Справа № 369/2196/14-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/4317/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 19
УХВАЛА

Іменем України

04 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Білоконь О.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 13 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виключення майна із
спадкової маси та визнання договору
купівлі-продажу з відкладальною умовою
дійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
даним позовом , посилаючись на те, що
24.05.2005, на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом ОСОБА_6, ОСОБА_2
та ОСОБА_7 було видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0.066 га. для ведення садівництва,
яка знаходиться в с/г «Аврора»,
Бобрицької сільської ради в рівних
частинах по 1/3 на кожного.

Оскільки земельна ділянка була
отримана по 1/3 частині на кожного, вони,
як співвласники почали будувати
(дачний) садовий будинок. В подальшому
грошей на будівництво у його брата не
вистачало і вони домовились про те, що
він добудує будинок за власні кошти та
викупить у брата його частину.

В 2003 році він завершив будівництво
садового будинку; виготовив технічний
паспорт та подав документи до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області для введення об'єкта
до експлуатації. Проте, 02.11.2012 листом
ІДАБІ у Київській області було
прийнято рішення про повернення
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Вказував, що оскільки його брату -
ОСОБА_7 терміново були потрібні кошти,
він просив позивача, щоб він за належну
останньому 1/3 частину виплатив йому
гроші, а після отримання
правовстановлюючих документів він
укладе з ним договір купівлі-продажу.

Позивач передав брату кошти в
рахунок належних останньому 1/3 частини
будинку та земельної ділянки у розмірі
60 000 грн., що підтверджується розпискою,
яку власноруч написав його брат -
ОСОБА_7, а також виплачував йому кожен
місяць гроші в рахунок погашення
коштів за його частину будинку та
земельної ділянки що підтверджується
особистим підписом його брата, що
становить 4587 доларів 50 центів США, що
еквівалентно до курсу гривні на день
подачі позову 45 829 грн. 12 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його брат ОСОБА_7 помер.

Після його смерті відкрилась
спадщина на квартиру, що знаходиться в
АДРЕСА_1, а також на 1/3 частину садового
будинку в садовому товаристві «Аврора»
за адресою АДРЕСА_2. Вказану частину
померлий фактично продав йому.

Відповідачі є спадкоємцями першої
черги після смерті брата за законом.

За час життя брата, у них були дружні
та довірительні стосунки, а тому
вважали не потрібною потребу в
укладанні нотаріального договору
купівлі - продажу..

На думку позивача, відповідачі не
мають права на успадкування 1/3 частини
садового будинку , оскільки права та
обов'язки на цю частину у ОСОБА_7
припинились в момент отримання ним
коштів за його частину земельної
ділянки та частини (садового) будинку.

Просив визнати дійсним договір
купівлі-продажу з відкладальною
вимогою від 1.05.2012 року на 1/3 садового
будинку та 1/3 частини земельної ділянки
в садовому товаристві «Аврора» за
адресою АДРЕСА_2, укладеним між ОСОБА_7
та ОСОБА_2 дійсним. Виключити із складу
спадкового майна 1/3 частину цього
будинку та земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач уточнив
та частково змінив свої позовні вимоги
та просив визнати дійсним договір
купівлі-продажу з відкладальною
вимогою від 1 травня 2012 року на 1/3
будівельних матеріалів, які були
використані на будівництво садового
будинку та 1/3 частини земельної ділянки
в садовому товаристві «Аврора» в
АДРЕСА_2, укладеним між ОСОБА_7 та
ОСОБА_2. Виключити із складу спадкового
майна 1/3 частину будівельних
матеріалів, які були використані на
будівництво садового будинку та 1/3
частину земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_3просила вирішити
спір на розсуд суду.

Заперечуючи позов,відповідач ОСОБА_4
вказував, що договір купівлі-продажу з
відкладальною умовою не є укладеним,
тому що не була дотримана письмова
форма правочину, в розписці, на яку
посилається позивач, не вказано, на
якій підставі і за що були отримані
кошти; не зазначені істотної умови
договору купівлі-продажу, відсутні
письмові докази про повне або часткове
виконання договору. Відсутні також
будь-які дані про те, що померлий мав
бажання продати свою частину, за які
гроші чи при яких обставинах він хотів
це зробити.

Відповідач ОСОБА_5 просила слухати
справу за її відсутністю.

Рішеннгям Києво-Святошинського
районного суду від 13 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 проств
скасувати рішення суду з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи та вимогам закону та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього
Кодексу під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ст. 328 ЦК
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. При цьому, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1225 ЦК України передбачено, що
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення, та спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені.

