013
відповідач безпідставно припинив йому
виплату премії з фонду генерального
директора, чим змінив істотні умови
праці, хоча режим, обсяг роботи
залишились без змін.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України зміна
істотних умов праці - це зміна розмірів
оплати праці, пільг, режиму роботи,
встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій,
зміну розрядів і найменування посад.

Однак, матеріали справи не містять
доказів на підтвердження зміни
посадового окладу позивач за період з
серпня 2013 року по жовтень 2013 року у бік
зменшення, а також не вносилось змін і у
Колективний договір щодо оплати праці
працівників підприємства.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, повно і всебічно
встановивши обставини справи й
визначивши правовідносини, зумовлені
встановленими фактами, правильно
застосував правові норми та ухвалив
законне й справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/29541/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6401/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.