РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/292/13- ц

2/643/98/14

29.07.2014 року Московський районний
суд м. Харкова в складі головуючого
судді Крівцова Д.А., за участю секретаря
Мещерякової О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Харкові цивільну справу за
первісним позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, зустрічним позовом ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра", ОСОБА_1 про
визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ "Надра" звернувся до суду з
первісним позовом, в якому з
урахуванням наступних уточнень
просить стягнути солідарно з
відповідачів на його користь
заборгованість за кредитним договором
в наступному розмірі: 21058,79 євро -
заборгованість за кредитом, 12028,10 євро -
заборгованість за відсотками, 139794,67
грн. - заборгованість за комісією,
2368678,35 грн. - заборгованість за пенею.

В обґрунтування первісного
позову зазначив, що 29.03.2006 року між ВАТ
КБ "Надра", правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 6/4/2006/978-К/379 (далі -
Кредитний договір), згідно умов якого
позивач надав відповідачу кредит в
сумі 26000,00 євро на строк до 27.03.2012 року зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 8,5 % річних та плати
за управління кредитом в розмірі 0,5 %
від суми залишку кредиту. З метою
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 за вказаним Кредитним договором
між позивачем за первісним позовом та
ОСОБА_2 29.03.2006 року було укладено
договір поруки № 6/4/2006/978-П/380 (далі -
Договір поруки), згідно умов якого
ОСОБА_2 зобов'язалась солідарно з
ОСОБА_1 відповідати за виконання
останнім зобов'язань за Кредитним
договором. У зв'язку з невиконанням
відповідачами прийнятих на себе
зобов'язань у них станом 20.06.2014 року
утворилась заборгованість в
наступному розмірі: 21058,79 євро -
заборгованість за кредитом, 12028,10 євро -
заборгованість за відсотками, 139794,67
грн. - заборгованість за комісією, 2368678,35
грн. - заборгованість за пенею.

ОСОБА_2 звернулась до суду із
зустрічним позовом, в якому просить
визнати поруку, що виникла на підставі
Договору поруки, припиненою.

В обґрунтування зустрічного
позову зазначила, що згідно розрахунку
заборгованості, наданого позивачем за
первісним позовом, ОСОБА_1 в квітні,
травні та червні 2006 року сплачував інші
суми, ніж були визначені Кредитним
договором. Перша несплата відповідачем
обов'язкового платежу за Кредитним
договором мала місце 25.10.2007 року та
вказана обставина є підставою для
визначення терміну надання кредиту
закінченим з 26.10.2007 року. З вимогою щодо
виконання зобов'язань за Кредитним
договором банк до неї не звертався.

Крім того, ОСОБА_2 було подано до
суду письмові заяви щодо застосування
строків позовної давності до вимог
позивача за первісним позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги та доводи,
викладені в первісному позові,
підтримав в повному обсязі. Пояснив, що
у позивача відсутні будь-які доказі та
дані щодо направлення ОСОБА_2 письмової
вимоги щодо виконання зобов'язань за
Договором поруки та Кредитним
договором. Також зазначила, що під
комісією розуміється плата за
користування кредитом, передбачена
умовами Кредитного договору.
Зустрічний позов не визнав та просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на безпідставність
зустрічних позовних вимог.

ОСОБА_2 в судовому засіданні
первісний позов в частині вимог,
пред'явлених до неї, не визнала в
повному обсязі. Зустрічний позов та
доводи, викладені в ньому, підтримала в
повному обсязі. Також просила
застосувати позовну давність до вимог
первісного позову. Пояснила, що весною
2008 року отримала від позивача за
первісним позовом вимогу № 838 від 14.04.2008
року щодо погашення заборгованості за
Кредитним договором, копію якої надала
суду.

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив, заперечень проти позову,
заяви про розгляд справи у його
відсутність суду не надав.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

29.03.2006 року між ВАТ КБ "Надра"
(банком), правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_1 (позичальником) було
укладено Кредитний договір №
6/4/2006/978-К/379. Згідно умов вказаного
договору позивач надав відповідачу
кредит в сумі 26000,00 євро для придбання
автотранспортного засобу на строк 72
місяця з кінцевим терміном повернення
кредиту 27.03.2012 року. Умовами Кредитного
договору, зокрема п. 1.3.1., 1.3.2., 5.2.,
передбачена сплата ОСОБА_1 на користь
позивача відсотків за користування
кредитом в розмірі 8,5 % річних,
щомісячної плати за управління
кредитом із розрахунку 0,5 % від суми
залишку кредиту, а також пені у разі
прострочення ОСОБА_1 передбачених
Кредитним договором платежів в розмірі
1 % від несвоєчасно сплаченої суми за
кожен день прострочення.

29.03.2006 року між позивачем (банком)
та ОСОБА_2 (поручителем) укладено
Договір поруки № 6/4/2006/978-П/380, згідно
умов якого ОСОБА_2 зобов'язалась
солідарно з ОСОБА_1 відповідати за
виконання останнім зобов'язань за
Кредитним договором.

Згідно Свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_2, 20.10.2006 року було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, після
реєстрації шлюбу дружині присвоєно
прізвище "ОСОБА_2".

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1
прийнятих на себе за Кредитним
договором зобов'язань у нього станом на
20.06.2014 року утворилась заборгованість в
загальному розмірі 33086,89 євро та 2508473,02
грн., з яких: 21058,79 євро - заборгованість
за кредитом; 12028,10 євро - заборгованість
по сплаті відсотків за користування
кредитом; 139794,67 грн. - заборгованість по
сплаті відсотків за комісією (платі за
управління кредитом); 2368678,35 грн. -
заборгованість за пенею.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню в
цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 ЦК.

Статтею 1054 ЦК України
передбачено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфу, які регулюють
відносини позики, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає з суті кредитного договору.

Частиною першою статі 1050 ЦК
України встановлено, що якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625 ЦК
України. Якщо позичальник своєчасно не
повернув речі, визначені родовими
ознаками, він зобов'язаний сплатити
неустойку відповідно до статей 549-552
цього Кодексу, яка нараховується від
дня, коли речі мали бути повернуті,
до дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно
до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 549 ЦК України передбачено
обов'язок боржника сплатити кредитору
неустойку (штраф, пеню) в разі порушення
ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст.
549 ЦК України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551
ЦК України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно ч. 2 вказаної статті боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно роз'яснень, викладених в п.
12 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», у разі якщо
кредит правомірно наданий в іноземній
валюті та кредитодавець (позивач)
просить стягнути кошти в іноземній
валюті, суд у резолютивній частині
рішення зазначає про стягнення таких
коштів саме в іноземній валюті, що
відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК.

За таких обставин суд приходить
до висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог в частині стягнення з
ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованості на Кредитним договором,
а саме заборгованості за кредитом та
процентами, які позивач просить
стягнути в іноземній валюті, та
заборгованості за комісією та пенею,
яку позивач просить стягнути в
національній валюті.

Вирішуючи питання щодо
застосування позовної давності за
заявою ОСОБА_2, суд керується наступним.

Згідно ст. 256, 257, 258 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як вбачається з Кредитного
договору, отриманий ОСОБА_1 кредит є
споживчим.

Умовами Кредитного договору
кінцевий термін повернення кредиту був
визначений 27.03.2012 року. Сторонами
Кредитного договору було визначено
розмір мінімально необхідного платежу,
проте графік повернення кредиту
сторонами не укладався.

Як вбачається з відбитку штампу
поштового відділення на конверті, до
суду з дійсним позовом позивач
звернувся 29.12.2012 року.

Таким чином, з вимогою щодо
стягнення заборгованості за кредитом в
розмірі 21058,79 євро позивач звернувся до
суду в межах трирічного строку з дати
кінцевого терміну повернення кредиту,
визначеної сторонами Кредитного
договору.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що позивачем не пропущений
строк позовної давності щодо вимог про
повернення кредиту.

З правових позицій, викладених в
Постанові Верховного Суду України від
06.11.2013 року по справі № 6-116 цс 13,
вбачається, що перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. Несплачені до
моменту звернення кредитора до суду
платежі підлягають стягненню у межах
позовної давності по кожному із
платежів.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по сплаті відсотків за
користування кредитними коштами,
відсотків за комісією, а також пені,
зазначені платежі нараховувались
позивачем періодично, кожного місяця.

За таких обставин, враховуючи
вказані вище правові позиції ВСУ
України, суд приходить до висновку, що
перебіг позовної давності щодо кожного
простроченого платежу зі сплати
процентів, комісії та пені починається
від дня, коли відбулось це порушення,
тобто вказані платежі не були сплачені.

З пояснень сторін та матеріалів
справи судом не встановлено наявність
поважних причин пропуску позовної
давності.

Враховуючи наведене, суд вважає
за необхідне задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення процентів
та комісії частково, з урахуванням
трирічного строку позовної давності, а
саме за період, починаючи з 29.12.2009 року
по 19.06.2014 року включно, оскільки позивач
в уточнених позовних вимогах просив
стягнути заборгованість станом на
20.06.2014 року.

Розмір нарахованих відсотків за
користування кредитом за період з
01.01.2010 року по 19.06.2014 року складає 7993,63
євро. Розмір нарахованих відсотків за
період з 29.12.2009 року по 31.12.2009 року, тобто
за 3 дні, складає 14,71 євро. Таким чином,
розмір нарахованих відсотків за
користування кредитом за період з
29.12.2009 року по 19.06.2014 року складає всього
8008,34 євро.

Розмір нарахованих відсотків за
комісією за період з 01.01.2010 року по
19.06.2014 року складає 5580,37 євро. Розмір
нарахованих відсотків за комісією за
період з 29.12.2009 року по 31.12.2009 року, тобто
за 3 дні, складає 10,19 євро. Таким чином,
розмір нарахованих відсотків за
комісією за період з 29.12.2009 року по
19.06.2014 року складає всього 5590,56 євро.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин розмір
нарахованих відсотків за комісією суд
визначає за офіційним курсом НБУ
станом на день ухвалення рішення, який
встановлений з 14-00 годин 28.07.2014 року та
дорівнює 1593,7667 грн. за 100 євро.

Таким чином, розмір нарахованих
відсотків за комісією за період з 29.12.2009
року по 19.06.2014 року складає всього 89100,48
грн.

Також суд вважає за необхідне в
повному обсязі задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення пені з
наступних підстав.

Із заявою про зменшення розміру
неустойки в порядку ст. 551 ЦК України
відповідач до суду не звертався.

З урахуванням річного строку
позовної давності пеня підлягає
стягненню за період з 29.12.2011 року по
19.06.2014 року включно.

Як вбачається з наданого
позивачем розрахунку заборгованості
по сплаті пені, ним заявлено вимогу про
стягнення пені за період з 20.06.2013 року
по 19.06.2014 року.

За таких обставин, розглядаючи
справу в межах заявлених позовних
вимог, суд задовольняє вимоги щодо
стягнення заборгованості за пенею в
повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів
справи, заборгованість по сплаті пені
складає 146703,88 євро. Позивачем визначено
грошовий еквівалент зазначеної суми в
гривнях за курсом НБУ станом 20.06.2014
року, який дорівнював 16,145983 грн. за один
євро, в загальному розмірі 2368678,35 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 533 ЦК
України суд стягує заборгованість за
пенею в гривнях за офіційним курсом НБУ
станом на день ухвалення рішення в сумі
2338117,59 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь
позивача, з урахуванням строків
позовної давності, підлягає стягненню
заборгованість за кредитом в розмірі
21058,79 євро, заборгованість по сплаті
відсотків за користування кредитом в
розмірі 8008,34 євро, заборгованість по
сплаті відсотків за комісією в розмірі
89100,48 грн., а також заборгованість по
сплаті пені в розмірі 2338117,59 грн.

Враховуючи наведене, суд частково
задовольняє вимоги первісного позову,
в загальному розмірі 29067,13 євро та 2427218,07
грн.

Разом з тим суд відмовляє у
стягненні вказаної заборгованості
солідарно з ОСОБА_2 з наступних підстав.

Згідно роз'яснень, викладених в п.
24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин»,
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. При
цьому сама по собі умова договору про
дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що у нього відсутні
будь-які докази та дані щодо
направлення ОСОБА_2 письмової вимоги
щодо виконання зобов'язань за
Договором поруки та Кредитним
договором.

ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснила, що весною 2008 року отримала
від позивача за первісним позовом
вимогу № 838 від 14.04.2008 року щодо
погашення заборгованості за Кредитним
договором, копію якої надала суду.

Вказані пояснення ОСОБА_2 не
заперечувались представником
позивача.

Таким чином, оскільки вказана
обставина була визнана сторонами по
справі, суд вважає встановленим факт
направлення позивачем на адресу ОСОБА_2
та отримання останньою письмової
вимоги № 838 від 14.04.2008 року щодо
погашення заборгованості за Кредитним
договором.

У вказаній вимозі зазначено, що
ОСОБА_1 зобов'язання за Кредитним
договором не виконує, у зв'язку з чим
станом на 26.02.2008 року за ним числиться
заборгованість по сплаті за відсотками
за Кредитним договором в розмірі 22311,73
євро. Враховуючи наведене, ОСОБА_2
запропоновано на протязі трьох
банківських днів з моменту отримання
цього повідомлення виконати взяті на
себе зобов'язання щодо погашення
вказаної заборгованості.

Між тим з позовом щодо стягнення
заборгованості позивач звернувся до
суду 29.12.2012 року, тобто через понад
чотири роки з дати пред'явлення
вказаної вище письмової вимоги.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що позивачем пропущено
строк звернення до суду з вимогою до
ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за
відсотками, яка зазначена у вимозі № 838
від 14.04.2008 року, в зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення позову в цій
частині.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на
користь позивача заборгованості за
Кредитним договором в іншій частині,
ніж заборгованість за відсотками
згідно вимоги № 838 від 14.04.2008 року, то
суд також відмовляє в позовних вимогах
в цій частині з наступних підстав.

Порядок виконання зобов'язання
поручителем ОСОБА_2 врегульований
розділом 2 Договору поруки. Так,
відповідно до пункту 2.1 Договору поруки
кредитор набуває право вимагати від
Поручителя виконання Зобов'язання, що
витікає із Кредитного договору, при
умові, якщо в установлений Кредитним
договором строк виконання
Позичальником Зобов'язання в цілому чи
в будь-якій його частині не будуть
виконані, а також при умові
обов'язкового направлення Поручителю
повідомлення з вимогою виконати
Зобов'язання Позичальника в цілому (або
в тій чи іншій його частині).

Як вбачається з наведених
положень Договору поруки, обов'язковою
умовою, з наявністю якої пов'язано
виникнення у кредитора права вимоги до
поручителя, сторонами визнаний факт
направлення поручителю повідомлення з
вимогою виконати зобов'язання
позичальника.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України
позивачем не доведено факт направлення
ОСОБА_2 повідомлення з вимогою виконати
зобов'язання ОСОБА_1 щодо сплати іншої
частини заборгованості, крім вказаної
вище заборгованості по сплаті за
відсотками станом на 26.02.2008 року в
розмірі 22311,73 євро.

З дійсним позовом до суду позивач
звернувся 29.12.2012 року, між тим строк
остаточного виконання зобов'язання
щодо повернення кредиту сторонами був
визначений 27.03.2012 року. Таким чином, з
позовом до ОСОБА_2 позивач звернувся
після спливу шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

За таких обставин відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог, пред'явлених до ОСОБА_2

Вирішуючи питання щодо
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд
керується наступним.

Посилання ОСОБА_2 на зміну умов
Кредитного договору, підтвердженням
чого згідно її доводів є факт сплати
ОСОБА_1 в квітні, травні та червні 2006
року грошових коштів позивачу в іншому
розмірі, ніж було передбачено умовами
Кредитного договору, спростовується
поясненнями представника позивача,
який зазначив, що вказана обставина
пов'язана із неналежним виконанням
ОСОБА_1 умов договору, а не із зміною
його умов. Також представник позивача
зазначила, що умови Кредитного
договору, укладеного між позивачем та
ОСОБА_1, не змінювались.

За таких обставин відсутні
підстави для припинення поруки у
зв'язку із зміною забезпеченого нею
зобов'язання, внаслідок якого
збільшився обсяг відповідальності
поручителя.

Доводи ОСОБА_2 відносно того, що
перша несплата відповідачем
обов'язкового платежу за Кредитним
договором мала місце 25.10.2007 року та
вказана обставина є підставою для
визначення терміну надання кредиту
закінченим з 26.10.2007 року, також не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки Кредитним договором
визначений строк його дії та
пред'явлення вимоги щодо дострокового
повернення кредиту та сплати процентів
є правом, а не обов'язком кредитора.

Доводи зустрічного позову ОСОБА_2
відносно того, що позивач не звертався
до неї з вимогою щодо виконання
зобов'язань та вказана вимога була
пред'явлена банком у вигляді позовної
заяви до суду, а також що вимогу № 838
від 14.04.2008 року вона не отримувала,
спростовуються її особистими
поясненнями, наданими в судовому
засіданні, та фактом долучення нею до
матеріалів справи копії вказаної
вимоги.

Також судом встановлено, що
позивач в 2008 році, до закінчення строку
виконання основного зобов'язання, у
відповідності до умов Договору поруки
пред'явив до ОСОБА_2 письмову вимогу №
838 щодо виконання зобов'язання по
сплаті відсотків, яке виникло із
Кредитного договору та Договору
поруки.

За таких обставин відсутні
підстави для визнання поруки
припиненою, в зв'язку з чим суд
відмовляє в задоволенні зустрічного
позову.

Судом вимоги первісного позову
задоволено частково, в розмірі 29067,13
євро та 2427218,07 грн. Виходячи із розміру
задоволеної частини позовних вимог,
розмір судового збору, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, дорівнює максимальному
розміру судового збору у 2012 році, який
становить 3219,00 грн. Як вбачається з
матеріалів справи, вказана сума була
сплачена банком під час звернення до
суду з первісним позовом. За таких
обставин суд у відповідності до ст. 88
ЦПК України стягує з ОСОБА_1 на користь
позивача за первісним позовом
сплачений останнім судовий збір в
розмірі 3219,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215
ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Первісний позов Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк «Надра» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра"
грошові кошти в розмірі 29067,13 євро
(двадцять дев'ять тисяч шістдесят сім
євро тринадцять центів) та 2427218,07 грн.
(два мільйони чотириста двадцять сім
тисяч двісті вісімнадцять гривень сім
копійок).

В іншій частині первісного позову
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк «Надра» - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра"
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 3219,00 грн. (три тисячі
двісті дев'ятнадцять гривень).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Крівцов Д.А.