Справа № 161/376/14-ц
Провадження № 2/161/894/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

31 липня 2014 року Луцький міськрайонний
суд Волинської області в складі:

головуючого - судді
Кихтюка Р.М.,

при секретарі -
Козак О.А.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
захист авторського права та стягнення
компенсації за його порушення, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулись в суд із позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
захист авторських прав та стягнення
компенсації за їх порушення.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 06.10.2013
року у торговому центрі «Луцьк», що
знаходиться в АДРЕСА_1, у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 представником
ТзОВ «Маша І Мєдвєдь» було придбано
кульок (пакет) «ІНФОРМАЦІЯ_1», на якому
розміщено персонажі «ІНФОРМАЦІЯ_1» і
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Факт продажу даного
товару підтверджується товарним чеком
від 06.10.2013 року, що завірений печаткою
відповідача.

Крім того, 21.10.2013 року у торговому
центрі «Луцьк», що знаходиться в
АДРЕСА_1, у того ж підприємця
представником ТзОВ «Маша І Мєдвєдь»
було придбано альбом для наклейок та
портфель першокласника «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
на яких розміщені персонажі
«ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2». Факт
продажу даного товару також
підтверджується товарним чеком від
21.10.2013 року, що завірений печаткою
відповідача.

Звертають увагу, що громадянин
Російської Федерації ОСОБА_3 є автором
даних персонажів мультиплікаційного
серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1» (мовою оригіналу
«ІНФОРМАЦІЯ_1»). Даний факт є
загальновідомим, ліцензійні
примірники книг містять напис, що
автором ідеї та персонажів є ОСОБА_3,
ТзОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» є юридичною особою,
зареєстрованою за законодавством
Російської Федерації.

ОСОБА_3 передав ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1»
виключні майнові права на художні
твори (зображення головних персонажів
мультфільму) «ІНФОРМАЦІЯ_1» і
«ІНФОРМАЦІЯ_2», що підтверджується
ліцензійним договором №ЛД-1/2010 від 08
червня 2010 року. Після передачі
виключних майнових прав на персонажів
мультфільму ОСОБА_3 залишається
власником немайнових прав на головних
персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_1» і
«ІНФОРМАЦІЯ_2» і кожен персонаж є
частиною твору, що може
використовуватися самостійно, а тому у
відповідності до Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
визнається окремим твором, що може
захищатися незалежно від інших
об'єктів авторського права, що є
складовою частиною аудіовізуального
твору «ІНФОРМАЦІЯ_1». Персонаж
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та персонаж
«ІНФОРМАЦІЯ_2» є окремими творами, які
охороняються та захищаються окремо,
незалежно один від одного.

Вперше персонажі «ІНФОРМАЦІЯ_1» і
«ІНФОРМАЦІЯ_2» були оприлюднені у
російському мультиплікаційному
серіалі з однойменною назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_1» мовою
оригіналу) у 2009 році. Вказаний
мультфільм відомий не лише на
території Російської Федерації та
України, але й в інших країнах світу,
зокрема мультфільм було оприлюднено на
телеканалах Франції, Швейцарії та
Канади. Трансляція вказаного
аудіовізуального твору в Україні
здійснювалася телеканалом „ІНТЕР" у 2011
році. Після виходу перших серій
аудіовізуального твору мультфільм
став популярним на території України, а
головні та другорядні персонажі з
нього також стали добре відомими в
Україні.

Зазначають, що рішенням Господарського
суду м. Києва від 08.07.2013 року по справі
№910/8279/13 за позовом ТзОВ «Маша и Медведь
до ДП «Фуршет центр» про поновлення
порушених прав на об'єкт
інтелектуальної власності
встановлено, що позивачу належать
виключні права на аудіовізуальний твір
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Проте, не зважаючи на це, ФОП ОСОБА_4
здійснювала незаконне розповсюдження
(продаж) контрафактних товарів у
торговому центрі «Луцьк», що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Вважає, що відповідачем порушено
вимоги Бернської конвенції про охорону
літературних і художніх творів,
Цивільного кодексу України,Закону
України «Про авторське право і суміжні
права», а тому просять їх позов
задовольнити, заборонити відповідачу
здійснювати розповсюдження (продаж)
кульків, портфелів та альбомів для
наклейок, на яких розміщено об'єкти
авторського права - персонажі
аудіовізуального твору «ІНФОРМАЦІЯ_1»;
стягнути з відповідача на користь ТзОВ
«Маша і Мєдвєдь» мінімальну
компенсацію визначену законом за
порушення авторського права,
пов'язаного з неправомірним
використанням персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_1»
та персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_2» у розмірі
по 10 (десять) мінімальних розмірів
заробітних плат за кожен персонаж,
встановлених законом на час ухвалення
рішення у справі замість відшкодування
збитків та стягнення доходу; накласти
на ФОП ОСОБА_4 штраф у розмірі 10 % від
суми, присудженої судом на користь
позивачів та стягнути судові витрати у
справі.

Ухвалою суду від 27.03.2014 року позовні
заяви стосовно неправомірного
розповсюдження кулька, портфеля та
альбому для наклейок, на яких розміщено
об'єкти авторського права - персонажі
аудіовізуального твору «ІНФОРМАЦІЯ_1»
об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні представники
позивачів подали заяви про уточнення
позовних вимог, відповідно до яких
просили зобов'язати відповідача ФОП
ОСОБА_4 припинити розповсюдження
(продаж) контрафактних кульків,
портфелів та альбомів для наклейок, на
яких розміщено об'єкти авторського
права - персонажі аудіовізуального
твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» та надати
інформацію про третіх осіб, задіяних у
виробництві та розповсюдженні
контрафактних примірників творів та
про канали розповсюдження
контрафактних товарів. В решті позовні
вимоги підтримали з підстав,
викладених у позовних заявах та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні з підстав,
викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідка,
дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до п «д» ч.1 ст. 3 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права», дія цього закону поширюється на
твори та об'єкти суміжних прав, які
охороняються відповідно до
міжнародних договорів України.

Законом України №34/95-ВР від 27 січня 1995
року в Україні ратифіковано Угоду про
співробітництво в галузі охорони
авторського права і суміжних прав.
Відповідно до ст. 2 вищезазначеної
Угоди, учасницями якої є Україна та
Російська Федерація, Держави-учасниці
застосовують Всесвітню конвенцію про
авторське право 1952 року як до творів,
створених після 27 травня 1973 року, так і
до творів, що охоронялися за
законодавством Держав-учасниць до цієї
дати, на тих же умовах, які встановлені
національним законодавством щодо
своїх авторів.

Відповідно до ст. 1 Всесвітньої
конвенції про авторське право від 1952
року, кожна Договірна Держава
зобов'язується вжити всіх заходів,
необхідних для забезпечення
достатньої і ефективної охорони прав
авторів і всіх інших власників
авторських прав на літературні,
наукові і художні твори, зокрема, твори
живопису, графіки.

Випущені в світ твори громадян
будь-якої Договірної Держави, рівно як
і твори, вперше випущені у світ на
території такої Держави, користуються
в кожній іншій Договірній Державі
охороною, яку така Держава надає творам
своїх громадян, які вперше випущені в
світ на її власній території. Не
випущені в світ твори громадян кожної
Договірної Держави користуються в
кожній іншій Договірній Державі
охороною, яку ця Держава надає творам
своїх громадян, що не випущені в світ
(ст. 2 Конвенції ).

Під «випуском у світ» у розумінні цієї
Конвенції слід розуміти відтворення в
якій-небудь матеріальній формі і
надання невизначеному колу осіб
примірників твору для читання або
ознайомлення шляхом зорового
сприйняття (ст. 6).

У відповідності до ст.1 Бернської
конвенції про охорону літературних і
художніх творів і яка згідно ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України
«країни, до яких застосовується ця
Конвенція, утворюють Союз для охорони
прав авторів на їх літературні і
художні твори". Україна та Російська
Федерація є учасницями Бернської
конвенції.

Згідно п. 1 ст. 2 Бернської конвенції,
термін «Літературні і художні твори»
охоплює всі твори в галузі літератури,
науки і мистецтва, яким би способом і в
якій би формі вони не були виражені,
як-то: книги, брошури та інші письмові
твори, лекції, звертання, проповіді та
інші подібного роду твори; драматичні і
музично-драматичні твори;
хореографічні твори i пантоміми,
музичні твори з текстом або без тексту;
кінематографічні твори, дo яких
прирівнюються твори, виражені
способом, аналогічним кінематографії;
малюнки тощо.

У відповідності до п.6 ст.2 Конвенції
твори, зазначені у цій статті
користуються охороною у всіх країнах
Союзу. Ця охорона здійснюється на
користь автора і його
правонаступників».

Об'єктом правової охорони Бернська
конвенція проголошує будь-які твори
літератури, науки і мистецтва
незалежно від форми і способу їх
вираження. Перелік творів, що мають
охоронятися національним
законодавством і яким надається
охорона даною Конвенцією, невичерпний.
Це можуть бути твори будь-якого
наукового чи художнього рівня, жанру,
призначення тощо.

Користування цими правами і здійснення
їх не пов'язані з виконанням будь-яких
формальностей; таке користування і
здійснення не залежать від існування
охорони в країні походження твору.
Отже, крім установлених цією
Конвенцією положень, обсяг охорони,
рівно як і засоби захисту, що
забезпечують автору охорону його прав,
регулюються виключно законодавством
країни, в якій виникає потреба в ній.

Відповідно до положень ст. ст. 435, 437 ЦК
України і ст.ст. 1, 7, 11 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
первинним суб'єктом, якому належить
авторське право, є автор твору. Автором
є фізична особа, яка своєю творчою
працею створила твір. За відсутності
доказів іншого, автором твору
вважається особа, зазначена як автор на
оригіналі або примірнику твору
(презумпція авторства). Суб'єктами
авторського права є також інші фізичні
та юридичні особи, які набули прав на
твори відповідно до договору або
закону. Авторське право на твір виникає
внаслідок факту його створення. Для
виникнення і здійснення авторського
права не вимагається реєстрація твору
чи будь-яке інше спеціальне його
оформлення, а також виконання будь-яких
інших формальностей. Суб'єкт
авторського права для засвідчення
авторства (авторського права) на
оприлюднений чи не оприлюднений твір,
факту і дати опублікування твору чи
договорів, які стосуються права автора
на твір, у будь-який час протягом строку
охорони авторського права може
зареєструвати своє авторське право у
відповідних державних реєстрах.

Об'єктами авторського права є твори у
галузі науки, літератури і мистецтва,
зокрема літературні письмові твори
белетристичного, публіцистичного,
наукового, технічного або іншого
характеру (книги, брошури, статті тощо).
Частина твору, яка може
використовуватися самостійно, у тому
числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 1 ст. 8,
ст. 9 Закону України «Про авторське
право і суміжні права».

Відповідно до ст. 1108 Цивільного кодексу
України особа, яка має виключне право
дозволяти використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензіар),
може надати іншій особі (ліцензіату)
письмове повноваження, яке надає їй
право на використання цього об'єкта в
певній обмеженій сфері (ліцензія на
використання об'єкта права
інтелектуальної власності).

Ліцензія на використання об'єкта права
інтелектуальної власності може бути
оформлена як окремий документ або бути
складовою частиною ліцензійного
договору. Ліцензія на використання
об'єкта права інтелектуальної
власності може бути виключною,
одиничною, невиключною, а також іншого
виду, що не суперечить закону. Виключна
ліцензія видається лише одному
ліцензіату і виключає можливість
використання ліцензіаром об'єкта права
інтелектуальної власності у сфері, що
обмежена цією ліцензією, та видачі ним
іншим особам ліцензій на використання
цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно ч. 1 ст. 1109 Цивільного кодексу
України за ліцензійним договором одна
сторона (ліцензіар) надає другій
стороні (ліцензіату) дозвіл на
використання об'єкта права
інтелектуальної власності (ліцензію)
на умовах, визначених за взаємною
згодою сторін з урахуванням вимог
цього Кодексу та іншого закону.

Частиною 6 вищевказаної статті
зазначено, що права на використання
об'єкта права інтелектуальної
власності та способи його
використання, які не визначені у
ліцензійному договорі, вважаються
такими, що не надані ліцензіату.

Як слідує з матеріалів справи, 08 червня
2010 року між ООО «Маша и Медведь» та гр.
ОСОБА_3 було укладено ліцензійний
договір №ЛД-1/2010 про надання права
використання творів образотворчого
мистецтва (виключна ліцензія),згідно
якої ліцензіар має виключне право
використання створених малюнків
«ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 20-33).

Відповідно до ст. 418 ЦК України право
інтелектуальної власності - це право
особи на результат інтелектуальної,
творчої діяльності або на інший об'єкт
права інтелектуальної власності,
визначений цим Кодексом та іншим
законом. Право інтелектуальної
власності становлять особисті
немайнові права інтелектуальної
власності та (або) майнові права
інтелектуальної власності, зміст яких
щодо певних об'єктів права
інтелектуальної власності
визначається цим Кодексом та іншим
законом. Право інтелектуальної
власності є непорушним. Ніхто не може
бути позбавлений права
інтелектуальної власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, передбачених законом.

Як слідує із змісту п. 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав» від
4 червня 2010 року № 5, відповідно до ч. 3
ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. При цьому
порушником авторських і (або) суміжних
прав можуть бути будь-які учасники
цивільних відносин, що визначені в
статті 2 ЦК України, які своїми діями
(бездіяльністю) порушують особисті
немайнові і (або) майнові права
суб'єктів авторських прав і (або)
суміжних прав. Позивач повинен довести
факт наявності в нього авторського
права і (або) суміжних прав, факт
порушення його прав відповідачем або
загрозу такому порушенню. При цьому
суду слід виходити із наявності
матеріально-правової презумпції
авторства (ч. 1 ст. 435 ЦК України, статті 11
Закону України «Про авторське право і
суміжні права»). Зокрема, первинним
суб'єктом, якому належить авторське
право, є автор твору.

У п. 18 цієї ж Постанови наводиться
роз'яснення, що авторське право виникає
в силу факту створення інтелектуальною
творчою працею автора або співавторів
твору науки, літератури і мистецтва.
Твір вважається створеним з моменту
первинного надання йому будь-якої
об'єктивної форми з урахуванням суті
твору (зокрема, письмової форми,
електронної форми, речової форми). Якщо
не доведено інше, результат
інтелектуальної діяльності вважається
створеним творчою працею. Правова
охорона поширюється як на оприлюднені,
так і на не оприлюднені, як на
завершені, такі і на не завершені твори,
незалежно від їх призначення, жанру,
обсягу, мети (освіта, інформація,
реклама, пропаганда, розваги тощо).
Відповідно до статті 9 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
частина твору, яка може
використовуватися самостійно, у тому
числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону.

Отже, з наведеного випливає, що назва
твору, фрази, словосполучення та інші
частини твору, які можуть
використовуватися самостійно,
підлягають охороні як об'єкт
авторського права тільки у тому
випадку, коли вони є результатом
творчої діяльності автора і є
оригінальними. Передбачена цим Законом
правова охорона поширюється тільки на
форму вираження твору і не поширюється
на будь-які ідеї, теорії, принципи,
методи, процедури, процеси, системи,
способи, концепції, відкриття, навіть
якщо вони виражені, описані, пояснені,
проілюстровані у творі, наприклад на
шахову партію, методи навчання (частина
третя статті 8 Закону України "Про
авторське право і суміжні права").

Згідно із ст. 440 ЦК України майновими
правами інтелектуальної власності на
твір є: право на використання твору;
виключне право дозволяти використання
твору; право перешкоджати
неправомірному використанню твору, в
тому числі забороняти таке
використання; інші майнові права
інтелектуальної власності,
встановлені законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
авторське право та суміжні права»
частина твору, яка може
використовуватися самостійно, у тому
числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону.

У зв'язку з цим доводи представників
позивачів стосовно незаконного
використання персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_1»
і «ІНФОРМАЦІЯ_2» та незаконне
розповсюдження кульків, портфелів та
альбомів для наклейок з зображенням
персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_1» і
«ІНФОРМАЦІЯ_2» є обґрунтованими і
заслуговують на увагу .

З оглянутих в судовому засіданні
кулька, портфеля та альбому для
наклейок з вищезазначеними
персонажами, вбачається, що на них не
вказано адресу виробника і допитана в
судовому засіданні свідок ОСОБА_1
пояснила, що придбала саме їх у ФОП
ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 торговому центрі
«Луцьк», отримавши товарні чеки.

Враховуючи положення ст. 440 ЦК України
та ст. 15 Закону України «Про авторське
право і суміжні права» суб'єкт
авторського права на твір має майнові
права на використання твору; на дозвіл
або заборону використання твору іншими
особами.

У відповідності до ст. 52 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
суб'єкти авторського права мають право
звертатися в установленому порядку до
суду та інших органів відповідно до їх
компетенції та вимагати визнання та
поновлення своїх прав, у тому числі
забороняти дії, що порушують авторське
право чи створюють загрозу його
порушення, подавати позови про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, подавати позови про
відшкодування збитків (матеріальної
шкоди), включаючи упущену вигоду, або
стягнення доходу, отриманого
порушником внаслідок порушення ним
авторського права, або виплату
компенсацій.

Згідно п.п. 1, 6 ч. 3 ст. 15 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
одним з виключних прав автора (чи іншої
особи, яка має авторське право) на
дозвіл чи заборону використання твору
іншими особами дає йому право
дозволяти або забороняти відтворення
творів, переробки, адаптації,
аранжування та інші подібні зміни
творів.

Таким чином, дослідивши і оцінивши
зібрані в судовому засіданні докази в
їх сукупності, суд прийшов до висновку,
що зображення персонажів
«ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2» є
відтворенням персонажів із
аудіовізуального твору «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
автором ідеї персонажів якого є
громадянин Російської Федерації
ОСОБА_3, якому належать немайнові права,
а майнові права належать ООО «Маша и
Медведь» (Російська Федерація), що
стверджується ліцензійним договором №
ЛД-1/2010 з додатками до нього.

У відповідності до ст. 443 ЦК України
використання твору здійснюється лише
за згодою автора, крім випадків
правомірного використання твору без
такої згоди, встановлених цим Кодексом
та іншим законом.

Оскільки судом встановлено, що
позивачі не надавали відповідачу
дозвіл (згоду) на розповсюдження
згаданих товарів із зображенням
персонажів авторського твору
«ІНФОРМАЦІЯ_1», то суд приходить до
висновку про порушення фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 авторських
прав позивачів, що знайшло своє
підтвердження в судовому засіданні, а
тому позовні вимоги в частині заборони
розповсюдження кульків, портфелів та
альбомів для наклейок, на яких
розміщено авторські твори - персонажі
аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_1»
підлягають до задоволення.

При цьому, згідно п. «г» ч. 2 ст.52 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» суд має право постановити
рішення чи ухвалу про виплату
компенсації, що визначається судом, у
розмірі від 10 до 50000 мінімальних
заробітних плат, замість відшкодування
збитків або стягнення доходу.

При визначенні розміру компенсації,
яка має бути виплачена замість
відшкодування збитків чи стягнення
доходу, суд зобов'язаний у встановлених
пунктом "г" цієї частини визначити
розмір компенсації, враховуючи обсяг
порушення та наміри відповідача.

Розмір компенсації визначається судом
з урахуванням п. 42 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 04 червня
2010 року «Про застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав» з
якого слідує, що суб'єкт авторського
права і (або) суміжних прав має право
вимагати виплату компенсації замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу. При вирішенні відповідних
спорів судам слід мати на увазі, що
компенсація підлягає виплаті у разі
доведення факту порушення майнових
прав суб'єкта авторського права і (або)
суміжних прав, а не розміру заподіяних
збитків.

Отже, для задоволення вимоги про
виплату компенсації достатньо
наявності доказів вчинення особою дій,
які визнаються порушенням авторського
права і (або) суміжних прав. Для
визначення суми такої компенсації, яка
є адекватною порушенню, суд має
дослідити: факт порушення майнових
прав та яке саме порушення допущено;
об'єктивні критерії, що можуть свідчити
про орієнтовний розмір шкоди, завданої
неправомірним кожним окремим
використанням об'єкта авторського
права і (або) суміжних прав; тривалість
та обсяг порушень (одноразове чи
багаторазове використання спірних
об'єктів); розмір доходу, отриманий
унаслідок правопорушення; кількість
осіб, право яких порушено; наміри
відповідача; можливість відновлення
попереднього стану та необхідні для
цього зусилля тощо.

При цьому, розмір компенсації
визначається судом, виходячи з
позовних вимог, однак не може бути
меншим від 10 і не може перевищувати 50 000
мінімальних заробітних плат (пункт «г»
частини другої статті 52 Закону
№3792-ХІІ), які встановлені законом на
час ухвалення рішення у справі.

Таким чином, зважаючи на виявленні
порушення ФОП ОСОБА_4 авторських прав
позивачів, суд приходить до висновку,
що їх вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають до часткового
задоволення. Зважаючи, що відповідачем
здійснювалась роздрібна торгівля
товарів із зображенням персонажів
«ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2», в
одному місці, в незначних розмірах,
персонажі на кожному реалізованому
товарі зображені разом - як
нероздільний об'єкт, а тому,
дотримуючись загальних засад
цивільного законодавства стосовно
справедливості, добросовісності та
розумності суд приходить до висновку,
що відповідача слід стягнути
компенсацію в розмірі 10 мінімальних
розмірів заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України
«Про авторське право та суміжні права»
суд може постановити рішення про
накладення на порушника штрафу у
розмірі 10 відсотків суми, присудженої
судом на користь позивача, проте,
зважаючи, що на відповідача вже
покладені значні майнові санкції, то
вважає за можливе у задоволенні
позовних вимог в цій частині відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому
вимога позивача про відшкодування
відповідачем судових витрат також
підлягає до задоволення.

Інші доводи представників позивачів в
частині відмовлених вимог не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, Всесвітньою конвенцією про
авторське право, Бернською конвенцією
про охорону літературних і художніх
творів, постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування судами
норм законодавства у справах про
захист авторського права і суміжних
прав» від 4 червня 2010 року № 5, на
підставі ст. ст. 418, 435, 440, 443 ЦК України,
Закону України «Про авторське право і
суміжні права», суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4 припинити розповсюдження
(продаж) кульків, портфелів та альбомів
для наклейок, на яких розміщено об'єкти
авторського права - персонажі
аудіовізуального твору «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Стягнути із фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«ІНФОРМАЦІЯ_1» компенсацію за
порушення авторського права,
пов'язаного із неправомірним
використанням персонажів
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в розмірі 10-ти
мінімальних заробітних плат, що
становить 12180(дванадцять тисяч сто
вісімдесят) грн. замість відшкодування
збитків та стягнення доходу.

Стягнути із фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«ІНФОРМАЦІЯ_1» 487 (чотириста вісімдесят
сім) грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Р.М.
Кихтюк