Справа № 523/2596/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого суддя Бабаков
В.П.,

при секретарі Булгаковій
Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у м. Одесі, цивільну справу
за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням,-

В с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з
позовною заявою до відповідача про
визнання його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачці ОСОБА_1 на підставі договору
дарування від 01.11.2002 року належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1.
Відповідач зареєстрований за вказаною
адресою як колишній власник, однак з 2002
року в квартирі не проживає, його
особистих речей в квартирі немає. Тому
позивачка просить суд визнати його
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням.

Позивачка надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності, на
позові наполягала, не заперечують
проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, вважається повідомленим
належним чином про час та місце
судового розгляду справи, та від нього
не надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності. Тому суд на підставі
ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про
заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачці ОСОБА_1 на підставі договору
дарування від 01.11.2002 року належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, це
підтверджено копією договору
дарування.

З довідки про склад родини вбачається,
що за спірною адресою зареєстровані
позивачка, два її сина, колишній
чоловік позивачки, а також відповідач
по справі.

Відповідач є колишнім власником
квартири.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
родини власника житла втрачає право на
користування цим житлом у випадку його
відсутності без поважних причин більше
одного року.

Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Судом встановлено що відповідач не
проживає за спірною адресою більше
одного року без поважних причин, а тому
позов про визнання відповідача таким
що втратив право користування житловим
приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь позивачки слід стягнути
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.386,391,405 ЦК України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст.ст. 213-215, 224, 225 ЦПК України,
суд,-

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
(ІПН НОМЕР_1) 243 грн. 60 коп. судового
збору.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем до
місцевого суду протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя