Справа № 505/4400/13-ц
Провадження № 2/505/42/2014 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2014 р. Котовський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючого - судді Вергопуло А.К.,

при секретарі - Кушнір М. П.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачки - ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Котовську
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання
дій незаконними та усунення перешкод у
праві користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_5, стверджуючи, що є власницею 8/100
частки житлового будинку АДРЕСА_1.
Відповідачка є однією з співвласників
цього ж будинку. Відповідачка, попри
заперечень інших співвласників
будинку та без їхньої згоди, самочинно
захопила та відокремила високим
металевим парканом та воротами частину
земельної ділянки загального
користування із західної сторони її
житла, чим створила перешкоди у
користуванні загальним двором та
сараєм, оскільки прохід до сараю став
дуже вузький, що унеможливлює належне
користування ним. Крім того, зі східної
сторони позаду свого будинку
відповідачка захопила частину
земельної ділянки загального
користування та без згоди
співкористувачів загородила високим
парканом, чим також створила певні
перешкоди, оскільки машина для
відкачки нечистот не зможе під'їхати до
туалету. Також, відповідачка, без згоди
співвласників, побудувала на території
двору загального користування, в
частині, яку вона захопила,
каналізаційну яму.

Уточнивши позовні вимоги, позивачка
просила визнати дії відповідачки, які
виразилися: у самочинному захопленні
та відокремленні високим металевим
парканом металевими воротами частини
земельної ділянки загального
користування західної сторони її
житла; у самочинному захопленні зі
східної сторони позаду будинку частини
земельної ділянки та загородженні цієї
частини високим парканом, у
самочинному будівництві на території
двору загального користування, в
частині, яку вона захопила, каналізації
та вигрібної ями, - незаконний, а також
зобов'язати відповідачку звільнити
захоплені нею частки земельної ділянки
загального користування, демонтувати
встановлені нею паркани, які
відгороджують захоплені частки
земельної ділянки загального
користування, відновити порядок
користування загальною земельною
ділянкою, який існував до здійснення
нею неправомірних дій, та надалі не
чинити перешкод в користуванні
вказаною земельною ділянкою
загального користування.

У судовому засідання позивачка та її
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилась, просила розглядати справу за
участю її представників.

Представники відповідачки за
довіреністю ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4
проти задоволення позову заперечували,
стверджували, що будівлі загального
двору по АДРЕСА_1 мали та мають межі, які
визначені історично та огорожами,
розмір доріжки до туалету не
змінювався жодним із власників
протягом всього часу її існування, на
протязі усього часу проживання за
адресою АДРЕСА_1 відношення між
сусідами були добросусідськими, скарг
не виникало. Крім того, перешкоди для
відкачки нечистот із вбиральні
загального користування відсутні,
згідно листа комунальної організації
«Котовськ - Благоустрій», яка може
здійснити викачку нечистот
безперешкодно. Також існуючі огорожі
та паркани, що розташовані в загальному
дворі та визначені в технічному
паспорті ОСОБА_5, не здійснюють
перешкод та дозволяють вільно
будь-якому автотранспорту, в тому числі
і спеціальному, заїжджати на територію
загального двору АДРЕСА_1.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, суд
вважає, що в задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власницею 8/100 частки житлового будинку
АДРЕСА_1. ОСОБА_5 є власницею 25/100 частки
житлового будинку АДРЕСА_1. Іншими
співвласниками цього ж будинку є
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Згідно листа Комунального
підприємства «Інвентаризатор» №533 від
18 жовтня 2013 року 29 лютого 2011 року ОСОБА_5
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом від 09 лютого 2011
року на підставі свідоцтва про смерть,
спадкова справа № 508/2010, зареєстровано
в реєстрі №146, видане державним
нотаріусом Котовської державної
нотаріальної контори Одеської області
на спадкове майно ОСОБА_15, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, що складається з 19/100
частини домоволодіння з відповідною
частиною господарчих будівель та
споруд, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 вересня 2010 року №2-1955/2010 на
підставі договору купівлі - продажу від
30 липня 2010 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_5 за
ОСОБА_5 визнано право власності на 6/100
частини житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, який
складається з частини житлового
будинку літ. «В», загальною площею 24,6
кв.м., житловою площею 15,7 кв.м. та
прибудови літ. «В». Зазначена частина
будівлі літ. «В» межує загальною стіною
та дахом із частиною житлового будинку,
позначеного на схематичному плані літ.
«Г», який отримала ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом 09 лютого 2011 року. Згідно
архівної справи № 2977 на домоволодіння
АДРЕСА_1, дані про наявність
внутрішньодворових огорож станом на 1997
рік відсутні.

На підставі замовлення гр. ОСОБА_9 30
липня 1998 р. проведено поточну
інвентаризацію, внаслідок якої
здійснено обмір штахетної не окрашеної
огорожі № 3, розташованої біля
житлового будинку літ. «Г», належної
ОСОБА_17 Довжина огорожі дорівнює:
5,80+3,95+4,26, ширина проходу до сараю під
літ. «Ч» між огорожами дорівнювала від
1,25 м. до 1,00 м. В вересні 2008 року
власником ОСОБА_15 на місці існуючої
штахетної огорожі встановлена
металева огорожа (секції із плетеної
сітки Рабиця» в металевому кутику) з
металевими воротами, про що свідчать
дані існуючої інвентаризації від 28
жовтня 2008 р. Розміри огорожі: 5,80+3,95,
розмір воріт 4,26 м. За заявою ОСОБА_5 з
метою обміру побудованих споруд 30
квітня 2013 року проведена поточна
інвентаризація. Біля частини житлового
будинку літ. «В», що належить гр. ОСОБА_9
установлено паркан, який :частково
складається з дерев'яної та металевої
огорожі (розмір огорожі ОСОБА_9
6,04+4,95+6,04). Гр. ОСОБА_5 між огорожею ОСОБА_9
та власною огорожею установлено
металеві ворота на відстані 4,70 м. від
прибудови літ. «в1», ширина воріт
дорівнює 4,20 м.

Згідно довідки Котовського
міськрайонного управління ГУ ДСНС
України в Одеській області №847 від 22
жовтня 2013 року щодо можливості
використання спеціальної техніки
(пожежного автомобіля) у дворі
загального користування за адресою
АДРЕСА_1, Котовське МРУ ГУ ДСНС України
в Одеській області проведено
обстеження вищевказаної земельної
ділянки відповідно до п. 6. ст. 55 Кодексу
цивільного захисту України та порушень
протипожежних вимог будівельних норм
та правил не виявлено. Зокрема,
відповідно п. 3.14. ДБН 360-92** проїзди у
внутрішні дворики треба приймати (у
світлі) не менше 3,4 м, висотою не менше
4,25 м.

Згідно довідки Комунальної
організації «Котовськ-Благоустрій»
№128 від 25 жовтня 2013 року в ході
обстеження під'їзду до туалету у дворі
загального користування за адресою:
АДРЕСА_1 встановлено, що КО
«Котовськ-благоустрій» може здійснити
викачку нечистот. Безпосередньо
можливий під'їзд до туалету на відстані
та шланг довжиною 30 м.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_19
пояснила, що в житловому будинку за
адресою АДРЕСА_1 проживає її син, вона
проживає на іншій вулиці. Стверджувала,
що у відповідачки раніше стояв
маленький штахетний паркан. На даний
час відповідачка встановила високий
металевий паркан. Також посеред
спільного двору відповідачка вирила
вигрібну яму.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що разом із
братом ОСОБА_21 проживав в житловому
будинку за адресою АДРЕСА_1 в 1986 році.
Навпроти їх помешкання жили батьки
відповідачів, нині власниця
відповідачка по справі, крім того він
досить чітко пам'ятає, що огорожі були
практично у всіх співвласників
житлового будинку, новий металевий
паркан відповідачка встановила на тому
ж місці де і стояв штахетний паркан.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що мешкав в
дворі житлового будинку по АДРЕСА_1 в 1990
році, відповідачка жила навпроти,
підтвердив, що металевий паркан
відповідачка встановила на тому ж
місці де і стояв штахетний паркан.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що мешкала в
дворі житлового будинку по АДРЕСА_1 з 1978
по 1990 роки. Між її помешканням та
помешканням відповідачки мешкав ще
один сусід. Підтвердила наявність
огорож та вигрібних ям, та вказала, що
межі паркану відповідачки не
змінювались.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні
пояснила, що мешкала в дворі житлового
будинку в період з 1970 року по 1978 року, та
пояснила, що в період її проживання
огорожі були практично у всіх
співвласників, межі паркану
відповідачки не змінювались.

Свідок ОСОБА_24 пояснив, що в 2008 році
йому було замовлено виготовлення
огорожі та воріт та встановлення їх за
адресою АДРЕСА_1. Він встановив
металеву огорожу на місці занедбаної
дерев'яної огорожі.

Відповідно Наказу Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України N 127 від 24.05.2001
Зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 10 липня 2001 р., за N 582/5773, Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна, із змінами,
огорожу, визначено як господарську
споруду.

Відповідно п.2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Суб'єктами права спільної
часткової власності можуть бути
фізичні особи, юридичні особи, держава,
територіальні громади.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник
житлового будинку, іншої будівлі,
споруди може зробити у встановленому
законом порядку за свій рахунок
добудову (прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав.

Відповідно до ст. 108 Земельного Кодексу
України, до того часу поки один із
сусідів зацікавлений у подальшому
існуванні спільної межової споруди,
вона не може бути ліквідована або
змінена без його згоди.

Відповідно до вимог ст. 103 Земельного
Кодексу України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Згідно п.3 згаданої статті власники та
землекористувачі земельних ділянок
зобов'язані співпрацювати при вчиненні
дій спрямованих на забезпечення прав
на землю кожного з них. Серед таких прав
є право на забудову, отже, й на
користування спорудженою будівлею у
відповідності до санітарних норм.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Ч.3 зазначеної статті передбачає, що
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як слідує з пояснень відповідачки,
металевий паркан нею встановлений
задля забезпечення безпеки. Жодними
належними доказами позивачка не
спростувала дані обставини.

Позивачка обґрунтовує свої вимоги
генеральними планами на житловий
будинок по АДРЕСА_1, на яких не
відображено позначок про існування у
відповідачки огорож.

Однак суд критично ставиться до цих
тверджень позивачки, адже
інвентаризаційна справа є динамічною
та в неї постійно вносяться зміни. Крім
того, у судовому засіданні було
встановлено, що паркани існували у всіх
мешканців спільного двору. Також це
підтверджується з наявних у матеріалах
справи фотознімків.

Посилання позивачки, що відповідачка
самовільно з порушенням встановлених
меж земельної ділянки збільшила площу
своєї земельної ділянки за рахунок
частини земельної ділянки позивачки,
чим порушила її законні права як
власника земельної ділянки, не можна
визнати обґрунтованим і таким, що
підтверджено переконливими та
достовірними доказами.

Представниками відповідачки було
отримано нотаріально завірені дозволи
сусідів на проведення робіт щодо
облаштування непроникного вигребу за
умови утримання його в належному
санітарному стані та регулярному
очищенні та недопущенні витоку
нечистот, а також облаштування
металевих воріт перед будівлею під. літ
«В».

Крім того, відсутні докази, які б
належним чином підтверджували де саме
відповідачкою порушена межа та де вона
має бути поновлена.

Крім того, позивачка не надала доказів
на підтвердження того, що
встановленням металевого паркану були
порушені її права, зокрема, що
відбулося зменшення розмірів
земельної ділянки чи настали інші
негативні наслідки.

Перевіряючи обставини справи, які
мають значення для правильного
вирішення спору та оцінюючи
належність, допустимість,
достовірність наявних у справі
доказів, суд вважає, що межа земельної
ділянки відповідачки не змінювалась,
паркани встановлені біля кожного з
співвласників.

Крім того, між співвласниками
житлового будинку склався фактичний
порядок користування земельною
ділянкою, будь-яких спірних питань з
приводу саме такого порядку
користування земельною ділянкою у
позивачки, відповідачки і суміжних
співвласників не виникало на протязі
десятків років.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вимоги позивачки стосовно
захоплення частини земельної ділянки
загального користування та заподіянні
перешкод у користуванні сараєм та
вказаною земельною ділянкою,
демонтування встановленого паркану,
відновлення стану земельної ділянки
який існував до здійснення
неправомірних дій не підлягають
задоволенню

Що стосується позовних вимог у частині
визнання дій позивачки у самочинному
будівництві на території двору
загального користування, в частині, яку
вона захопила, каналізації та
вигрібної ями, - незаконними, суд
приходить до наступного.

Позивачка не надала доказів, що
вигрібна яма розташована на відстані
менше 20 метрів від її частини житлового
будинку, як це передбачено чинними на
час виникнення спірних відносин
Санітарними правилами утримання
територій населених місць,
затверджених Головним державним
санітарним лікарем СРСР 5 серпня 1988
року за № 4690-88 (п.п. 2.3.2, 2.3.3), спричиняє
розповсюдження неприємного запаху та
неконтрольований розвиток шкідливих
мікроорганізмів і паразитів, які
становлять загрозу для людей і рослин.
В матеріалах справи відсутні дані, що
внаслідок використання відповідачкою
вигрібної ями порушено санітарні норми
і правила.

Отже, позивачка не довела, що вигрібна
яма перешкоджає їй користуватися
житловим будинком, тому в ця частинаі
позовних вимоги є необґрунтованою і не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання
дій незаконними та усунення перешкод у
праві користування земельною ділянкою
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Котовський міськрайонний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення або отримання копії
шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя -