У х в а л а

іменем україни

14 травня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про
зобов'язання повернути майно за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 13 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 23 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування» в
особі філії газопромислового
управління «Шебелинкагазвидобування»
(далі - ПАТ «Укргазвидобування»)
звернулось до суду з указаним позовом,
в якому просило зобов'язати ОСОБА_1
повернути публічному акціонерному
товариству «Укргазвидобування» в
особі філії газопромислового
управління «Шебелинкагазвидобування»
майно, що було передано у позичку за
договором № 110-22 від 26 березня 2010 року;
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні майном шляхом
звільнення приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, стягнути судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26
березня 2009 року між дочірньою
компанією «Укргазвидобування»
національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» в особі
газопромислового управління
«Харківгазвидобування» (далі - ДК
«Укргазвидобування») та ОСОБА_1, яка
змінила прізвище на ОСОБА_1, був
укладений договір позички, як з
працівником підприємства, згідно умов
якого позичкодавець, відповідно до
ст.ст. 827-836 ЦК України та на умовах
зазначеного договору, передав, а
користувач прийняла у тимчасове
користування житлове приміщення -
квартиру АДРЕСА_1 та інші матеріальні
цінності згідно додатку № 1. Вказував,
що 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 була
звільнена з роботи, а тому з цього часу
на неї не розповсюджуються умови
колективного договору щодо гарантій
забезпечення житлом від підприємства.
Зазначав, що оскільки в договорі
позички від 26 березня 2009 року не
встановлений конкретно строк його дії,
він вважається укладеним на
невизначений строк. 18 січня 2012 року
відповідачу було направлено
повідомлення про відмову від договору
позички з вимогою про звільнення
житлового приміщення до 30 квітня 2013
року, однак, вона вказані вимоги не
виконала.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 13 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 23 грудня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ
«Укргазвидобування», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що сторони, укладаючи договір,
встановили альтернативний кінцевий
термін дії договору, а саме до надання
користувачу квартири в порядку,
встановленому ДК «Укргазвидобування»,
або до 49 років. Оскільки відповідачу не
було надано квартиру за умовами
договору, тому має бути застосований
кінцевий строк дії позички - 49 років.
Крім того, позивач не надав суду
доказів про те, що саме він є власником
спірної квартири.

Проте погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Судами установлено, що 26 березня 2009
року між ДК «Укргазвидобування» та
ОСОБА_1 було укладено договір, за
умовами якого остання прийняла у
тимчасове користування житлове
приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 та
інші матеріальні цінності згідно з
додатком № 1 до даного договору.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору
майно надається для проживання з
правом прописки/реєстрації
користувача та членів його сімї до
надання йому ДК «Укргазвидобування»
квартири в порядку, встановленому в
Компанії.

Також, цим договором передбачені умови
повернення майна ( п.5.1), термін дії
договору (п.п. 6.1,6.2), умови припинення
договору (п.п.8.1,8.2) та інші умови.

Так, п.п. 6.1, 6.2 договору позичка
встановлюється терміном відповідно до
п.1.2, але не більше 49 років. Договір
набуває чинності з моменту його
нотаріального посвідчення і діє до
його припинення згідно із умовою,
передбаченою п.1.2. цього договору.

Згідно вимог ст. 251 ЦК України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Частиною другою
даної статті передбачено, що термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за
договором позички одна сторона
(позичкодавець) безоплатно передає або
зобов'язується передати другій стороні
(користувачеві) річ для користування
протягом встановленогостроку.

Користування річчю вважається
безоплатним, якщо сторони прямо
домовилися про це або якщо це випливає
із суті відносин між ними. До договору
позички застосовуються положення
глави 58 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 834 ЦК України особа, яка
стала власником речі, переданої у
користування, має право вимагати
розірвання договору, який укладено без
визначення строку. Про розірвання
договору користувач

має бути повідомлений заздалегідь, у
строк, що відповідає меті позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України
договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

З матеріалів справи убачається, що у
відповідності до п. 1.2 договору від 26
березня 2009 року спірна квартира була
передана ОСОБА_1 для проживання з
правом прописки/реєстрації
користувача та членів її сімї до
надання їй ДК «Укргазвидобування»
квартири в порядку, встановленому в
Компанії.

ОСОБА_1 була звільнена з посади
економіста в ГПУ
«Харківгазвидобування» ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України» у зв'язку з скороченням штату
на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що
підтверджується наказом № 106-к від 10
лютого 2011 року.

Таким чином, п.1.2 договору від 26 березня
2009 року, відповідно до ст. 252 ЦК України,
не може вважатись датою настання події,
з якою сторони пов'язували настання
події припинення договору, оскільки
зазначена подія вже не відбудеться.

Згідно з ч. 2 ст. 763 ЦК України якщо строк
найму не встановлений, договір найму
вважається укладеним на невизначений
строк. Кожна із сторін договору найму,
укладеного на невизначений строк, може
відмовитися від договору в будь-який
час, письмово попередивши про це другу
сторону за один місяць, а у разі найму
нерухомого майна - за три місяці.

18 січня 2013 року ОСОБА_1 було направлено
повідомлення про відмову від договору
позички від 26 березня 2009 року з вимогою
про звільнення житлового приміщення,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та
передання майна згідно з актом
приймання-передачі в термін до 30 квітня
2013 року.

Вказана вимога одержана ОСОБА_1 26 січня
2013 року.

Відповідно до частини другої статті 782
ЦК України у разі відмови наймодавця
від договору найму договір є
розірваним з моменту одержання
наймачем повідомлення наймодавця про
відмову від договору.

Суди, вирішуючи спір по суті, не
врахували, що з моменту звільнення
ОСОБА_1, на неї не розповсюджуються
умови колективного договору
підприємства, зокрема щодо гарантій
забезпечення житлом від підприємства,
та дійшли передчасного висновку про те,
що строк договору становить 49 років.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Передчасним є висновок судів про те, що
ПАТ «Укргазвидобування» не має права
вимагати повернення майна та усунення
перешкод у користуванні ним.

Статтею 334 ЦК України визначено момент
набуття права власності за договором.
Згідно з п. 1 прикінцевих та перехідних
положень ЦК України набрав чинність з 1
січня 2004 року.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1,
виникло у ДК «Укргазвидобування» з
моменту нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу від 14
листопада 2001 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 27 грудня 2012 року
проведено державну реєстрацію
припинення юридичної особи ДК
«Укргазвидобування» шляхом
перетворення у ПАТ
«Укргазвидобування».

Згідно зі ст. 108 ЦК України
перетворенням юридичної особи є зміна
її організаційно-правової форми. У разі
перетворення до нової юридичної особи
переходять усе майно, усі права і
обов'язки попередньої юридичної особи.

Пунктом 1.2. Розділу 1 Статуту ПАТ
«Укргазвидобування» визначено, що
товариство є правонаступником усіх
майнових та немайнових прав і
обов'язків ДК «Укргазвидобування».

Таким чином, суди, у порушення ст. ст. 213,
214, 303, 316 ЦПК України, на вказані вимоги
закону уваги не звернули, не
визначились з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, яка
підлягає застосуванню до них, не
врахували, що договір від 26 березня 2009
року є укладеним на невизначений строк,
власник спірної квартири завчасно
повідомляв відповідача про звільнення
приміщення, а тому відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 13 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 23 грудня 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д.
Луспеник

Судді: А.О.
Лесько

С.Ф.
Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко