АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 609/393/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Олійник Т.М. Провадження №
22-ц/789/674/14 Доповідач - Сташків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Кузьма Р. М., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - позивачки ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представників
апелянта ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1
заочне рішення Шумського районного
суду від 21 грудня 2005 року по справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на незавершене
будівництво,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2005 року ОСОБА_5 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання
права власності на незавершене
будівництво літню кухню-хлів з
підвальним приміщенням і тамбуром, що
знаходитсья в АДРЕСА_1. В обгрунтування
позовних вимог посилається на те, що
після розірвання шлюбу, в травні 1997
року вона сама за власні кошти почала
будівництво літньої кухні - хліва, а
відповідач участі у будівництві не
брав, оскільки на той час він проживав
окремо, мав іншу сім'ю. Проте, у зв'язку з
тим, що будівельний паспорт на забудову
земельної ділянки оформлений на
відповідача, вона не може продати
спірне майно, а тому просить визнати за
нею право власності на незавершене
будівництво.

Заочним рішенням Шумського районного
суду від 21 грудня 2005 року позовні
вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_5 власником
незавершеного будівництва літньої
кухні-хліва з підвальним приміщенням
та тамбуром, розташованого в АДРЕСА_1 та
зменшено розмір до оплати судових
витрат.

Ухвалою Шумського районного суду від 07
травня 2014 року поновлено ОСОБА_1 строк
на подачу заяви про перегляд заочного
рішення від 21 грудня 2005 року та
залишено без задоволення заяву ОСОБА_1
про скасування заочного рішення від 21
грудня 2005 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
заочне рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. Зокрема вказує на
те, що судом першої інстанції при
ухваленні заочного рішення не взято до
уваги будівельний та технічний
паспорти забудови, які виданні на його
ім'я, що має істотне значення для
вирішення справи.

У судовому засіданні представники
апелянта підтримали вимоги
апеляційної скарги, зіславшись на
доводи, викладені у ній.

Позивачка та її представник вимоги
апеляційної скарги заперечили, а
рішення суду вважають законним та
обгрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає
виходячи із наступних підстав.

У відповідності до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Так, задовольняючи позов та визнаючи
ОСОБА_5 власником незавершеного
будівництва літньої кухні-хліва з
підвальним приміщенням та тамбуром,
розташованого по АДРЕСА_1, суд першої
інстанції, керуючись пооженням ч.4 ст. 331
ЦК України, виходив з того, що оскільки
спорудження даного об'кта
незавершеного будівництва відбувалося
на підставі належних
правовстановюючих документів та
виготовленої проектно-технічної
документації силами та коштами
позивача, без участі відповідача, з
врахуванням, що частка невиконаних
робіт була незначною, а тому, право на
новостворену річ має саме позивач.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки він зроблений на підставі
вірно встановлених обставин та
правовідносин між сторонами і
відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони з 25
травня 1980 року перебували у шлюбі, який
був розірваний на підставі рішення
Шумського районного суду від 06 лютого
1997 року.

Згідно затвердженого плану забудови
селища та висновком районного
архітектора, розпорядженням голови
селищної ради народних депутатів від 19
березня 1993 року "Про виділення
земельної ділянки і надання права
будівництва" ОСОБА_1 було надано
земельну ділянку для індивідуального
будівництва жилого та господарських
будинків .

З техтічного паспорта літньої
кухні-хліва по АДРЕСА_1 від 21 листопада
2005 року вбачається, що власником даного
нерухомого майна є ОСОБА_1

Як вбачається з довідки Шумського бюро
технічної інвентаризації від 28
листопада 2005 року №126 готовність
незавершеного будівництва літньої
кухні-хліва з підвальним пиміщенням і
тамбуром, що знаходитсья за адресою
АДРЕСА_1 складає 74 відсотків і його
вартість становила 18 417 грн.

Згідно будівельного паспорта забудови
земельної ділянки індивідуальним
забудівником земельної дідянки по
адресі АДРЕСА_1 є ОСОБА_1

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, рішенням Шумської міської
ради Тернопільської області №4 від 24
березня 2006 року вилучено земельну
ділянку, відповідно до ч.1п.1 ст.141, ст.120
ЗК України у жителя м.Шумськ ОСОБА_1
розміром 0,0925 по адресі АДРЕСА_1.

Згідно із положеннями ст. 22 КпШС (що
діяв на час виникнення спірних
правовідносин) майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядженням цим майном.

Подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них
був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Аналогічні положення містяться в ст. 60
СК України, відповідно до якої майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 23 постанови № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України) відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Рзом з тим, частиною 1 ст. 57 СК України
визначено, що особистою приватною
власністю дружини (чоловіка) є: майно,
набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування; майно, набуте нею
(ним) за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй (йому) особисто.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд
може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Згідно рішення Лановецького районного
суду від 23 липня 1999 року ОСОБА_1 02 серпня
1996 року уклав шлюб між ОСОБА_7 та почав
проживати у м.Запоріжжя, що на підставі
вимог ч.3 ст. 61 ЦПК не підлягає
доказуванню. Даний шлюб на підставі
вищезазначеного рішенння суду
визнаний недійсним.

Тобто апелянт, під час перебування у
шлюбі з позивачкою ОСОБА_5, фактично
припинив з нею шлюбні відносини,
незаконно одружився з іншою жінкою та
переїхав проживати у м.Запоріжжя, що
свідчить про відсутність відповідача
під час будівництва спірного майна.

Крім того, факт спорудження літньої
кухні-хліва особистими коштами та
силами позивачки підтверджується
також довідками від 10 листопада 2005 року
№515 та 25 листлпада 2005 року №557, видані
Садківською сільською радою Шумського
району Тернопільської області, про те,
що в період з 1997 року по травень 1999 року
та з 2002 року по 2005 роки ОСОБА_1 на
триторії сільської ради не проживав, та
накладними, квитанціями до прихідного
касового ордера та рахунком фактурою.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку, що
хоча і незавершене будівництво літню
кухню-хлів з підвальним приміщенням і
тамбуром, що знаходитсья в АДРЕСА_1
будувалось під час перебування сторін
у шлюбі, проте під чс їхнього оремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин, та за
власні кошти та силами позивачки
ОСОБА_5, а відтак є її особистою
власністю й поділу не підлягають.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва. Відповідно до
ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва. У разі необхідності така
особа може укласти договір щодо
об»єктів незавершеного будівництва,
право власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об»єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Зазначена норма містила частину 4, яка
дозволяла за рішенням суду визнавати
особу власником недобудованого
нерухомого майна, якщо буде
встановлено, що частка робіт, яка не
виконана відповідно до проекту, є
незначною. Дана частина виключена на
підставі Закону України № 3201-ІУ від 15
грудня 2005року, яка набрала чинності 14
січня 2006 року. Тобто на час позання
позову та розгляду справи дана норма
була ще чинною. А тому суд першої
інстанції вірно застосував норму
матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції на час розгляду справи,
готовність незавершеного будівництва
складає 74% і становить 18 417 грн.,
позивачем збудовано фундамент, коробку
приміщення, внутрішні перегородки та
звершено накриття будину. Залишилось
було провести оздоблювальні роботи. А
тому, суд першої інстанції
обгрунтованоно прийшов до висновку, що
частка невиконаних робіт є незначною, а
тому підставно визнав право власності
за позивачкою ОСОБА_5

Варто зазначити, що апеляційним судом
встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 01 червня 2006 року
ОСОБА_5 продала ОСОБА_9 об'єкт
незавершеного будівництва літню
кухню-хлів, за адресою АДРЕСА_1 за ціною
19 000 грн. Покупець ОСОБА_9, на підставі
рішення виконавчоо комітету Шумської
міської ради від 25 листопада 2008 року
про надання дозволу на реконструкцію
літньої кухні під житловий будинок по
АДРЕСА_1, здійснив реконструкцію даного
об'єкта нерухомого майна під будинок
житлово садибного типу та оформив
права приватної власності на нього, що
стверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серії САС
№400051 18 березня 2010 року, виданого
виконавчим комітетом Шумської міської
ради за рішеннями №21 від 18 лютого 2010
року.

З огляду на викладене, колегія суддів
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції повно та
правильно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
норми матеріального права, висновки
суду про встановлені обставини й
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, а тому підстави для
скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307; 308; 315; 317; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

У ХВ А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шумського районного
суду від 21 грудня 2005 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.І. Сташків