У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М., Попович О.В.,Ступак
О.В.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом державного
міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання та гарячого
водовідведення, за касаційною скаргою
державного міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» на
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 9
грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року державне міське
підприємство
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
(далі - ДМП «ІФТКЕ») звернулось до суду
із зазначеним позовом до ОСОБА_6,
мотивуючи його тим, що позивач є
виконавцем послуг з теплопостачання,
споживачем яких є відповідачка.
Всупереч вимогам житлового
законодавства відповідачка послуги з
теплопостачання належним чином не
оплачує, в результаті чого утворилась
заборгованість в розмірі 2 831 грн. Крім
того, одною із підстав для звернення до
суду із зазначеним позовом стало те, що
24 грудня 2012 року було скасовано судовий
наказ про стягнення із відповідачки
заборгованості по теплопостачанню.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на
його користь заборгованість за послуги
теплопостачання в розмірі 2 831 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 9
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13 січня
2014 року, позов ДМП «ІФТКЕ» задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ДМП
«ІФТКЕ» 889 грн 88 коп. на відшкодування
заборгованості за послуги
теплопостачання.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі ДМП «ІФТКЕ»
просить суд касаційної інстанції
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ДМП «ІФТКЕ» суди виходили із того, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду за захистом свої прав в частині
стягнення заборгованості, яка виникла
станом на 1 жовтня 2010 року.

Проте повністю із такими висновками
судів погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Судами встановлено, що позивач надає
ОСОБА_6 послуги з теплопостачання та
гарячого водовідведення.

Із розрахунку заборгованості за
послуги з теплопостачання вбачається,
що заборгованість ОСОБА_6 за надані
послуги становить 2 831 грн (а.с. 3).

Судом першої інстанції встановлено, що
заборгованість, яку просить стягнути
позивач, утворилась ще до 1 жовтня 2010
року та по сьогодні. Борг станом на 1
жовтня 2010 року становить 1 707 грн 78 коп.

Перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Із розрахунку заборгованості за надані
послуги з теплопостачання вбачається,
що відповідачці за період з 1 січня 2013
року по 1 жовтня 2013 року було
нараховано оплату за надані послуги в
розмірі 2 081 грн 54 коп, а сплачено
- 2 871 грн 28 коп.

Відповідно до ч. 1 статті 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 14 роз'яснено, що, встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ДМП «ІФТКЕ», суди вищенаведеного не
врахували та дійшли передчасного
висновку, що строк позовної давності не
переривався, належним чином доводи
позивача з приводу переривання строку
позовної давності не перевірили, не
звернули уваги на те, що відповідачка
здійснювала переплату за надані
послуги з теплопостачання, що в силу
положень частини 1 статті 264 ЦК України
може свідчити про визнання нею свого
боргу. Роблячи висновок, що
відповідачка сплачувала платежі
наперед або сплачувала заборгованість
за 2011-2012 року, суди
допустили порушень вимог
процесуального закону, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Крім того, суди належним
чином не перевірили доводи позивача
про те, що скасування судового наказу
про стягнення заборгованості із
відповідачки є підставою для
переривання строку позовної давності,
відповідно до вимог частини 2 статті 264
ЦК України. Також судами не було
встановлено з якого саме періоду
виникла заборгованість за комунальні
послуги, яка станом на 1
жовтня 2010 року становить 1 707 грн 78 коп.

Враховуючи викладене, судові рішення
не можуть залишатися в силі, оскільки
ухвалені з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а тому згідно з
частиною 2 статтті 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 9
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 13
січня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик