Справа № 477/1505/14-ц
Провадження № 2/477/841/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року Жовтневий районний
суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаною
позовною заявою, в якій просить визнати
за нею право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, та земельну ділянку
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 9,92 га, що розташована на
території Лиманівської сільської ради,
в порядку спадкування після смерті
матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог
вказувала, що після смерті її матері
залишилося спадкове майно, в тому
числі, у виді вищевказаного житлового
будинку та земельної ділянки. Вона є
єдиним спадкоємцем, однак смерть
матері вона перенесла досить важко, у
зв'язку з чим погіршився стан її
здоров'я та вона була змушена проходити
стаціонарне лікування, у зв'язку з чим
пропустила передбачений законом строк
для прийняття спадщини. Через вказане,
а також у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу, який би
підтверджував право власності
спадкодавця на житловий будинок та
неможливістю надання всіх документів,
необхідних для реєстрації права на
спадщину щодо земельної ділянки, а
саме: витягу з поземельної книги або
витягу з Державного земельного
кадастру про відсутність обмежень на
земельну ділянку, нотаріус відмовив їй
у видачі свідоцтва про право на
спадщину, тому за захистом своїх прав
вона була змушена звернутися до суду із
цим позовом.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду із заявою, в якій позовні вимоги
підтримала та просила справу
розглянути у її відсутність.

Відповідач Лиманівська сільська
рада Жовтневого району Миколаївської
області звернулася до суду із заявою, в
якій позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання за нею права власності на
вищевказане спадкове майно визнала та
просила справу розглянути у
відсутність їх представника.

Дослідивши письмові докази по
справі, в межах заявлених позовних
вимог, суд встановив, що за даними
свідоцтв про народження НОМЕР_1,
позивачки ОСОБА_1, а також даними з
витягу з державного реєстру актів
цивільного стану громадян про шлюб,
копії свідоцтва про розірвання шлюбу
із ОСОБА_5 та копії свідоцтва про
укладення позивачкою шлюбу із ОСОБА_6,
вбачається що батьками позивачки є
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с. 20-23).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
про що виконкомом Лиманівської
сільської ради Жовтневого району
здійснено актовий запис про смерть за
№ 11 від 02.02.2005 року (а.с. 24).

За відомостями Лиманівської
сільської ради, на час смерті ОСОБА_3 із
нею не проживало будь-яких осіб, які
мали право на спадкування (а.с. 25).

Підстави, з яких позивачка була
змушена звернутися до суду із цим
позовом підтверджуються листом
нотаріуса від 16.01.2014 року № 24/01-16, яким
ОСОБА_1 роз'яснено про неможливість
видачі свідоцтва про право на спадщину
на вищевказане спадкове майно, у
зв'язку з порушенням вимог ст. 1270 ЦК
України щодо терміну звернення із
заявою про прийняття спадщини, а також
у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу
відносно житлового будинку, та не
наданням документів, необхідних для
оформлення спадкових прав щодо
земельної ділянки, а саме: витягу з
поземельної книги або витягу з
Державного земельного кадастру про
відсутність обмежень на земельну
ділянку (а.с. 32).

За положеннями ст. 1270 Цивільного
Кодексу України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного
Кодексу України за позовом спадкоємця,
який пропустив строк для прийняття
спадщини з поважної причини, суд може
продовжити строк на подачу заяви про
прийняття спадщини, якщо він визнає
причини пропуску строку поважними.

За даними Жовтневої державної
нотаріальної контори Миколаївської
області, спадкова справа після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не
заводилася, а отже спадкові
правовідносини не вичерпані.

Згідно наданої міською лікарнею № 4
м.Миколаєва виписки з медичної картки
ОСОБА_1, остання проходила стаціонарне
лікування з 14.03. по 25.03.2005 року, з 25.07. по
05.08.2005 року та з 20.10 по 30.10.2005 року (а.с. 12) .

Враховуючи викладене, та встановивши,
що позивачкою було пропущено строк
звернення до нотаріальної контори за
прийняттям спадщини після смерті
матері у зв'язку з поважними
обставинами, що спадкові
правовідносини не вичерпано, та
відповідно до ст.1261 ЦК України,
позивачка є спадкоємицею першої черги
після смерті ОСОБА_3, суд вважає, що
спадкові права ОСОБА_1 підлягають
захисту.

Щодо відсутності
правовстановлюючого документу, то
відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», видача свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна.

Як вказує позивачка,
правовстановлюючого документу на
вищевказаний житловий будинок її мати
не одержувала.

Однак, за даними погосподарської
книги, головою домогосподарства за
адресою АДРЕСА_1 була зазначена ОСОБА_3.
Розділ ІІ містить дані про те, що
житловий будинок 1952 року побудови
перебуває у приватній власності (а.с.
26-28).

За даними технічного паспорту
вказаного будинку, власник не
значиться (а.с. 13).

Відповідно до Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь в містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР від
31.01.1966 року, яка діяла до затвердження
Правил державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходиться у
власності юридичних та фізичних осіб,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 19 січня 1996 року за №31/1056,
реєстрації в БТІ підлягали лише
будинки, які розташовані в містах та
селищах міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про
порядок здійснення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських рад народних
депутатів, затвердженої наказом
Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня
1976 року право власності на жилий
будинок підтверджувалось саме записом
в погосподарчій книзі. У той час
реєстрації нерухомого майна в
сільській місцевості в БТІ не була
передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону
України «Про власність», що діяв на час
будівництва вказаного житлового
будинку, володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не буде
встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК
України (1963 року), громадяни могли мати
у власності житловий будинок. При цьому
глава десята цього кодексу також не
пов'язувала наявність такого права з
його обов'язковою державною
реєстрацією.

За такого суд дійшов висновку, що за
життя ОСОБА_3 набула права власності на
це нерухоме майно, однак зі зміною
законодавчих норм належно свої права
на нього не оформила.

Виходячи з загальних положень дії
законодавчих актів у часі, право
власності ОСОБА_3 на це майно із зміною
законодавчих норм не припинилося,
проте відсутність правовстановлюючого
документу перешкоджає оформленню
спадкових прав її спадкоємцем.

Щодо земельної ділянки, то відповідно
до копії Державного акту IV- МК № 045750,
виданого 08 лютого 2001 року на підставі
рішення 12 сесії 23 скликання
Лиманівської сільської ради народних
депутатів від 8 грудня 2000 року № 4, на
час смерті ОСОБА_3 належала земельна
ділянка площею 9,92 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована на
території Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області.

З огляду Державного акту вбачається, що
вказаній у ньому земельній ділянці
кадастровий номер не присвоєно, що
також підтверджується даними відділу
Держземагентсва у Жовтневому районі,
тоді як за вимогами пп.4.20 п. 4 Глави 10
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Мінюстом України 22.02.2012 року за № 296/5,
видача свідоцтва про право на спадщину
на земельну ділянку проводиться
нотаріусами на підставі відповідних
документів, в тому числі, витягу з
Державного земельного кадастру про
відсутність обмежень на земельну
ділянку або витягу з поземельної книги.

Згідно ст.1 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»,
Державний земельний кадастр - єдина
державна геоінформаційна система
відомостей про землі, розташовані в
межах державного кордону України, їх
цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

За ст.3 цього Закону слідує про
обов'язковість внесення до Державного
земельного кадастру відомостей про всі
його об'єкти (земельні ділянки,
розташовані на території України).

Згідно п. 109 Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051,
державна реєстрація земельної ділянки
здійснюється за заявою власника
земельної ділянки.

Оскільки власник вказаного майна за
життя дій з реєстрації земельної
ділянки не провів, а позивачка
позбавлена можливості вчинити такі
дії, адже не має документів на
підтвердження належності їй вказаного
майна, тому позбавлена можливості
надати документи такі як витяг з
земельного кадастру чи поземельної
книги, що перешкоджає їй в оформленні
спадкових прав і щодо цього спадкового
майна.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

З наведеного, та встановивши, що
відповідно до положень ст. 1261 ЦК
України, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої
черги за законом майна після смерті
матері ОСОБА_3, проте через вищевказані
обставини позбавлена можливості
нотаріально оформити свої спадкові
права, встановивши належність вище
вказаного майна спадкодавцю, суд
вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК
України, цивільне право ОСОБА_3
підлягає захисту судом шляхом визнання
за нею права власності на вказане
спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 9,92 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області та зазначена у Державному акті
IV- МК № 045750, виданому 08 лютого 2001 року на
підставі рішення 12 сесії 23 скликання
Лиманівської сільської ради народних
депутатів від 8 грудня 2000 року № 4.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.М. Семенова