У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.суддів:
Коротуна В.М., Попович О.В.,Ступак
О.В.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Кам'яницької сільської ради
Ужгородського району, третя особа -
ОСОБА_7, про встановлення права
власності на частину будинковолодіння
у порядку спадкування за заповітом, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом до
Кам'яницької сільської ради
Ужгородського району, мотивуючи його
тим, що вона є спадкоємцем за заповітом
після смерті своєї бабусі ОСОБА_8
Спадкова маса складається із
будинковолодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 Ужгородського району.
Зазначене будинковолодіння було
побудоване її бабусею та дідом ОСОБА_9
під час спільного проживання. На
сьогодні спадкове майно не
зареєстроване у встановленому законом
порядку та не здане в експлуатацію.
Відсутність правовстановлюючих
документів на будинковолодіння стало
підставою для відмови державним
нотаріусом у видачі свідоцтва про
право власності на спадкове майно.

Посилаючись на зазначені обставини та
враховуючи уточнення до позовної
заяви, ОСОБА_6 просила суд визнати за
нею право власності на Ѕ частину
будинковолодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_8

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 8 травня
2013 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частину будинковолодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 13 січня
2014 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 8 травня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачка є спадкоємцем за
заповітом після смерті своєї бабусі
ОСОБА_8, спірний будинок побудовано під
час спільного проживання ОСОБА_9 та
ОСОБА_8, а тому, враховуючи положення
норм цивільного законодавства, дійшов
висновку, що позов є обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6, апеляційний суд
виходив із того, що судом першої
інстанції порушено вимоги
процесуального закону щодо залучення в
належному процесуальному статусі усіх
осіб, права яких можуть бути порушені.
Крім того, апеляційний суд дійшов
висновку, що позивачкою не було
доведено набуття права власності на
спірне домоволодіння його
забудовниками, тобто ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Проте повністю із такими висновками
судів погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Судами встановлено, що рішенням
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 16 квітня 2008
року встановлено факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без
реєстрації шлюбу в період з 1944 року по
1985 рік, тобто по день смерті ОСОБА_9
Встановлено факт родинних відносин, а
саме, що ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_7
Рішення суду набрало законної сили (а.с.
10-11).

Із довідки виконавчого комітету
Кам'яницької сільської ради
Ужгородського району від 11 лютого 2008
року вбачається, що згідно із записами
погосподарської книги Кам'яницької
сільської ради за 1985 рік забудовником
житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_9
(а.с. 12).

За життя ОСОБА_8 склала заповіт,
відповідно до якого вона заповіла своє
майно позивачці (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с. 8).

Із довідки виконавчого комітету
Кам'яницької сільської ради
Ужгородського району від 11 лютого 2008
року вбачається, що ОСОБА_6 до дня
смерті ОСОБА_8 вела з нею спільне
господарство та проживала за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно із статтею 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 з підстав недоведеності, що
спірний житловий будинок належав
спадкодавцям, апеляційний суд не
звернув уваги на те, що в матеріалах
справи наявне рішення Кам'яницької
сільської ради від 27 березня 1997 року,
яким ОСОБА_8 безоплатно передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,25 га для обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства, а
також те, що спірний житловий будинок
було побудовано в 1952 році ОСОБА_9 (а.с. 12,
122). Встановлення зазначених обставин є
необхідним для правильного вирішення
справи, оскільки при вирішенні питання
щодо визнання права власності на
житлові будинки на які
правовстановлюючі документи відсутні,
перевірці підлягають усі фактичні та
правові підстави виникнення права
власності.

Враховуючи зазначене, рішення
апеляційного суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 з
підстав недоведеності належності
спірного житлового будинку
спадкодавцям є передчасним та таким, що
зроблений при неповному з'ясуванні
усіх обставин справи.

Крім того, відповідно до статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вірно встановивши, що судом першої
інстанції було порушено вимоги
процесуального закону щодо
встановлення суб'єктного складу сторін
по справі, апеляційний суд даючи оцінку
наявним у справі доказам належності
спірного спадкового майна
спадкодавцям, фактично вийшов за межі
доводів апеляційної скарги.

Вищезазначені порушення норм
процесуального та матеріального
закону, в силу положень статей 212, 336, 338
ЦПК України є підставою для скасування
рішення апеляційного суду.

Також не може залишатися в силі і
рішення суду першої інстанції з
наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_7 є сином ОСОБА_9 та
разом із ОСОБА_6 претендує на спадкове
майно, а саме житловий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
10-11, 27).

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції на порушення вимог
статей 10, 11, 33, 130 ЦПК України не сприяв
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи, не вирішив питання про
склад осіб, які братимуть участь у
справі та невірно визначив їх
процесуальний статус.

На підставі зазначеного, судові
рішення відповідно до вимог статей 336,
338 ЦПК України підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
у зв'язку із порушенням судами норм
матеріального та процесуального
закону.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 8
травня 2013 року та рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 13
січня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик