21.08.2014 637/51/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2014 року
Шевченківський районний суд
Харківської області

у складі: головуючого -
Тордія Е.Н.

за
участю:секретаря - Сергієнко
В.С.

сторін
- ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в с.м.т.
Шевченкове Харківської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування коштів, -

ВСТАНОВИВ :

17 січня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Шевченківського районного суду
Харківської області з позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування коштів.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити, посилаючись на позов
пояснив, що він перебував з
відповідачкою в зареєстрованому шлюбі
з 30 липня 1996 року, який був розірваний
на підставі рішення Шевченківського
районного суду Харківської області 07
липня 2010 року.За час перебування в
шлюбі ними було придбано спільне майно
у тому числі , приміщення комерційного
центра , розташованого по АДРЕСА_1.

16 листопада 2011 року, судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
винесла рішення відповідно до якого ,
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_3», магазин № 48
розташовані в сел..Шевченкове,
Харківської області, житловий будинок
з надвірними будівлями, розташований в
с. Клугіно - Башкирівка, Чугуївського
району Харківської області;
комерційний центр,розташований в
АДРЕСА_1 були розділені між ним та
ОСОБА_3 по ? частині кожного об'єкта, у
спільну часткову власніть. До складу
комерційного центру належить магазин «
ІНФОРМАЦІЯ_4 », магазин « ІНФОРМАЦІЯ_5 »,
та приміщення які не введені в
експлуатацію. Зазначені приміщення на
теперішній час в натурі не виділені, та
частково використовуються ,як ним так і
відповідачкою.

01 березня 2012 року до нього звернувся
ОСОБА_5 з проханням дати згоду на
укладання договору оренди магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_5», строком на 2 роки ,який
використовуються ОСОБА_3 Того ж дня він
письмово дав таку згоду, розраховуючи
на те, що як співвласник буде
отримувати половину орендної плати за
це приміщення. Він вважав, що або
орендар, або співвласник, що заключив
договір оренди, буде йому
відшкодовувати кожен місяць, або в
кінці року половину суми орендної
плати. Нещодавно він дізнався ,що
вищевказаний договір оренди було
розірвано, відповідно до додаткової
угоди, але до цього часу кошти за
використання спільним майном йому не
відшкодовано. Враховуючи , викладене
він змушений звернутися до суду .Таким
чином зважаючи на те , що ОСОБА_3
отримала від ОСОБА_5 43 700 грн. він має
право на половину від цієї суми, окрім
того просить стягнути з відповідачки
на свою користь судові витрати ,
пов'язані з розглядом справи у суді.

В судовому засіданні відповідачка
та її представник проти задоволення
позовних вимог заперечували в повному
обсязі. Відповідачка в обгрунування
своїх заперечень пояснила суду, що на
час виникнення правовідносин позивач
не зареєстрував свої право на вказане
майно,окрім того договір оренди не
містить посилань на те ,що ОСОБА_2 хтось
зобов'язався сплачувати половину
орендної плати,також зазначила,що за
договором вона сплачувала комунальні
послуги,тому вважає, що вимоги позивача
є необґрунтованими, незаконними та
такими ,що не підлягають задоволенню.

Суд заслухавши пояснення позивача,
відповідача, представника відповідача,
свідка, перевіривши матеріали справи,
вважає що позовна заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного
кодексу України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом установлені такі факти, і
відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва (серія НОМЕР_1
виданого відділом реєстрації актів
цивільного стану Шевченківського РУЮ
Харківської області від 07 липня 2010
року) шлюб між сторонами розірвано.

За рішення судової колегії судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області 16 листопада
2011 року ,спільне майно подружжя
розподілено в рівних частках . Рішення
набуло законної сили.

Згідно наданих доказів, на час
розгляду справи, права сторін на спірне
майно зареєстровано в встановленому
порядку.

