Справа № 295/6769/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі:

головуючої - судді Корицької В.О.,

за участі секретаря - Зоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,

до ПАТ "МЗБК", ідентиф. код 01373986,

03045, м. Київ, Чапаєвське Шосе, буд. 14,

про стягнення із відповідача
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, в
обґрунтування якого вказав, що на дату
його звільнення, а саме на 12 вересня 2013
року існував борг ПАТ «МЗБК» по
заробітній платі та за невикористану
частину відпустки, який був виплачений
позивачу роботодавцем лише 31 жовтня 2013
року.

Враховуючи, що на день звільнення не
було проведено розрахунку, позивач
посилаючись на ст. 117 КЗпП, просив
стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, що складає
згідно розрахунку позивача 61
544 грн. 14 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечив, просив застосувати строки
позовної давності та відмовити у
позові.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані докази, встановив
наступне.

Згідно трудового контракту від 10
вересня 2012 року, укладеного між
Публічним акціонерним товариством
«МЗБК» та ОСОБА_1, останнього прийнято
на роботу на посаду голови правління
товариства. Згідно додаткової угоди №1
від 11 березня 2013 року до контракту від 10
вересня 2012 року дію контракту
продовжено до 11 вересня 2013 року
(а.с.3, 6).

Наказом голови наглядової ради ПАТ
«МЗБК» №356/к від 12 вересня 2013 року
ОСОБА_1 звільнено у зв'язку із
закінченням строку дії трудового
контракту.

У відповідності до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Судом встановлено та підтверджується
наявними у справі доказами і не
заперечується сторонами, що із ОСОБА_1 в
день звільнення не було проведено
розрахунку по всіх сумах, що належать
йому від організації, а остаточний
розрахунок відбувся 31 жовтня 2013 року.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення провести із
працівником розрахунок у строки
визначені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України
встановлено, що у разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Від представника відповідача 1 серпня
2014 року надійшла заява про
застосування строків позовної
давності, яку підтримано у судовому
засіданні. Зокрема вказано, що
позивачем порушено тримісячний строк,
встановлений для вирішення спору щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України
встановлено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права. У разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком. (ч.2 ст. 233 КЗпП
України).

Конституційний Суд України у рішенні
від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012
щодо офіційного тлумачення положень
ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу
дійшов висновку, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку встановлено тримісячний
строк, перебіг якого розпочинається з
дня, коли звільнений працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
те, що власник або уповноважений ним
орган, з вини якого сталася затримка
виплати всіх належних при звільненні
сум, фактично розрахувався з ним.

Судом встановлено та не заперечувалося
учасниками процесу, що ПАТ «МЗБК»
остаточно розрахувався із позивачем
31.10.2013 р. Отже, строк звернення до суду
обмежується 01.02.2014 р.

ОСОБА_1 із даним позовом звернувся до
суду 05.05.2014 р.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що пропустив встановлений
законодавством тримісячний строк,
оскільки після звільнення 12.09.2013 року
звернувся до суду із позовом про
поновлення його на роботі та
сподівався на вирішення спору на його
користь.

Разом з тим, вказані обставини не
можуть свідчити про поважність причин
пропуску строку звернення до суду,
оскільки вказані спори не пов'язані між
собою предметом та підставами, а також
не залежать один від одного.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для поновлення
строку позовної давності, у зв'язку із
чим вимоги про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку не підлягають
задоволенню.

На підставі ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,
-

в и р і ш и в:

У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
В.О.Корицька