Справа № 750/1605/14 Провадження №
22-ц/795/1645/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -Жук
М. І. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В., при
секретарі:Зіньковець О.О., за
участю:позивача, її представника
ОСОБА_5, представника відповідача
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 08 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 про визнання недійсним договору
дарування нерухомого майна,

- третя особа - приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 08 липня
2014 року і ухвалити нове рішення, яким
повністю задовольнити її позовні
вимоги.

Оскаржуваним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 08 липня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_7
відмовлено повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду є незаконним,
необґрунтованим, таким, що не
відповідає обставинам справи, таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Так, апелянт наполягає на тому, що
жодного договору дарування своєї
частини квартири на користь
відповідача вона ніколи не вчиняла і не
збиралася вчиняти. Фактично відповідач
шляхом обману та під впливом тяжкої
обставини (непрацездатність позивачки,
хвороби) заволодів її частиною
квартири. Мала місце і помилка щодо
природи правочину. Судом, на думку
апелянта, не враховано положення
статей 230, 229, 233 ЦК України. Також,
апелянт вказує на неправомірність
відмови судом в задоволенні клопотання
про допит свідків, про витребування
«відмовних» матеріалів з
правоохоронних органів щодо крадіжки
грошових коштів які мають важливе
значення для справи. Судом відмовлено
також у задоволенні клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
на предмет підтвердження дійсності
підпису в договорі дарування. Не було
викликано в судове засідання і
нотаріуса, який посвідчував договір
дарування. Тобто, фактично судом першої
інстанції позивача (апелянта) було
обмежено у наданні доказів. Крім того,
саме рішення не містить жодного
аналізу доказу, пояснень свідків і
сторін у справі. Таким чином, рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні апелянт та її
представник підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала, надавши письмові
заперечення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача - приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 до суду не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

За клопотанням позивача в судовому
засіданні були допитані свідки ОСОБА_10
і ОСОБА_11, про допит яких заявлялося
клопотання в суді першої інстанції,
проте клопотання було відхилено без
належного обґрунтування.

Свідок ОСОБА_10 показала, що вона є
сусідкою ОСОБА_7 Два роки тому остання
зламала ногу і матір доглядала дочка
ОСОБА_12. Про договір дарування вона
нічого не знає і не чула.

Свідок ОСОБА_11 показала, що також є
сусідкою позивача ОСОБА_7 Близько року
тому від ОСОБА_7 вона дізналася про
договір дарування. Остання казала, що
її обдурили. Ще свідок показала, що
знайома з позивачем десь 19 років і весь
цей час ОСОБА_7 носить окуляри. ОСОБА_7
письменна і досі читає в окулярах
газети, що свідок бачила особисто.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, показання
свідків, дослідивши матеріали
цивільної справи, а також матеріали
перевірки ЧМВ УМВС України в
Чернігівській області №2081-14, №2080-14,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегіія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Згідно із ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Судом по даній справі встановлено, що 17
вересня 2012 року укладений договір
дарування нерухомого майна, згідно з
яким позивач ОСОБА_7 безоплатно
подарувала відповідачу ОСОБА_8 3/8
частин квартири АДРЕСА_1, договір
посвідчено приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 (а.с.42-43).

Укладенню даного договору передувала
видача 26.07.2012 позивачем ОСОБА_7
відповідачу ОСОБА_8 довіреності, що
також посвідчена приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 (а.с.37).

В позовній заяві позивач стверджувала
(а.с.1-2), що точно пам'ятає як влітку 2012
року лише один раз на прохання своєї
доньки ОСОБА_13 підписала якійсь
документ, можливо довіреність. Що за
документ вона підписує позивач не
розпитувала «оскільки повністю
довіряла дочці, крім того фактично
залежала від неї, а тому сперечатися та
випитувати щось не схотіла, знаючи
запальний характер своєї доньки.»
Інших документів вона не підписувала,
тому не розуміє як був підписаний
договір дарування. Позивач зазначила,
що є інвалідом 2 групи по зору,
самостійно прочитати документ не мала
змоги. Її не повідомили який саме
документ вона підписує. Відповідач та
його матір скористалися її безпорадним
станом (інвалідність, поламану ногу,
необхідність догляду, родинні
відносини тощо) та позбавили її житла.
Підставою для визнання договору
дарування недійсним зазначає
відсутність її волевиявлення (ч.3 ст.203
ЦК України), посилаючись зокрема, на: 1)
оману, в яку її ввели відповідач чи її
дочка (ст.230 ЦК України); 2) помилку щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін (ст.229 ЦК України); 3) укладення
договору під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах
(ст.233 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема частина третя цієї статті
передбачає, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною 1 статті 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Як роз"яснив в пункті 19 постанови №9 від
06.11.2009 року Пленум Верховного Суду
України, "помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним".

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч.1 ст. 233 ЦК України, правочин,
який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_7, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
суду достатніх доказів, які б свідчили
про те, що одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, що правочин був вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
що позивач помилялася щодо обставин,
які мають істотне значення. Правочин
був укладений позивачем внаслідок її
особистого волевиявлення.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу, а саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави та суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних
батьків.

Зважаючи, що кожна із цих вимог є
самостійною підставою недійсності
правочину та враховуючи зміст позовних
вимог і доводи апеляційної скарги,
твердження апелянта про недійсність
договору дарування є безпідставними,
так як матеріали справи не містять
жодних належних та допустимих доказів,
які б достовірно свідчили про вчинення
договору дарування від 17 вересня 2012
року з порушенням ч.3 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначалося вище, позивач не довела
ані факту вчинення правочину під
впливом помилки, ані факту вчинення
правочину під впливом обману, ані
вчинення правочину під впливом тяжкої
обставини.

Слід зазначити, що вказані позивачем
підстави для визнання правочину
недійсним є взаємовиключними. Судом
була досліджена кожна з підстав позову,
проте жодна з них не знайшла свого
підтвердження в судовому засіданні. В
матеріалах справи містяться копія
нотаріально посвідченої довіреності
від 26.07.2012 від ОСОБА_7, копія договору
дарування від 17.09.2012, заява ОСОБА_7 на
ім'я нотаріуса щодо набуття права
власності на 1/4 частину квартиру
внаслідок приватизації, а також
фотокопії з Реєстру для реєстрації
нотаріальних дій та з Журналу (книги)
обліку викликів нотаріуса за межі
державної нотаріальної контори,
державного нотаріального архіву чи
робочого місця (контори) приватного
нотаріуса викликів нотаріуса для
вчинення нотаріальних дій за 26.07.2012
року (реєстрація довіреності) та за 17
вересня 2012 (реєстрація договору
дарування). Всі ці документи містять
підписи позивача.

Доводи апелянта щодо безпідставного не
призначення судом почеркознавчої
експертизи щодо цих підписів не
заслуговують на увагу, оскільки
позивачем не заявлялися позовні вимоги
з підстав неукладення правочину.

Доводи апеляційної скарги апеляційний
суд відхиляє як такі, що не мають
значення по справі і не можуть вплинути
на вирішення спору по суті та не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що доводи викладені в
апеляційній скарзі обґрунтованості
судових висновків не спростовують,
тому підстави для її задоволення
відсутні.

Судове рішення постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 08 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: