Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/1995/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
Провадження № 22-ц/783/2012/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів:
Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю
секретаря Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
та ухвалу Залізничного районного суду
м.Львова від 27 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про
відшкодування шкоди,-

в с т а н о в
и л а:

23 лютого 2012 року Залізничним районним
судом м.Львова відкрито провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення шкоди, заподіяної злочином.

ОСОБА_2 звернувся з позовом про
визнання за ним права на отримання
відшкодування та стягнення з
відповідача прямої дійсної шкоди в
сумі 92 245,06 грн., 500 000 грн. моральної
шкоди; стягнення з відповідача в його
(позивача) користь пожиттєво 55% від
розміру мінімальної заробітної плати в
порядку ст. 1195 ЦК України як
відшкодування, пов'язаного з каліцтвом.
З врахуванням уточнених позовних
вимог, прийнятих судом, просив визнати
за ним право на отримання 930,27 грн.
відшкодування майнової шкоди, яка
полягає у витратах на відновлення
транспортного засобу, що перевищує
ліміт відповідальності страховика (26
430,27 грн.); визнати за ним право на
отримання 25 197,87 грн. відшкодування,
пов'язаного з його лікуванням,
тимчасовою та стійкою втратою
працездатності на 55%, що перевищує
ліміт відповідальності страховика (76
197,87 грн.); визнати за ним право на
відшкодування 12 149,59 грн. пені в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України за 3 роки
несплати йому боргу в розмірі 26 128,14
грн.; стягнення моральної шкоди в сумі
497 750 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду
м.Львова від 27 грудня 2013 року справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди - в частині вимог
про відшкодування майнової шкоди за
відновлення автомобіля у сумі 930,27 грн.,
відшкодування заробітку, втраченого
внаслідок каліцтва із стійкою втратою
працездатності у 55% за період з 22 лютого
2008 року до 20 квітня 2011 року включно у
сумі 25 921,29 грн., моральної шкоди у сумі
497 750 грн., витрат на лікарські препарати
за час лікування у клінічній лікарні
Львівської залізниці у сумі 998,70 грн.,
витрат на лікарські препарати за час
лікування у КМЛ № 12 у сумі 1 092,70 грн. та
190 грн. витрат на послуги
автомобільного транспорту, -
провадженням закрито з підстав,
передбачених п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України,
оскільки набрало законної сили рішення
суду у спорі між тими ж сторонами і з
тих самих підстав.

Рішенням цього суду від 27 грудня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за безпідставністю
позовних вимог.

Рішення і ухвалу оскаржив ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваних
процесуальних документів, які
постановлені з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, оглянувши матеріали
кримінальної справи про обвинувачення
ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України та
цивільної справи, розглянутої
Галицьким районним судом м.Львова,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити.

На підставі ст.ст.11,58,59,60,61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести
належними та допустимими доказами ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами,
доказуванню не підлягають. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Встановлено, що 22 лютого 2008 року о 16
годині з вини водія автомобіля ВАЗ-2109,
реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_4 у с.
П'ятничани Стрийського району
Львівської області сталася
дорожньо-транспортна пригода з участю
автомобіля ВАЗ-11183, реєстраційний номер
НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 Внаслідок
ДТП належний позивачу транспортний
засіб отримав технічні ушкодження,
ОСОБА_2 заподіяно тяжкі тілесні
ушкодження.

24 березня 2011 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Закритого акціонерного
товариства (ЗАТ), тепер - ПрАТ «СК
«Ренесанс» про стягнення 76 560 грн.
завданої шкоди та визнання за ним права
на отримання пені в розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ
України в розмірі 17 920,62 грн. Відповідач
у цій справі визначений ним у зв'язку з
тим, що ОСОБА_3 застрахував у цій
страховій компанію свою цивільну
відповідальність перед третіми
особами. В обґрунтування позовних
вимог позивач посилався на те, що 22
лютого 2008 року з вини ОСОБА_3, його
здоров'ю та майну було завдано значної
шкоди. 11 грудня 2009 року, позивач
звернувся до відповідача з заявою про
виплату страхового відшкодування за
полісом № ВВ1125721 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. 15 лютого 2010 року,
позивач подав відповідачу усі належні
документи, що підтверджували обставини
настання страхового випадку та розмір
завданих йому збитків, повідомив
відповідача про причини пропуску
строку звернення до страхової
компанії, які відповідачем визнані
поважними і заява про настання
страхового випадку була прийнята.
Однак, страхове відшкодування йому не
виплачено. 11 травня 2011 року позивач
подав до суду уточнений розрахунок
шкоди, пов'язаної із стійкою втратою
працездатності, яка становить 17 898,88
грн.

Рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 16 червня 2011 року позов
задоволено. Ухвалено стягнути із ЗАТ
«СК «Ренесанс» на користь ОСОБА_2 78 858,88
грн.; стягнути з відповідача 1 700 грн.
державного мита та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи; визнати за ОСОБА_2
право на отримання пені в розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ за
період 12 грудня 2009 року до 23 березня 2011
року в розмірі 17 920,62 грн.

Ухвалою цього суду від 18 жовтня 2012 року
про виправлення описки постановлено: в
абзаці третьому резолютивної частини
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 16 червня 2011 року по справі
№2-1723/11 суму, присуджену до стягнення з
ЗАТ «СК «Ренесанс» на користь ОСОБА_2 78
858,88 замінити на 79 560 грн., яка включає в
себе: 25 500 грн. майнової шкоди в межах
ліміту відповідальності страховика; 51
000 грн. шкоди, заподіяної здоров'ю, в
межах ліміту відповідальності
страховика; 2 550 грн. моральної шкоди; 510
грн. суми франшизи.

Рішення і ухвала Галицького районного
суду м.Львова не оскаржені, набрали
законної сили.

Вироком Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 14 лютого 2013
року, який набрав законної сили, ОСОБА_3
засуджено за вчинений 22 лютого 2008 року
злочин щодо ОСОБА_5 до покарання,
пов'язаного із обмеженням волі, з
позбавленням права керувати
транспортними засобами.

В межах кримінальної справи ОСОБА_2
звернувся з цивільним позовом про
стягнення із ОСОБА_3 майнової і
моральної шкоди. Зокрема, про
стягнення: шкоди, пов'язаної із
пошкодженням автомобіля в сумі 26 430,27
грн.; витрат на лікування у клінічній
лікарні Львівської залізниці в сумі 1
248,65 грн.; на придбання ліків в період з 24
квітня до 6 липня 2008 року в сумі 998,70 грн.;
витрат, пов'язаних із проведенням
операції в сумі 40 742,13 грн.; витрат на
проїзд до місця проведення операції
(м.Київ) - 1 383,70 грн.; втраченого
заробітку за період з 22 лютого до 31
грудня 2008 року в сумі 27 840 грн. З
врахуванням відшкодованої у
добровільному порядку майнової шкоди в
сумі 25 000 грн., вважає, що йому
спричинено майнову шкоду в розмірі 74
643,45 грн., яка з врахуванням рівня
інфляції, становить 91 288,94 грн. Зазначив,
що неотриманий ним прибуток у зв'язку
із втратою працездатності за 2009 рік
становить 34 560 грн., з урахуванням
отриманої пенсії розмір неотриманого
прибутку за вказаний період склав 23 666
грн. У зв'язку з явкою в судові
засідання у 2009 році він поніс витрати в
розмірі 100 грн. Витрати, пов'язані з
наданням йому правової допомоги,
становлять 2 500 грн., за подання
документів в апеляційну інстанцію його
витрати становлять 200 грн. На 31 грудня
2009 року загальна сума майнової шкоди
становить 117 754,94 грн. З врахуванням
розміру інфляції майнова шкода,
завдана йому у 2008-2009 роках, складає 132
238,80 грн. Він втратив заробітну плату у
зв'язку з втратою працездатності, з
врахуванням отриманої пенсії, за 2010 рік
в сумі 21 554,30 грн., станом на 31 грудня 2010
року майнова шкода становить 153 793,10 грн.
З врахуванням рівня інфляції вона
складає 167 788,27 грн. За 2011 рік він
втратив заробіток, з врахуванням
отриманої пенсії, в сумі 6 409,20 грн.
Загальна сума майнової шкоди становить
174 197,47 грн., моральну шкоду позивач
оцінив у 500 000 грн. З врахуванням
понесених судових витрат, просив
стягнути в його користь 674 197,47 грн.
майнової і моральної шкоди.