Відповідно до ст.. 655 ЦК України за
договором купівлі- продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 212 ЦК України
особи, які вчиняють правочин, мають
право обумовити настання або зміну
прав та обов'язків обставиною, щодо
якої невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Відповідно до ст.218 ЦК України, якщо
правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема правочин має вчинятись у формі
встановленій законом.

Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України правочин
може вчинятись усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
крім договорів купівлі-продажу майна,
що перебуває в податковій заставі.

Отже, договори купівлі-продажу
повинні бути укладені у письмовій
формі та нотаріально посвідченими.

Відповідно до п. 1. ст. 638 ЦКУкраїни
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК
України, незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

По справі встановлено, що 24.05.2005 року
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18.04.2001 року № 1935
ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,066 га. для
ведення садівництва, яка знаходиться в
с/т «Аврора», Бобрицької сільської ради
в рівних частинах по 1/3 на кожного.

На цій земельній ділянці завершено
будівництво та виготовлено технічний
паспорт. Але 02.11.2012 листом ІДАБК у
Київській області було прийнято
рішення про повернення декларації про
готовність об'єкта до експлуатації, а
саме: садового будинку, сараю,
вбиральні, свердловини, доріжки,
огорожі за адресою: Київська обл.,
Києво-Святошинський район, с. Бобриця,
с/т «Аврора», на підставі п. 3.5 Порядку
до наказу № 91 а саме ч. 4 п. 2 не
узгоджується з технічним паспортом ч. 1
п. 3 не зазначається для садових
будинків ч.1 та ч. 3 п. 7 не узгоджується з
Державним актом., що свідчить про
самовільне будівництво садового
будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його брат ОСОБА_7 помер.

Після його смерті відкрилась
спадщина на квартиру, що знаходиться в
АДРЕСА_1, а також на 1/3 частину садового
будинку в садовому товаристві «Аврора»
за адресою АДРЕСА_2.

Відповідачі є спадкоємцями першої
черги після смерті ОСОБА_7 за законом.

Відповідно до матеріалів Спадкової
справи №129/2013 до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 спадкоємці
ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися у
визначений законом строк з заявами про
прийняття спадщини. ОСОБА_8 відмовилася
від спадщини на користь ОСОБА_4 На час
розгляду справи спадкоємці свідоцтво
про право власності на спадкове майно
не отримували ( а.с. 51-63).

На обґрунтування позовних вимог
позивач надав розписку ОСОБА_7 від
01.05.2012 року, зі змісту якої вбачається,
що ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_2 60 000 грн., що за
курсом (8.00 грн. за один долар) становить
7,5 тисяч доларів США ( а.с. 11), а також
перелік платежів (а.с.10) та розписку
дружини покійного брата ОСОБА_3 від
19.08.2013 року , за якою вона, як дружина,
користується грошовими коштами
виданими її чоловіку ОСОБА_7 ОСОБА_2 в
рахунок їх спільної дачі (а.с.15)

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог, суд, виходив з положень
глави 54 ЦК України щодо правил
укладання договорів купівлі-продажу,
щодо зобов»язань , які виникають між
сторонами після укладення такого
правочину, також ст. 212 ЦК України, яка
містить положення щодо вчинення
правочину з відкладальною обставиною,
також ст.1218, 1225 ЦК України, які
закріплюють правила щодо складу
спадщини, також про спадкування права
на земельну ділянку, вважав, що у діях
відповідачів відсутні протиправність
дій та причинний зв»язок з можливим
порушенням прав та законних інтересів
позивача, а заявлені позовні вимоги,
не мають під собою ніякого правового
підґрунтя, у зв»язку з чим дійшов
висновку, що позивач не довів, що
сторони отримали спадкове майно в
натурі, вартість цього майна, вартість
частки спадкового майна кожного з
відповідачів. З наданої позивачем
розписки вбачається , що померлий взяв
у позивача 60000 гр., проте, в ній не
зазначено на яких підставах були взяти
кошти від позивача померлим, за що та на
яких умовах отримані грошові кошти, з
якою метою, а тому, на думку суду,
вказану розписку не можна розцінювати
як договір купівлі-продажу 1/3 частини
майна, що перебуває у спільній
частковій власності .

Даний висновок суду відповідає
вимогам закону та обставинам справи.

Колегія погоджується також з
висновком суду про те, що позивач,
вимагаючи виключення з складу
спадкового майна 1/3 частину
будівельних матеріалів, які
використані на будівництво садового
будинку, не довів в розумінні ст..57-60 ЦПК
України, що відповідачі отримали
спірне спадкове майно, а також, які
частки кожного з відповідачів у
спадковому майні, які вимоги він має до
відповідачки ОСОБА_3, яка не приймала
спадщину.

З огляду на викладене, колегія вважає,
що рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, підстав до його скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено
доводів, які б спростували висновки
суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України,
колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 13
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: