У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
про стягнення компенсації за
несвоєчасну виплату одноразової
допомоги, за касаційною скаргою
Слинько Ірини Петрівни, яка діє від
імені публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд
із позовом до публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
(далі - ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля») про стягнення
компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги. Обґрунтовуючи
вимоги, зазначав, що він працював на
шахті «Західно-Донбаська»,
правонаступником якої є відповідач. 14
березня 1998 року з ним стався нещасний
випадок на виробництві. Висновком МСЕК
від 2 липня 1998 року йому встановлено 70 %
втрати професійної працездатності.
Наказом від 31 липня 1998 року призначено
одноразову допомогу у розмірі 18 750 грн 20
коп, яка виплачувалася із червня 1999
року по вересень 2001 року, а не у
визначений місячний строк із дня
встановлення втрати професійної
працездатності. Посилаючись на
наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 5 липня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
березня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким стягнуто з ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_3
компенсацію за несвоєчасно виплату
одноразової допомоги у розмірі 26 446 грн
56 коп. Вирішено питання про стягнення
судових витрат. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на порушення апеляційним судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_3 працював на
шахті «Західно-Донбаська»,
правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля». 14 березня 1998 року з
ним стався нещасний випадок на
виробництві. Висновком МСЕК від 2 липня
1998 року йому встановлено 70 %
втрати професійної працездатності.
Наказом від 31 липня 1998 року ОСОБА_3
призначено одноразову допомогу у
розмірі 18 750, 20 грн, яка виплачувалася із
червня 1999 року по вересень 2001 року.

Згідно із п. 4 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 року
№ 472 (далі - Правила), відшкодування
шкоди, заподіяної працівнику
ушкодженням здоров'я складається з:
виплати втраченого заробітку (або
відповідної його частини) залежно від
ступеня втрати потерпілим професійної
працездатності; виплати в
установлених випадках одноразової
допомоги

потерпілому (членам сім'ї та утриманцям
померлого); компенсації витрат на
медичну та соціальну допомогу
(посилене харчування, протезування,
сторонній догляд тощо).

Відповідно до п. 43 Правил, якщо
потерпілому з вини власника своєчасно
не визначено або не виплачено суми
відшкодування шкоди, то ця сума
виплачується без обмеження протягом
будь-якого терміну і підлягає
коригуванню у зв'язку із зростанням
цін на споживчі товари та послуги у
порядку, встановленому ст. 34 Закону
України «Про оплату праці».

Статтею 34 Закону України «Про оплату
праці» передбачена компенсація
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати, яка провадиться відповідно
до індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31
грудня 2000 року було встановлено
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 1997 року № 1427,
якою затверджено Положення про порядок
компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати
(далі - Положення).

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон
України від 19 жовтня 2000 року
№ 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати». З метою
реалізації цього Закону постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати (далі - Порядок). Згідно з
указаним Порядком у разі затримки
виплати компенсації підлягають
щомісячні суми відшкодування шкоди,
нараховані за період, починаючи 1 січня
2001 року. При цьому п. 2 Порядку
встановлено, що компенсація працівнику
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, нарахованої працівникові за
період роботи з 1 січня 1998 року до 31
грудня 2000 року, проводиться
відповідно до Положення від 20 грудня 1997
року № 1427 до ліквідації
заборгованості із заробітної плати за
зазначений період.

Задовольняючи позов, апеляційний суд
дійшов висновку, що суму компенсації
одноразової допомоги на користь
позивача необхідно стягувати з червня
1999 року по вересень 2001 року.

Однак, при цьому не звернув уваги на те,
що Правила відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року, втратили чинність
11 липня 2001 року.

Апеляційний суд зазначеного не
врахував, не навів правових підстав
стягнення компенсації у зв'язку з
несвоєчасною виплатою одноразової
допомоги за період з 11 липня 2001 по
вересень 2001 року, норми права, якою було
передбачено компенсацію у зв'язку з
несвоєчасною виплатою одноразової
допомоги в цей період не вказав.

Крім того, вказуючи, що строк позовної
давності по вимогах до набрання
чинності ЦК України 2003 року не сплив, а
цим Кодексом не встановлено строку
позовної давності щодо вимог про
відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, апеляційний суд
не врахував, що на користь працівника
стягнуто компенсацію, право на
отримання якої у зв'язку із
несвоєчасною виплатою одноразової
допомоги, виникло у нього за різні
періоди, які зазначені в рішенні цього
суду та наведено відповідні
розрахунки, і з часу виникнення такого
права до набуття чинності ЦК України 2003
року пройшло більше трьох років.

Ніяких висновків з цього приводу
оскаржуване рішення не містить.

Порушення судом апеляційної інстанції
при розгляді справи норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для її правильного вирішення, тому
ухвалене ним рішення не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Слинько Ірини
Петрівни, яка діє від імені публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля», задовольнити.

Рішення апеляційного
Дніпропетровської області від 26
березня 2014 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до цього
суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко
М.І. Наумчук