СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/5591/14-ц
пр. № 2/759/3014/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року Святошинський районний
суд м. Києва у складі головуючого судді
Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Святошинський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві,
Служба у справах дітей Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації про позбавлення права
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И В:

03.04.2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом
про позбавлення ОСОБА_2 права
користування житловим приміщенням,
виселення, зняття з реєстраційного
обліку, а саме, квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язання відповідача подати до
Святошинського районного відділу ГУ
ДМС України в м. Києві паспортний
документ для поставлення відмітки про
зняття з реєстрації. Вимоги мотивовані
тим, що позивач є власником квартири
АДРЕСА_1. У листопаді 2010 року разом зі
своїм чоловіком передали відповідачу у
безкоштовне користування вищевказану
квартиру та надали згоду на реєстрацію.
У зв'язку з минуванням потреби у
користуванні житловим приміщенням,
позивач неодноразово зверталась до
відповідача з вимогою про добровільне
зняття з реєстрації. ОСОБА_2
добровільно вимоги не виконує, з
реєстрації не знімається. Наведеними
діями порушуються права позивача як
власника, створюються перешкоди в
користуванні та розпорядженні
квартирою.

Позивач та її представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову,
пославшись на правомірність її
проживання в спірній квартирі та
відсутність у неї іншого житла для
проживання з малолітніми дітьми.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про розгляд
справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.10.2009 року ОСОБА_3
та ОСОБА_1 придбали у власність
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,70
кв. м., жилою площею - 19,90 кв. м., що
підтверджується договором купівлі -
продажу квартири, зареєстрованим в
реєстрі за №2123, серії ВМЕ №735698 (а. с. 5 -
6).

Відповідно до реєстраційного напису на
правовстановлюючому документі від
05.10.2009 року (а. с. 6 а), квартира АДРЕСА_1,
зареєстрована на праві приватної
власності за ОСОБА_3, ОСОБА_1 в рівних
частинах. Дана обставина також
підтверджується витягом з Державного
реєстру правочинів, серії ОЕ №728160 (а. с.
7).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 12.10.2013 року,
зареєстрованим в реєстрі за №5508,
ОСОБА_1 є спадкоємцем ? частину
квартири під АДРЕСА_1, після смерті
чоловіка - ОСОБА_3 (а. с. 8 - копія
свідоцтва). Наведена обставина
підтверджується витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі від
12.10.2013 року (а. с. 9 копія витягу).

Згідно довідки форми №3, виданої ЄРРЦ
Філія №810,812 від 02.04.2014 року (а. с. 11), у
квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані:
ОСОБА_1 - власник квартири, ОСОБА_4 - син,
ОСОБА_2 - дружина сина, ОСОБА_5, ОСОБА_6 -
онуки.

Судом встановлено, що між
відповідачкою і сином позивачки ОСОБА_4
08.04.2006 року був зареєстрований шлюб (а.
с. 28). В шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_4
народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 33-34), які
зареєстровані і фактично проживають в
квартирі АДРЕСА_1.

01.04.2014 року рішенням суду розірвано
шлюб між ОСОБА_4 (сином позивача) і
ОСОБА_2 (а. с. 36). Згідно рішення суду
ОСОБА_4 сплачує ОСОБА_2 аліменти на
утримання дітей (а. с. 37-39), що свідчить
про фактичне проживання малолітній
дітей зі своєю матір'ю - ОСОБА_2
(відповідачем).

Позивач неодноразово направляла
відповідачу листи про необхідність її
зняття з реєстрації в квартирі
позивача (а. с. 42-51), проте ОСОБА_2 вказані
листи не отримувала, вони поверталися
за закінченням терміну зберігання. В
судовому засіданні ОСОБА_2
заперечувала ту обставину, що
позивачка просила її виселитися з
квартири.

В судовому засіданні сторони визнали
ту обставину, що батьки відповідачки
мають на праві власності квартиру і
будинок в Житомирській області.

Сторони визнають, що квартира АДРЕСА_1
була надана відповідачу в безкоштовне
користування на невизначений строк, як
колишньому члену сім'ї власника
квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖКУ, припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Отже, у разі припинення сімейних
відносин з власником колишні члени
його сім'ї не позбавляються права
користування житловим приміщенням.
Вибуття певної особи зі складу сім'ї
власника житла із збереженням за нею
права на користування житлом і появою
обов'язку сплачувати зазначені платежі
не перетворює її на наймача житла, адже
відносини найму ґрунтуються на
договорі, а права колишніх членів сім'ї
- на законі. Зміст ч. 1 ст. 402 ЦК дає
підстави стверджувати, що в даному
випадку має місце сервітут,
встановлений в силу закону.

Оскільки відповідач фактично
користується квартирою на підставі
сервітуту, встановленого в силу закону,
і в установленому порядку сервітут не
припинений, відсутні підстави для
задоволення позову та виселення
ОСОБА_2.

Суд не погоджується з доводами
позивача про те, що у неї з відповідачем
фактично виникли відносини найму
квартири, оскільки договір найму між
сторонами не укладався.

Позовні вимоги не підлягають
задоволенню також з огляду і на те, що з
позивачкою проживає двоє
неповнолітніх дітей, які зареєстровані
у спірній квартирі та мають право на
користування нею, що не заперечується
сторонами, проте, вимог до дітей не
заявлено, а у випадку виселення
відповідачки, вони будуть змушені
виселитися разом з нею.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про
охорону дитинства» встановлено, що
кожна дитина має право на проживання в
сім'ї разом з батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.

Держава забезпечує право дитини на
проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем (ч. ч. 1,
2 ст. 18 Закону України «Про охорону
дитинства»).

Виселення ОСОБА_2 призведе до порушення
прав її дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зокрема прав,
закріплений у ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 18
Закону України «Про охорону
дитинства», а тому виселення
відповідача без вирішення судом
питання щодо прав дітей неможливе, а
оскільки до дітей позов не
пред'являвся, відсутні підстави для
виселення відповідача.

Керуючись ч. 4 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 402
ЦК України, ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону
України «Про охорону дитинства», ст. ст.
10, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.07.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