Справа № 569/2478/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Герасимчук М.М.

з участю представника позивача
Поліщука Є.П.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
„КРЕДОБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Кредобанк» звернулося до
Рівненського міського суду
Рівненської області з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором кредиту.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 24.04.2008 року між відповідачем та
ПАТ «Кредобанк» було укладено
кредитний договір № 196-08, за умовами
якого позивач зобов'язався надати у
власність відповідачу грошові кошти
(кредит) у розмірі 40000 доларів США на
строк до 23.04.2028 року, а відповідач
зобов'язався повернути кредит і
сплатити проценти (п. 1.1 Кредитного
договору).

Зазначає, що позивач виконав перед
відповідачем свої зобов'язання згідно
кредитного договору у встановлені
терміни у повному обсязі. Тоді, як
відповідач допустив порушення взятих
на себе зобов'язань - з липня 2012 року
припинив своєчасно вносити платежі за
кредитним договором.

Стверджує, що на виконання умов
кредитного договору ПАТ «Кредобанк»
16.09.2013 року на адресу відповідача була
направлена вимога про дострокове
повернення кредиту (вих. № 09-09/2013), яка в
передбачений строк залишилася без
виконання відповідачем.

Відтак, внаслідок порушення
відповідачем умов кредитного договору
виникла прострочена заборгованість із
сплати основної суми кредиту та
відсотків.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю
просить стягнути з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Кредобанк» заборгованість за
кредитним договором в загальній сумі
261674,35 гривень, з яких неповернута сума
кредиту 253751,93 гривні, нарахована пеня у
розмірі 5347,08 гривень та суму судових
витрат - 2616,74 гривні.

Представник відповідача позов визнав
частково. Свою позицію обґрунтовував
тим, що починаючи з травня 2008 року
відповідач здійснював повернення
кредиту, при чому вносив кошти двічі на
місяць, а не одноразово, як це визначено
в кредитному договорі.

Підсумувавши всі платежі по кредиту,
підтверджені квитанціями, позичальник
сплатив 30331 доларів США 84 центи, що
еквівалентно 357915 грн. 71 коп. (по курсу
долара США, встановленому НБУ станом на
дату розгляду справи).

Тому, станом на 12.06.2014 року залишок тіла
кредиту ОСОБА_3 складає 9668 доларів США 16
центів, що еквівалентно 114084 грн. 28 коп.
(по курсу долара США до гривні,
встановленому НБУ на дату розгляду
справи).

Також представник відповідача
заперечив нарахування пені, керуючись
тим, що відповідно до п. 2.1. Кредитного
договору термін повернення кредиту - 23
квітня 2028 року.

Відповідно, за умови внесення
щомісячних платежів по кредиту, які
позичальник здійснював згідно з
кредитним договором, а іноді навіть і
частіше, термін для пред'явлення
письмової вимоги банком настає з 24
квітня 2028 року.

Також, представник відповідача
наголосив, що умови кредитного
договору, що стосуються односторонньої
зімни відсоткової ставки не
відповідають нормам чинного
цивільного законодавства, яке
застосовують при вирішенні спорів, які
виникають з кредитних правовідносин.

Таким чином, представник відповідача
визнав позов частково в сумі - 9668
доларів США 16 центів, що відповідає
сумі не повернутого тіла кредиту
згідно кредитного договору та
еквівалентно 114084 грн. 28 коп. (по курсу
долара США до гривні, встановленому НБУ
на дату розгляду справи).

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача
дослідивши письмові матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 24.04.2008 року між
ОСОБА_3 та ПАТ «Кредобанк» було
укладено кредитний договір № 196-08.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору
банк надав позичальнику кредит в сумі
40000 доларів США на термін до 23 квітня 2028
року.

На підставі п. 4.1. кредитного договору
повернення суми кредиту здійснюється
щомісячно рівними частинами, починаючи
з травня 2008 року по 167 доларів США не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця, якщо інше не
передбачено цим Договором та/ або
додатками до нього.

Кредитним договором, а саме п. 3.2.
визначено, що за користування кредитом
позичальник сплачує банку проценти
річні у розмірі, що визначаються як
ставка LIBOR 3 м збільшена на маржу 9,5 %.
Сторони домовилися, що зміна
процентної ставки за цим договором, у
заявку зі зміною ставки LIBOR 3 м
здійснюються без внесення змін до
цього договору.

Згідно з п. 3.10 кредитного договору
позичальник виконує свої зобов'язання
по поверненню кредиту, сплати комісій,
процентів, неустойки шляхом
перерахування у безготівковій формі
та/або вносить готівкою в банк на
рахунок № 8527.

З дати укладення договору - 24.04.2008 року
сторони не змінювали жодних його мов,
не було укладено жодних додаткових
угод.

З досліджених в судовому засіданні
копій квитанцій: № 217629 від 19.05.2008 року,
б/н. від 19.06.2008 року, № 272422 від 19.06.2008
року, б/н. від 18.08.2008 року, б/н. від 20.08.2008
року, б/н. від 19.09.2008 року,б/н. від 20.10.2008
року, б/н. від 24.11.2008 року, б/н. від 23.02.2009
року, б/н. від 25.03.2009 року, № 228655 від
24.04.2009 року, б/н. від 25.05.2009 року, б/н. від
24.06.2009 року, № 508528 від 27.07.2009 року, № 619366
від 31.08.2009 року, № 689078 від 25.09.2009 року, №
793957 від 27.10.2009 року, від 30.11.2009 року, від
24.12.2009 року, від 01.02.2010 року, № 485150 від
17.06.2010 року, № 571216 від 19.07.2010 року, № 535229
від 05.07.2010 року, від 19.08.2010 року, № 723444
від 10.09.2010 року, № 750814 від 21.09.2010 року, №
826165 від 15.10.2010 року, № 12082782 від 26.10.2010
року, № 14380563 від 23.11.2010 року, № 17626778 від
28.12.2010 року, № 2605646 від 03.02.2011 року, № 6602242
від 18.03.2011 року, № 8212533 від 05.04.2011 року, №
11230010 від 05.05.2011 року, № 16949468 від 04.07.2011
року, № 20910674 від 15.08.2011 року, № 23477747 від
12.09.2011 року, № 28232743 від 31.10.2011 року, №
30681878 від 25.11.2011 року, № 33734341 від 27.12.2011
року, № 14516559 від 05.06.2012 року, № 18487148 від
17.07.2011 року, № 24741885 від 24.09.2012 року, №
31161816 від 26.11.2012 року, № 2125153 від 28.01.2013,
від 15.07.2013 року, № 21373724 від 25.07.2013 року, №
25720000 від 04.09.2013 року, № 31160051, № 38126935 від
26.12.2013 року вбачається, що ОСОБА_3
сплатив 30331 доларів США 84 центи.

У всіх квитанціях вказано призначення
платежу «Сплата заборгованості по
кредиту», платник «ОСОБА_3», отримувач
платежу «ОСОБА_3».

Згідно умов договору, сплата кредиту
мала проводитись починаючи з травня 2008
року по 167 доларів США не пізніше
останнього робочого дня поточного
місяця. З досліджених квитанцій
вбачається, що ОСОБА_3 сплачував кредит
наперед у значно більшій сумі ніж це
передбачено умовами договору.

У випадку, якби банк зараховував дані
суми на погашення кредиту, станом на
12.06.2014 року залишок тіла кредиту ОСОБА_3
склав би 9668 доларів США 16 центів, що
еквівалентно 114084 грн. 28 коп. (по курсу
долара США до гривні, встановленому НБУ
на дату розгляду справи).

Суд відхиляє заперечення представника
позивача про те, що позичальник на
підставі п. 4.8 кредитного договору
зобов'язаний був за тридцять днів перед
кожним достроковим погашенням
звертатись до банку з відповідною
заявою та проханням достроково
погасити кредит, оскільки з аналізу
платежів проведених ОСОБА_3 судом
встановлено, що в деякі місяці
позичальником було проведено по два та
по три платежі, що унеможливлює
звернення його до банку із заявою у
тридцяти денний термін, до моменту
платежів.

Згідно п. 4.7. кредитного договору,
погашення заборгованості за цим
Договором здійснюється у наступній
черговості:

4.7.1 прострочені платежі по сплаті
процентів і комісій за користування
Кредитом;

4.7.2 строкові платежі по сплаті
нарахованих процентів і комісій за
користування Кредитом, термін сплати
яких наступні момент надходження
коштів;

4.7.3 прострочені платежі по поверненню
Кредиту (основного боргу);

4.7.4 строкові платежі по сплаті
нарахованих процентів за користування
Кредитом за поточний місяць, термін
сплати яких момент надходження коштів
не наступив;

4.7.5 строкові платежі по поверненню
Кредиту (основного боргу) за поточний
місяць;

4.7.6 пеня, штрафи та інші види неустойки;

4.7.7 строкові платежі по поверненню
Кредиту (основного боргу) на наступний
місяць /місяці.

Позичальник вправі, на підставі заяви,
самостійно визначати порядок
дострокової сплати комісій і процентів
за цим Договором.

В судовому засіданні встановлено, що
незважаючи на те, що призначення
платежу, яке вказувалось в квитанціях
на погашення боргу, а саме «Сплата
заборгованості по кредиту» та
відсутність поточної заборгованості
ОСОБА_3 по основному боргу, відсоткам та
пені перед банком, банк без згоди та
відома позичальника, самостійно,
затримував кошти, які направлялись на
погашення боргу, на транзитних
рахунках банку, які відкривались без
згоди позичальника, накопичував їх і
через певний проміжок часу, починаючи з
2014 року направляв їх на погашення
відсотків та пені. Позичальник, в свою
чергу, не знаючи про те, що основний
борг не погашений, не знав, що банк
нараховує відсотки та пеню на всю суму
заборгованості.

Такі дії банку, суд вважає,
неправомірними і такими, що порушують
умови кредитного договору та діючого
законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є
дія осіб спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

На підставі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Кредитним договором № 196-08 від 24 квітня
2008 року не передбачено право банку, без
згоди позичальника, накопичувати
кошти, що належать ОСОБА_3 на транзитних
рахунках банку і без його відома
направляти не на погашення основного
боргу, а на погашення відсотків та
штрафних санкції, які нараховувались у
майбутньому.

Суд вважає, що при надходженні коштів
від ОСОБА_3 з цільовим призначенням
«Сплата заборгованості по кредиту»,
банк мав направити їх на погашення
основного боргу, або повернути їх
ОСОБА_3

Оскільки банк діяв неправомірно, суд
вважає, що кошти направлені ОСОБА_3 на
погашення боргу по кредиту, мають бути
направлені банком на погашення
основного боргу по кредиту.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 частково
здійснив повернення кредиту, згідно
умов кредитного договору, в контексті
ст. 202, 526 ЦК України, він належно виконує
взяті на себе зобов'язання, чим не
порушив умов кредитного договору, а
саме п. 4.9. кредитного договору.

В частині стягнення з ОСОБА_3
нарахованої пені суд відмовляє
позивачу виходячи з наступного.

Згідно з п. 4.9 Кредитного договору банк
у випадках, передбачених п. 2.9. цього
договору вправі вимагати дострокового
повернення кредиту, процентів, комісій
та інших належних до сплати платежів за
цим договором, про що письмово
повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 4.10 кредитного договору
позичальник зобов'язаний протягом 30
банківських днів з моменту отримання
письмової вимоги банку достроково
повернути кредит, проценти, комісії та
інші належні до сплати платежі за цим
договором.

Пунктом 2.9 Кредитного договору
визначено право банку відмовити у
виплаті позичальнику кредиту або його
частини у випадку:

- несвоєчасної сплати процентів
та/або повернення кредиту (частини
кредиту);

- наявності обставин, які свідчать
про те, що наданий Позичальникові
кредит не буде повернуто у строки,
визначені цим договором;

- порушення істотних умов цього
договору;

- передбаченому п. з.9. Договору.

ПАТ «Кредобанк» у позовній заяві
зазначило, що 16.09.2013 року до відповідача
була направлена вимога про дострокове
повернення кредиту, яка в передбачений
строк залишилася без виконання
відповідачем».

Однак, представник відповідача
заперечив факт отримання ОСОБА_3 жодних
письмових вимог про дострокове
повернення кредиту.

Відповідно, застосувати право
дострокового стягнення кредиту банк не
мав правової підстави.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що банк направляв кошти не
на погашення основного боргу
позичальника, а на пеню та відсотки, суд
вважає, що розрахунок штрафних санкцій
наданий банком в судове засідання є
недоведеним.

На підставі вище викладеного,
керуючись ст. 208-210, 213, 214 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного
товариства „КРЕДОБАНК" до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за кредитним договором
- задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь Публічного
акціонерного товариства „КРЕДОБАНК"
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 118918,37 (сто вісімнадцять тисяч
дев'ятсот вісімнадцять) гривень 37
копійок та судові витрати по справі, а
саме - 1189,18 (одна тисяча сто вісімдесят
дев'ять) гривень 18 копійок судового
збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.В.Рогозін