До складу вищевказаного майна
належить комерційний центр в якому
розташовані:магазин

« ІНФОРМАЦІЯ_4 »; магазин « ІНФОРМАЦІЯ_5
»та приміщення,які не введені в
експлуатацію.

З договору від 1 березня 2012 року
вбачається, що між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5
було укладено договір оренди, на
підставі якого орендодавець ОСОБА_3
передає, а орендар - ОСОБА_5 приймає в
платне користування приміщення
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5», яке
розташоване в АДРЕСА_1, згідно акту
прийому-передачі приміщення (додаток
№1) на момент укладення договору
оренди. Акт прийому-передачі являється
невід'ємною частиною договору. Орендна
плата вноситься помісячно 30 числа
поточного місяця у сумі згідно додатку,
тобто 2 300 гривень.

Заявою від 01 березня 2012 року
позивач, який є співвласником
орендованого приміщення надав згоду на
його оренду ОСОБА_5

Згідно даного додатку до договору
оренди від 01 березня 2012 року,
відповідачка отримала орендну плату
від ОСОБА_5, за період 30 березня 2012 року
по 30 вересня 2013 року, на загальну суму 43
700 грн.

7 жовтня 2013 року згідно
додаткової угоди ,договір оренди від 1
березня 2012 року , укладенний між ОСОБА_3
та ОСОБА_5 розівано.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_5 зазначив, що відіймав
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5» ,
розташоване по АДРЕСА_1 у 2012 -2013 роках.
Він надає юридичні консультації та
допомогу , має ліцензію адвоката.
Враховуючи той факт ,що приміщення
належить двом співвласникам , він
отримав згоду на оренду у ОСОБА_2, за
договором комунальні послуги повинна
була сплачувати ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 355
Цивільного кодексу України майно, що є
у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Частина 2 зазначеної статті зазначає
,що майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб за
правилами ст. 356 Цивільного кодексу
України із визначенням часток кожного
з них у праві власності є спільною
частковою власністю.

Згідно статті 357 Цивільного
кодексу України частки у праві
спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Відповідно до положень ч.1.ч2 ст. 358
Цивільного кодексу України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Статтєю 359 Цивільного кодексу
України плоди, продукція та доходи від
використання майна, що є у спільній
частковій власності, надходять до
складу спільного майна і
розподіляються між співвласниками
відповідно до їхніх часток у праві
спільної часткової власності, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними.

Таким чином враховуючи той факт ,що
сторонами не надано доказів про будь -
яку домовленість стосовно отриманих
доходів він спільного майна , суд
вважає, що їх розподіл повинно бути
проведений відповідно до їх часток у
спільному майні.

Стосовно сплати комунальних
платежів відповідачкою ,відповідно до
договору оренди, суд дійшов наступного.

В судовому засіданні
відповідачка надала копії платіжних
доручень про сплату нею електричної
енергії в приміщеннях, які вона
фактично використовує на суму 33 023.00
грн.

З наданих доказів не можливо
з'ясувати, яка сума була сплачена
відповідачкою за використання саме
орендованого приміщення. Інших доказів
суду надано не було.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням
вищевикладеного,оцінівши надані
докази у їх сукупності , суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
є такими, що ґрунтуються на вимогах
закону, і підлягають задоволенню.

Таким чином з відповідачки на користь
позивача повинно бути стягнуто кошти в
розмірі 21 850 гривень та відповідно до
положень ст. 88 ЦПК України понесенні
позивачем судові витрати пов'язані з
розглядом справи в розмірі 243.60 грн.

На підставі викладеного, керуючись.
ст. 10, 11, 60, 79,88, 179, 208, 209, 212 - 215 ЦПК
України; ст. ст. 355,356,357,358 , 359 Цивільного
кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування коштів- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, року народження
, зареєстрованої в АДРЕСА_2, інд. код
працює приватним підприємцем

на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
зареєстрованого АДРЕСА_3, інд.
кодНОМЕР_2 850 грн. та судові витрати в
розмірі 243.60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