АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №643/1550/14ц
Провадження№ 22-ц /790/4716/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: комунальні платежі
Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів
-Коростійової В.І., Івах А.П.,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Московського
районного суду м.Харкова від 15 травня
2014 року по справі за позовною заявою
Комунального підприємства
«Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановила:

06 лютого 2014 року комунальне
підприємство «Харківводоканал» (далі
КП «Харківводоканал») звернулось до
суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилалось на
те, що надає відповідачам послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення за адресою: АДРЕСА_1.

За період з 01 січня 1999 року по 31 грудня
2013 року утворилась заборгованість за
вказані послуги з централізованого
водопостачання в розмірі 3634 грн. 81 коп.,
а з централізованого водовідведення за
період з 01 січня 1999 року по 30 березня 2004
року в розмірі 257 грн. 67 коп., за період з
01 квітня 2007 року по 31 грудня 2013 року в
розмірі 460 грн. 48 коп., а всього 4352 грн. 96
коп..

Посилаючись на вказані обставини
просило стягнути з відповідачів
солідарно заборгованість в сумі 4451
грн. 21 коп., з урахуванням інфляційних
витрат 67 грн. 67 коп. та трьох процентів
річних від простроченої суми 30 грн. 58
коп.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 15 травня 2014 року позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути солідарно з відповідачів на
користь КП «Харківводоканал»
заборгованість за послуги з
водопостачання та водовідведення з
урахуванням суми індексу інфляції та
трьох відсотків річних від
простроченої суми 1204 грн. 21 коп.,
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 просять рішення суду першої
інстанції скасувати та у задоволенні
позову відмовити. Посилаються на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Позивач рішення суду не оскаржує.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

З мотивувальної частини рішення
вбачається, що суд відмовив у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за період з 01
січня 1999 року по 31 січня 2011 року у
розмірі 3246 грн. 97 коп. за пропуском
строку позовної давності (при цьому не
встановив чи було порушено право
позивача у зазначений період, оскільки
наслідки пропуску строку позовної
давності можуть бути застосовані лише
до порушеного права). Разом з тим, у
резолютивній частині свого рішення суд
зазначив про стягнення заборгованості
за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня
2013 року. При цьому, вважаючи доведеним
факт наявності заборгованості, суд не
мотивував свого рішення та не дав
оцінки доводам відповідачів та наданим
ними доказам про відсутність
заборгованості у визначений період.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції не можна визнати законним і
обгрунтованим, воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові з таких підстав.

За змістом ст.68 ЖК України, наймач
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за комунальні послуги.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначені Законом України
«Про житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року № 1875-IV.

Згідно п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 20 зазначеного
Закону споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до п.п. 18 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року №
630 (далі Правила), розрахунковим
періодом для оплати послуг є
календарний місяць, плата за ці послуги
вноситься не пізніше 20 числа, що настає
за рахунковим періодом.

За змістом ст.ст. 256, 257, ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу;
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки;
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення;
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані
за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами
послуг з водопостачання, які надає КП
«Харківводоканал».

Позивач посилається на те, що в період з
01 січня по 31 грудня 1999 року
відповідачам надавались послуги з
водопостачання та водовідведення.
Проте жодних доказів про розмір
заборгованості у зазначений період
часу матеріали справи не містять.
Надані позивачем зведені картки
абонента, містять дані про нарахування
за період з 01 січня 2000 року.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже позовні вимоги про стягнення
заборгованості за період з 01 січня по 31
грудня 1999 року задоволенню не
підлягають за недоведеністю, а не за
сливом строку позовної давності, як то
помилково зазначив суд першої
інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що в
період з 01 січня 2000 року по 31 січня 2011
року, відповідачі оплату за отримані
послуги з водопостачання та
водовідведення вносили не у повному
обсязі, що призвело до утворення
заборгованості в загальній сумі 2610 грн.
46 коп. При цьому за період з 01 січня 2000
року по 31 січня 2011 року заборгованість
за послуги з централізованого
водопостачання склала 2253 грн. 65 коп., а
заборгованість за послуги з
водовідведення за періоди з 01 січня 2000
року по 30 березня 2004 року та з 01 квітня
2007 рок по 31 січня 2011 року склала 356 грн.
81коп.

На підтвердження позовних вимог про
стягнення заборгованості за
зазначений період позивач надав
відомості нарахувань по особовому
рахунку абонента ОСОБА_4 та довідку про
осіб, які зареєстровані за зазначеною
вище адресою.

Будь-яких доказів на спростування тих
що надані позивачем про наявність
заборгованості за період з 01 січня 2000
року по 31 січня 2011 року відповідачі
суду не надали, але подали письмову
заяву про застосування до цих вимог
строку позовної давності (а.с.67).

За таких обставин, суд визнає, що в
період з 01 січня 2000 року по 31 січня 2011
року право позивача було порушено, але
не підлягає судовому захисту за
пропуском строку позовної давності про
застосування якого заявлено
відповідачами.

Отже у задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за період з 01
січня 2000 року по 31 січня 2011 року суд
відмовляє з підстав, передбачених ч.4
ст.267 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено та
визнається сторонами, що з жовтня 2007
року у квартирі де мешкають
відповідачі встановлено засоби обліку
холодної та гарячої води, які
зареєстровано у виконавця послуг (зав.
№ 7206341 та №7272897).

За період з 01 лютого по 30 червня 2011 року
нарахування за послуги з
водопостачання та водовідведення
проводилось згідно фактичних
показників засобів обліку води. При
цьому дані надавались відповідачами
щомісячно за узгодженими сторонами
телефонами і плата за послуги
проводилась систематично та у повному
обсязі згідно показників лічильника,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи квитанціями.

У липні 2011 року мала відбутись повірка
засобів обліку води, але лічильники
повірені не були. У зв'язку з чим, плата
за послуги за липень 2011 року
нараховувалась позивачем згідно
середньомісячних показників
лічильника за попередні три місяці, а з
01 серпня 2011 року по 10 лютого 2012 року
відповідачів було переведено на оплату
послуг за нормами споживання, а не за
показами лічильника тоді як
відповідачі з серпня 2011 року
сплачували за послуги КП
«Харківводоканал» згідно показань
засобу обліку.

За твердженням представника позивача в
суді апеляційної інстанції та згідно
письмових пояснень на апеляційну
скаргу, саме це призвело до утворення
заборгованості (935 грн), яку і просить
стягнути позивач за період з 01 лютого
2011 року по 31 грудня 2013 року з
урахуванням з інфляційних витрат та
трьох процентів річних від
простроченої суми, оскільки вважає, що
обов'язок своєчасно організувати
повірку засобів обліку лежить на
споживачах послуг.

Такі вимоги не грунтуються на законі.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 32 Закону
№ 1875-IV розмір плати за комунальні
послуги розраховується виходячи з
розміру затверджених цін /тарифів/ та
показань засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.п. 20,21 зазначених вище Правил
плата за надані послуги вноситься
споживачем відповідно до показань
засобів обліку води і теплової енергії
або затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку. У разі
відсутності у квартирі (будинку
садибного типу) та на вводах у
багатоквартирний будинок засобів
обліку води і теплової енергії плата за
надані послуги справляється згідно з
установленими нормативами (нормами)
споживання: з централізованого
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення - з розрахунку на одну
особу та на ведення особистого
підсобного господарства.

Водночас п.п. 9,10 Правил встановлено, що
квартирні засоби обліку беруться
виконавцем на абонентський облік.
Періодична повірка, обслуговування та
ремонт (у тому числі демонтаж,
транспортування та монтаж) квартирних
засобів обліку проводяться за рахунок
виконавця. Справляння плати за
нормативами (нормами) споживання за
наявності квартирних засобів обліку
без урахування їх показань не
допускається, за винятком випадків,
передбачених абзацом п'ятим пункту 16
цих Правил. Виконавець і споживач не
мають права відмовлятись від
врахування показань засобів обліку. Це
положення Правил є імперативним.

Відповідно до п. 4 п. 32 Правил виконавець
зобов'язаний контролювати установлені
інтервали, проводити періодичну
повірку квартирних засобів обліку, їх
обслуговування та ремонт, у тому числі
демонтаж, транспортування та монтаж.

Таким чином обов'язок здійснення
контролю дотримання міжповіркових
інтервалів та проведення повірки
засобів обліку споживання води
покладено на саме на виконавця послуг
з централізованого постачання води і
водовідведення, а не на споживачів.

Попри те, КП «Харківводоканал», як
виконавець зазначених послуг не
забезпечив своєчасне проведення
повірки водяного лічильника
відповідачів. Будь-яких доказів того,
що останні перешкоджали проведенню
повірки позивачем не надано. Навпаки, у
січні 2012 року відповідачі за власний
рахунок здійснили повірку засобів
обліку № 7206341 та №7272897 та 10 лютого 2012
року лічильники в квартирі по вул.
Блюхера, 24/257 були опломбовані. При
цьому, при проведенні повірки старих
лічильників їх несправність не була
встановлена, що підтверджується
Свідоцтвами про повірку робочого
засобу вимірювальної техніки зав.№
7206341 та №7272897 та визнається позивачем.

За таких обставин, у позивача не було
правових підстав для нарахування
споживачам плати за надані послуги за
нормами споживання без урахування
показників приладу обліку, а відтак,
позовні вимоги про стягнення
заборгованості за період з 01 лютого 2011
року по 31 грудня 2013 року є
необгрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1
ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного суду
м.Харкова від 15 травня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову Комунального
підприємства «Харківводоканал»
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий

Судді