18 січня 2013 року ОСОБА_2 подав Стрийськму
міськрайонному суду заяву про
уточнення позовних вимог, які прийняті
судом. Остаточні його позовні вимоги
полягали в наступному: визнати ОСОБА_3
боржником на суму 26 123,23 грн. і
солідарним боржником з ПрАТ «СК
«Ренесанс» в розмірі 79 560 грн., із яких
не відшкодовано станом на 1 січня 2013
року 930,27 грн. витрат на відновлення
транспортного засобу, 2 998,54 грн. витрат
на лікування, медпрепарати та
реабілітацію, 22 194,42 грн. втрати
заробітку у зв'язку з непрацездатністю
і стійкою втратою працездатності (55%);
визнати ОСОБА_3 таким, якому належить
обов'язок сплачувати потерпілому від 1
січня 2013 року 55% мінімальної заробітної
плати в рахунок втраченого заробітку
внаслідок злочину, моральну шкоду
оцінює в 500 000 грн.

Вироком Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 14 лютого 2013
року частково задоволено цивільний
позов ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3 в
користь ОСОБА_2 37 500 грн. моральної шкоди
та 58 532,25 грн. майнової шкоди.

У вказаному вище вироку зазначено, що
ОСОБА_2 доведено, що йому з вини
підсудного ОСОБА_3 заподіяна майнова
шкода в сумі 69 532,25 грн. яка полягає в
наступних витратах: шкода, заподіяна
майну ОСОБА_2 (вартість ремонту
автомобіля) - 26 430,27 грн.; шкода,
заподіяна здоров'ю ОСОБА_2 в сумі 40 901,88
грн., а саме: 1 248,65 грн. - витрати на
лікування в клінічній лікарні
Львівської залізниці; 1 785,88 грн. -
витрати на медикаменти під час
лікування в КМКЛ № 12; 37 000 грн. - вартість
комплекту для ендопротезування; 150,00
грн. - вартість халату хірургічного; 340,00
грн. - вартість антимікробної
хірургічної плівки та Стери - Дрейпу;
377,35 грн. - оплата за послуги банку;
витрати на послуги залізничного
транспорту - 1 200,10 грн., на послуги
автомобільного транспорту - 1 000 грн.

Судом встановлено, що цивільно -
правова відповідальність ОСОБА_3 щодо
керування ним транспортним засобом ВАЗ
- 2109, реєстраційний номер НОМЕР_3,
застрахована ПрАТ «СК «Ренесанс», що
стверджується полісом № ВВ/1125721
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів, але
підсудній несвоєчасно повідомив
страхову компанію про страховий
випадок, що призвело до втрати
відшкодування. Суд прийшов до висновку,
що цивільний позов в частині стягнення
майнової шкоди підлягає до часткового
задоволення - в сумі 69 532,25 грн., а,
враховуючи частину сплати ОСОБА_3 суми
матеріальних витрат за розписками
розміром 11 000 грн., з ОСОБА_3 слід
стягнути залишок несплачених
матеріальних збитків розміром 58
532,25грн. Визначаючи розмір моральної
шкоди потерпілому ОСОБА_2, суд врахував
те, що потерпілий зазнав фізичного болю
та душевних страждань, втратив
нормальні життєві зв'язки, потребував
постійного стороннього догляду, був
змушений докладати додаткових зусиль
для організації життя та періодично
лікуватись, потребує
санаторно-курортного лікування та
постійного лікарського нагляду. Це
призвело до моральних страждань
потерпілого, а тому суд, виходячи з
дійсного обсягу та характеру моральних
страждань позивача, вирішив, що
реальним та достатнім на відвернення
спричиненої моральної шкоди буде
стягнення в розмірі 50 000 грн.
Враховуючи частину сплати ОСОБА_3
моральної шкоди в розмірі 12 500 грн. за
розпискою від 28 жовтня 2008 року, суд
зробив висновок, що з ОСОБА_3 слід
стягнути залишок несплаченої
моральної шкоди в сумі 37 500 грн.
Задовольняючи вимоги про
відшкодування моральної шкоди, суд
з'ясував у чому така полягає, та
визначив її розмір залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, яких
зазнав позивач, характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням
інших обставин. Враховано стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих стосунках, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану; суд виходив із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно зі ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Статтями 23,1167 і ч.1 ст. 1168 ЦК України
передбачено відшкодування моральної
шкоди, у тому числі і завданої
каліцтвом чи іншим ушкодженням
здоров'я.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.
Частиною 1 ст. 1168 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я, може
бути відшкодована одноразово або
шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до Методичних рекомендацій
«Відшкодування моральної шкоди»,
викладених у листі Міністерства
юстиції України від 13 травня 2004 року №
35-13/797, моральну шкоду не можна
відшкодувати в повному обсязі, так як
немає (і не може бути) точних критеріїв
майнового виразу душевного болю,
спокою особи. Будь-яка компенсація
моральної школи не може бути
адекватною дійсним стражданням, тому
будь-який її розмір може мати тільки
умовний вираз.

Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено,
що шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Особа, яка завдала шкоди каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я фізичній
особі, зобов'язана відшкодувати
потерпілому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати чи
зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. У разі
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір
відшкодування, визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
(ст. 1195 ЦК України).

Відтак, відповідно до ч. 1 ст.1195, ч. 1
ст.1197, ст.1198 ЦК України фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати.

Розмір втраченого фізичною особою
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу),
що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності. У разі
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір
відшкодування визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» причини й групи
інвалідності, а також час настання
інвалідності встановлюються органами
медико-соціальної експертизи, що діють
на підставі Положення про них,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України. З аналізу п.п.1,11 Положення про
медико-соціальну експертизу, п.п. 3, 26, 27
Положення про порядок, умови та
критерії встановлення інвалідності
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№ 1317, Інструкції про встановлення груп
інвалідності, затвердженої наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 5 вересня 2011 року №561, встановлення
МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності
внаслідок загального захворювання
визначається за критеріями
життєдіяльності людини, зокрема,
здатністю особи до трудової
діяльності, яка визначається як
сукупність фізичних та духовних
можливостей людини, що визначається
станом здоров'я, що дозволяє їй
займатися різного виду трудовою
діяльністю. Професійна працездатність
- здатність людини якісно виконувати
роботу, що передбачена конкретною
професією, яка дозволяє реалізувати
трудову зайнятість у певній сфері
виробництва відповідно до вимог змісту
і обсягу виробничого навантаження,
встановленого режиму роботи та умов
виробничого середовища. Параметрами
оцінки є збереження або втрата
професійної здатності, можливість
трудової діяльності за іншою
професією, яка за кваліфікацією
дорівнює попередній, оцінка
допустимого обсягу роботи у своїй
професії і посаді, можливість трудової
зайнятості в звичайних або спеціально
створених умовах. Законодавство
вирізняє професійну та загальну
працездатність. Професійна
працездатність передбачає здатність
працівника до роботи за конкретним
фахом і на певній посаді, у той час як
загальна працездатність - це здатність
до виконання будь-якої роботи у
звичайних умовах праці. Особа, яка
зазнала каліцтва та якій встановлено
інвалідність, може бути визнана
частково працездатною. З метою
встановлення в особи здатності до
праці, МСЕК під час встановлення
інвалідності має встановити ступінь
професійної (а за її відсутності -
загальної) працездатності у відсотках.
На підставі цих даних суд визначає
розмір втраченого фізичною особою
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу)
у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі-Закону), в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
у встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди життю, здоров'ю, майну третьої
особи. Статтею 29 цього Закону
визначено, що у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.
Розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди, заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладенні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи (п. 21.1. ст.
12 вказаного Закону).

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та
п.3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
страхування» страховик зобов'язаний у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у строк,
встановлений договором.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є
зокрема шкода (в тому числі моральна
шкода), пов'язана: з лікуванням
потерпілого; з тимчасовою чи стійкою
втратою працездатності потерпілим.
Порядок відшкодування вказаної шкоди
визначається ст.ст. 24-26 цього Закону.

Статтею 24 Закону визначено, що у зв'язку
з лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
які пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням
та реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів. Зазначені витрати мають
бути підтверджені документально
відповідним медичним закладом.

Статтею 26 цього Закону у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин, встановлено, що у
зв'язку із стійкою втратою
працездатності потерпілим
відшкодовуються доходи, не отримані у
результаті стійкої втрати
працездатності (інвалідності), які не
відшкодовуються за рахунок іншого
обов'язкового виду страхування.
Потерпілим, які на момент настання
страхового випадку не одержували
доходів у зв'язку із стійкою втратою
працездатності, відшкодовуються
витрати, пов'язані з доставкою,
розміщенням, утриманням, діагностикою,
лікуванням та реабілітацією
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, медичним піклуванням,
лікуванням та доглядом у домашніх
умовах та купівлею лікарських
препаратів.

Матеріалами справи стверджується, що
позивач внаслідок ДТП отримав тяжкі
тілесні ушкодження. З приводу цих
ушкоджень він проходив лікування,
зазнав протезування.

Згідно з довідкою від 9 вересня 2009 року
серії ЛВА-1 № 438536 Львівського обласного
центру медико-соціальної експертизи
позивачу ОСОБА_2 присвоєно третю групу
інвалідності за загальним
захворюванням безтерміново (а.с.88).

Рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 16 червня 2011 року
задоволено позов ОСОБА_2 та ухвалено
задовольнити його вимоги про стягнення
майнової і моральної шкоди із
страховика, у тому числі 51 000 грн. за
шкоду, заподіяну здоров'ю.

На обґрунтування своїх вимог у цій
справі позивач надав копії квитанцій,
висновків, чеків, які досліджувалися
Галицьким районним судом м.Львова при
ухваленні рішення від 16 червня 2011 року
та Стрийським міськрайонним судом,
який постановив вирок у кримінальній
справі від 14 лютого 2013 року. Так, на
підтвердження майнової шкоди,
спричиненої пошкодженням належного
позивачу автомобіля надано висновок
експерта (а.с.40-54) з кримінальної справи.
Копії чеків про придбання медикаментів
та засобів догляду, копії квитанцій до
прибуткових касових ордерів із
медичних установ (у тому числі і про
надання позивачем їм добровільних
пожертв), розписок про надання
транспортних послуг (а.с.57-81,85-86)
містяться у цивільні справі,
розглянутій Галицьким районним судом
м.Львова за позовом ОСОБА_2 до страхової
компанії «Ренесанс», а також у
кримінальній справі про звинувачення
ОСОБА_3, у якій розглядався і цивільний
позов потерпілого ОСОБА_2 Ці обставини
визнає ОСОБА_2 Зазначені докази
досліджувалися Галицьким районним
судом м.Львова і Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області, які на підставі цих доказів
ухвалили вказані вище рішення.

Позивачем на підтвердження своєї
вимоги про стягнення з відповідача
шкоди, завданої каліцтвом та
ушкодженням здоров'я у зв'язку з
втратою працездатності на 55% не надано
належних та допустимих доказів.

Із наявного в матеріалах кримінальної
справи висновку судово-медичної
експертизи (а.55-60 кримінальної справи)
вбачається, що внаслідок ДТП ОСОБА_2
спричинено тяжкі тілесні ушкодження.
Травма привела до стійкої втрати
загальної працездатності не менш ніж
1/3. Даний висновок не вказує на
відсоток втрати ОСОБА_2 працездатності.
Під час проведення вказаної експертизи
ОСОБА_2 скеровувався на консультацію у
МСЕК (а.с.82). Надана ним копія такого
скерування не є висновком МСЕК, а
містить записи спеціалістів, які
враховані при проведенні
судово-медичної експертизи. Надана
позивачем копія скерування не завірена
належним чином, її оригінал суду не
надано.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд
вживав заходів для сприяння всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснив особам, які беруть участь у
справі, їх права, обов'язки, попередив
про наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій, зокрема, право на
призначення експертиз, одержання
висновку МСЕК. Позивач не заявив
клопотання про проведення експертизи
для визначення ступеня втрати ним
працездатності, хоч належні та
допустимі докази для підтвердження
цього суду не надав. Виходячи з вимог
про належність та допустимість доказів
суд не може взяти до уваги копію
скерування на консультацію (а.с.82) як
висновок МСЕК про втрату позивачем 55%
працездатності, а також судово-медичну
експертизу, проведену по іншій справі,
оскільки суд не може обґрунтовувати
своє рішення висновком експертизи,
отриманим іншим судом або цим же судом
при розгляді іншої справи. Підстави і
порядок призначення експертизи
встановлені ст.143 ЦПК України, згідно
якої експертиза призначається судом
для з'ясування обставин, що мають
значення саме для тієї справи, яку суд
розглядає. Експертиза проводиться лише
тими експертами чи експертними
установами, яким це доручено судом, що
розглядає справу. Відтак, врахування
висновку експертизи, призначеної іншим
судом, є отриманням доказу з порушенням
порядку, встановленого законом (ч.1 ст. 59
ЦПК України). Тому суд не вправі
обґрунтовувати своє рішення таким
висновком експертизи. Окрім того,
згадувана експертиза не містить
точного висновку про відсоток втрати
працездатності, а лише вказує, що така
втрата становить не менше ніж 1/3.

