У х в а л а

ІМенем УКраїни

13 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Дербенцевої Т.П.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_4,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_8, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40 до Дрогобицької
міської ради, третя особа: Інспекція
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, про визнання права
власності на самочинне будівництво, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Чагарі»
на ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_4,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_8, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40 звернулися до суду з
указаним позовом.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 1
квітня 2013 року позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року апеляційне
провадження за апеляційної скаргою ТОВ
«Чагарі» на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 1 квітня 2013 року закрито.

У касаційній скарзі ТОВ «Чагарі»
просить скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, провадження у справі закрити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Закриваючи апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ТОВ «Чагарі» на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 1 квітня
2013 року, апеляційний суд виходив із
того, що оскаржуваним рішенням його
права не порушуються через відсутність
в останнього майнових прав на спірне
майно та відсутність договорів оренди
землі на якій побудовані спірні
об'єкти, стосовно яких визнано право
власності за позивачами.

Проте погодитися з таким висновком
неможливо.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України особи,
які не брали участь у справі, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції, якщо суд
вирішив питання про їх права та
обов'язки.

В обґрунтування підстав для подання
апеляційної скарги ТОВ «Чагарі»
вказувало на те, що основним видом
діяльності ТОВ «Чагарі» є організація
ринку по реалізації товарів бувших у
вжитку. Цією діяльність воно
займається з 2003 року.

27 серпня 2003 року виконавчий комітет
Дрогобицької міської ради надав дозвіл
ТОВ «Чагарі» на розміщення
торгівельного майданчика по
реалізації товарів бувших у вжитку, для
чого була надана земельна ділянка в
оренду, попередньо міська рада надала
дозвіл ТОВ «Чагарі» на виготовлення
проекту відведення земельної ділянки
площею 0,2415 га для облаштування
торгового майданчика.

Згідно п. 1.8. ухвали сесії Дрогобицької
міської ради № 182 від 27 грудня 2006 року
товариству затверджено матеріали по
виготовленню проекту відведення
земельної ділянки площею 4626 кв.м по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування ринку промислової
групи товарів бувших у вжитку.

Пунктом 2.7. ухвали сесії Дрогобицької
міської ради № 188 від 27 грудня 2006 року
ТОВ «Чагарі» надано в користування на
умовах оренди вказану земельну ділянку
терміном на 3 роки для будівництва і
обслуговування ринку, на підставі чого
був укладений договір оренди землі.
Вказаний договір неодноразово
продовжувався, земельна ділянка
постійно перебуває у його
користуванні.

Крім того, ТОВ «Чагарі» посилалось на
те, що ним за власний рахунок
господарським способом було здійснено
будівництво ринку по АДРЕСА_1, де
позивачі орендують торгові місця.

Як вбачається з рішення суду першої
інстанції, вимоги позивачів задоволено
на підставі ст. 376 ЦК України.

Цією нормою передбачена можливість
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно за рішенням
суду за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була відведена їй для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку, або ж коли
власник (користувач) земельної ділянки
не заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за такою
особою.

Отже, значення при вирішенні таких
спорів має те, що об'єкт, про визнання
права власності на який заявлено
вимогу, було збудовано цією особою,
крім випадків, коли таку вимогу заявляє
власник (користувач) земельної ділянки.

З огляду на викладене, обставини
пов'язані з тим, хто здійснював
будівництво нерухомого майна є
предметом доказування у справі, що
розглядалася.

Однак, закриваючи апеляційне
провадження, апеляційний суд не
врахував вказаних обставин, зокрема
того, що приміщення, право на які
визнано за позивачами, як зазначає ТОВ
«Чагарі», будувалися останнім, не
перевірив цих доводів, у зв'язку з чим
дійшов передчасного висновку, що права
особи, яка подала апеляційну скаргу,
оскаржуваним рішенням не порушуються.

Тому, погодитись із зробленими в ухвалі
апеляційного суду висновками
неможливо.

За таких обставин ухвала суду
апеляційної інстанції не може
вважатись законною і обґрунтованою та
в силу ст. 342 ЦПК України підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Чагарі»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 7 лютого 2014 року скасувати,
справу направити для продовження
розгляду до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: Н.А. Горелкіна Т.П.
Дербенцева М.І. Наумчук
О.В. Ступак