Відтак, відсутні підстави для
задоволення вимоги позивача про
стягнення з відповідача на
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я відповідно до вимог ст. 1195 ЦК
України за інший період - після
набрання законної сили вироком
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Відтак, це є відповідальністю за
невиконання договірних зобов'язань.
Будь-які договірні зобов'язання між
сторонами відсутні. Між сторонами
виник спір щодо відшкодування шкоди,
яка випливає з делікту, при чому не
передбачений такий вид
відповідальності як неустойка.

Відповідно до п. 2 ст. 205 ЦПК України суд
ухвалою закриває провадження у справі,
якщо набрало законної сили рішення
суду або ухвала суду про закриття
провадження у справі у зв'язку з
відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими ж самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Залізничним районним судом м.Львова
при постановленні оскаржуваної ухвали
від 27 грудня 2013 року про закриття
провадження у справі в частині вимог,
встановлено, що 14 лютого 2013 року
Стрийським міськрайонним судом
Львівської області у справі № 1-39/11
постановлено вирок, яким ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та
призначено покарання у виді 3 років
обмеження волі з позбавленням права
керування транспортними засобами
строком на 3 роки. Вказаним вироком
цивільний позов ОСОБА_2 було задоволено
частково та стягнуто із ОСОБА_3 37 500 грн.
у відшкодування моральної шкоди та 58
532,25 грн. майнової шкоди. При цьому суд
відніс до вказаної майнової шкоди і
вартість ремонту автомобіля та стягнув
її з відповідача. Судом було враховано
витрати позивача у лікування у КМЛ № 12
та лікарні Львівської залізниці, а
також витрати позивача на перевезення.
При визначенні суми відшкодування
моральної шкоди суд взяв до уваги ті ж
обставини, які зазначив позивач у
даному позові, і мотивував його
заподіяним ОСОБА_2 фізичного болю та
душевних страждань внаслідок ДТП.
Також позивач звертався до суду із
вимогою про стягнення з відповідача
заробітку, пов'язаного із стійкою
втратою працездатності за період з 22
лютого 2008 року до 20 квітня 2011 року
включно, однак судом у задоволенні цієї
позовної вимоги відмовлено (а.с. 164-165).
Вказаний вирок суду набрав законної
сили. Також позивачем отримано
виконавчий лист за вказаним вироком
суду (а.с. 268 т. кримінальної справи).
Таким чином між тими ж сторонами та із з
тих самих підстав Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області постановлено судове рішення,
яке на час розгляду даної справи
вступило у законну силу. У зв'язку з
наведеним, Залізничний районний суд
прийшов до висновку про закриття
провадження у справі в частині вимог
про відшкодування майнової шкоди: за
відновлення автомобіля у сумі 930,27 грн.,
відшкодування заробітку, втраченого
внаслідок каліцтва із стійкою втратою
працездатності 55% за період з 22 лютого
2008 року до 20 квітня 2011 року включно у
сумі 25 921,29 грн., моральної шкоди у сумі
497 751 грн., витрат на лікарські препарати
за час лікування у клінічній лікарні
Львівської залізниці у сумі 998,70 грн.,
витрат на лікарські препарати за час
лікування у КМЛ № 12 у сумі 1 092,70 грн. та
190 грн. витрат за послуги
автомобільного транспорту.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржувана ухвала постановлена з
додержанням вимог закону. Відтак,
відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України
апеляційну скаргу в частині оскарження
ухвали належить відхилити та залишити
без змін зазначену ухвалу.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржуване рішення Залізничного
районного суду м.Львова ухвалене судом
на підставі наявних у справі доказів,
оцінених судом належним чином кожного
окремо на їх достовірність,
допустимість та достатність, взаємний
зв'язок у сукупності; встановлених
судом обставини. При встановленні
зазначених обставин судом першої
інстанції не було порушено норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
закону та обставинам справи. Висновки
суду ґрунтуються на аналізі зібраних
по справі доказів. З такими висновками
суду слід погодитися, оскільки ним
правильно визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи. Оскаржуване рішення
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду. Підстави
для скасування рішення Залізничного
районного суду м.Львова відсутні, а
тому апеляційну скаргу в цій частині
слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.
308, п.1 ч.1 ст. 312,ст. 313, п.п.1,4 ч.1 ст.314, ст.ст.
315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення та ухвалу Залізничного
районного суду м.Львова від 27 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: