Справа № 161/3115/14-ц
Провадження № 2/161/1532/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

22 травня 2014 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

у складі : головуючого - судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного «УкрСиббанк",
приватного нотаріуса ОСОБА_3 про
визнання недійсними кредитних
договорів та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 20 травня 2013 року звернувся в суд
з позовом до публічного акціонерного
«УкрСиббанк" (надалі - ПАТ «УкрСиббанк"),
приватного нотаріуса ОСОБА_3 про
визнання недійсними кредитних
договорів та договору іпотеки.

Свій позов обґрунтовує тим, що у лютому
2008 року він звернувся до відділення №900
ПАТ «УкрСиббанк» в Луцьку з проханням
надати споживчий кредит в сумі
600000,00грн. Зазначений кредит він мав
намір використати для придбання майна.
Відповідач погодився надати кредитні
кошти в сумі 598510,67 грн., але 12 лютого 2008
року відповідач повідомив, що
необхідно підписати відразу всі
наступні договори: договір про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.
на суму 595000 грн.; договір про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.
на суму 3510,67 грн. Зазначені договори є
пов'язаними між собою, зокрема,
відповідно до п. 1.3.3. Договору надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.
цей договір припиняє свою дію з моменту
припинення дії Договору про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.
З 2009 року він перебував за кордоном, а у
2012 році дізнався, що відповідач
звернувся до суду про стягнення
заборгованості за зазначеними вище
кредитними договорами. З заявлених
вимог, йому стало відомо про порушення
своїх прав як споживача банківських
послуг. Вважає, що договори про надання
споживчого кредиту за №№0, 0
від 12.02.2008р. укладено з порушенням норм
чинного законодавства та порушують
його права як споживача.

Відповідно до умов договорів про
надання споживчого кредиту за
№№0, 0 від 12.02.2008р. кредитні
кошти надаються позивачу шляхом
перерахування на поточний рахунок для
особистих потреб, а саме: на споживче
кредитування. Проте він не зміг
використати отримані кошти на
придбання майна, оскільки, відповідно
до умов, встановлених відповідачем,
кошти в сумі 3510,67 грн. згідно договору
про надання споживчого кредиту №0
від 12.02.2008р. були перераховані на
рахунок страхової компанії як
страховий платіж за договором
страхування предмета застави.

Отже, фактично кредитування за
договорами про надання споживчого
кредиту №0, №0 від 12.02.2008р. є
не споживчим кредитом.

Зазначені кредитні договори не містять
умов споживчого кредиту, встановленого
законом, оскільки він не зміг
використати кредитні кошти на
придбання необхідного майна.

12 лютого 2008 року між ним та
відповідачем укладено договір іпотеки,
посвідчений нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за р.№430, згідно якого публічному
акціонерному товариству «УкрСиббанк»
передано в іпотеку зазначене вище
нерухоме майно. Відповідно до п.1.2.
договору іпотеки, іпотекою забезпечені
вимоги за Договором про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.,
Договором про надання споживчого
№0 від 12.02.2008р., що обумовлюють
основне зобов'язання.

Відповідно до п.6.2., п.6.3. Договору
іпотеки та п.102 Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій» приватний
нотаріус ОСОБА_3 12.02.2008р. здійснила
реєстрацію «обтяження нерухомого
майна іпотекою в Державному реєстрі
іпотек та наклала заборону відчуження
предмета іпотеки в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна».

Згідно ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» відомості про припинення
іпотеки підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку. Пункти 5.1., 6.2.
«Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» передбачають, що
нотаріус, який накладав заборону,
знімає заборону відчуження майна при
припиненні (розірванні, визнанні
недійсним) договору застави (іпотеки), а
також за рішенням суду, відомості про
зняття заборони відчуження нерухомого
майна підлягають обов'язковій
реєстрації в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на вищенаведене,
позивач просив суд визнати недійсними
договори, укладені з публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»:
договір про надання споживчого кредиту
№0 від 12.02.2008р.; договір про
надання споживчого кредиту №0 від
12.02.2008р. Визнати недійсним договір
іпотеки, укладений між ОСОБА_4 та
публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк», посвідчений 12.02.2008р.
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за р.№430. Просив зобов'язати приватного
нотаріуса ОСОБА_3 вчинити дії по
звільненню предмета іпотеки (підвальне
приміщення, що знаходиться за адресою:
м.Луцьк пр.Волі, 17) з-під обтяження,
накладеного відповідно до Договору
іпотеки, посвідченого 12.02.2008р. за p.№430,
зняти реєстрацію обтяження нерухомого
майна іпотекою в Державному реєстрі
іпотек, зняти заборону відчуження
предмета іпотеки в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, здійснити реєстрацію відомостей
про зняття заборони відчуження
нерухомого майна (іпотеки) в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні
позивач позов підтримав з мотивів ,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ
"УкрСиббанк" в судовому засіданні не
визнав позов та пояснив, що акціонерне
товариство «УкрСиббанк» при укладенні
вказаних договорів та наданні кредиту
не було порушено жодних прав ОСОБА_4 в
т.ч., тих, що належали б позивачу як
споживачу. Згідно п.п. 9.2, 10.13 Кредитного
договору №0 та п.7.2. Кредитного
договору №0 підписанням даного
договору позичальником засвідчено, що
перед підписанням договорів ним
отримано інформаційний лист
відповідно до вимог чинного
законодавства, зокрема, Закону України
«Про захист прав споживачів».

Крім того, згідно пунктів 1.2.2, 1.4.2, 9.2, 10.13,
7.2, договорів підписанням Договору
Позичальник підтвердив: що на дату
підписання договору він ознайомлений з
усіма Тарифами по розрахунково-
касовому обслуговуванню та тарифами
Банку, що викладені у Додатку № 3 до
Договору. Покликання ОСОБА_4 про вимоги
банку укласти два кредитні договори
замість одного є безпідставним,
оскільки банк, приймаючи необхідні
документи для прийняття рішення про
видачу кредиту керується виключно
проханням клієнта про видачу йому
певної суми коштів за умови
достатності забезпечення та доходу
клієнта. У чинному законодавстві
відсутня будь - яка заборона щодо
обмеження кількості укладених
договорів де виступають одні і ті ж
контрагенти. Зарчним рішенням від 23
серпня 2012 року у справі №0308/8408/12
задоволений позов ПАТ «УкрСиббанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
Договором про надання споживчого
кредиту 0 від 12.02.2008р.

Разом із тим повторним заочним
рішенням від 13 червня 2013 року у справі
№161/4667/13-ц задоволений позов ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за Договором про
надання споживчого кредиту 0 від
12.02.2008р. На виконання рішення у справі
№161/4667/13-ц Луцьким міськрайонним судом
14.10.2013 року був виданий виконавчий лист
про стягнення заборгованості. Таким
чином, на даний час є рішення суду, яке
набрало законної сили, яким
встановлені обставини щодо
відповідальності ОСОБА_4 за
невиконання умов Договору про надання
споживчого кредиту 0 від 12.02.2008р.

Заслухавши пояснення
сторін, дослідивши письмові докази у
справі, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» в
редакції, що діяла на момент укладення
оспорюваних договорів, договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про особу
та місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі, між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема, таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо);

строк, на який кредит може бути
одержаний; варіанти повернення
кредиту, включаючи кількість платежів,
їх частоту та обсяги; можливість
дострокового повернення кредиту та
його умови; необхідність здійснення
оцінки майна та, якщо така оцінка є
необхідною, ким вона здійснюється;
податковий режим сплати відсотків та
про державні субсидії, на що споживач
має право, або відомості про те, від
кого споживач може одержати докладнішу
інформацію; переваги та недоліки
запропонованих схем кредитування.

В частині 4 статті 11 даного
Закону зазначено, що договір про
надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один з
оригіналів якого передається
споживачеві. У договорі про надання
споживчого кредиту зазначаються: сума
кредиту; детальний розпис загальної
вартості кредиту для споживача; дата
видачі кредиту, або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом; інші
умови, визначені законодавством.

Згідно з укладеними
сторонами договорами про надання
споживчого кредиту №0 від 12.08.2008р.
та №0 від 12.08.2008р ., банк надав
відповідачу кредитні кошти, а ОСОБА_4
зобов'язався використати їх за
цільовим призначенням та повернути
кредит у порядку та на умовах,
зазначених у договорах.

Із змісту підписаних ОСОБА_4
кредитних договорів вбачається, що їх
підписанням він підтвердив, що на дату
укладення цих договорів він
ознайомлений з усіма тарифами по
розрахунково-касовому обслуговуванню
та тарифами банку, перед укладенням
договорів отримав від банку
інформаційний лист згідно з вимогами
законодавства України, зокрема, Закону
України «Про захист прав споживачів»,
що він ознайомлений і погоджується з
умовами усіх додатків до договорів, що
він ознайомлений і погоджується з
Правилами (договірними умовами)
споживчого кредитування позичальників
АКІБ «УкрСиббанк», які є невід'ємною
частиною договорів, що він або його
уповноважений представник отримав
оригінали договорів з усіма додатками
в день їх підписання. Додатками до
договорів є: 1) графік погашення
кредиту, 2) графік платежів, визначення
сукупної вартості кредиту, 3) тарифи
банку (а. с. 3, 4, 9).

Всі істотні умови кредитних
договорів викладені у Правилах
(договірних умовах) споживчого
кредитування позичальників АКІБ
«УкрСиббанк». При укладені договорів
про надання споживчого кредиту сторони
годили всі його істотні умови. У
договорах вказана сума кредиту, дата
видачі кредиту, річна відсоткова
ставка, умови повернення кредиту,
нарахування та сплата відсотків, право
дострокового виконання зобов'язань за
договорами та його умови. Відповідачем
надані документи на підтвердження
того, що ОСОБА_4 у письмовій формі був
ознайомлений з орієнтовним
розрахунком загальної вартості
кредиту, з графіком повернення кредиту
та сплати відсотків, що є додатками до
договорів. На час укладення кредитних
договорів позичальник був
ознайомлений з умовами кредитування,
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності і
волевиявлення учасників договорів
було вільним.

Виконання банком зазначених
умов підтверджено позивачем, який
особисто підписав кредитні договори,
чим засвідчив отримання вищевказаної
інформації та те, що він погодився з
умовами цих договорів. Крім того,
відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» у разі
ненадання інформації, яка зазначена у
частині 2 даної статті, банк несе
відповідальність, яка встановлена ст.
ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто, споживач
має право на відшкодування завданих
такими діями збитків, однак , закон не
передбачає можливості визнання
недійсними у даному випадку кредитних
договорів.

На момент укладення
кредитних договорів ОСОБА_4 не навів
жодних зауважень щодо змісту цих
правочинів, не звертався до банку з
пропозиціями щодо викладення у певній
редакції чи зміни умов договорів.

В судовому засіданні не
встановлено порушення прав та
інтересів позивача і ним не доведено,
що укладені договори суперечить нормам
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про захист прав споживачів».

Безпідставними є доводи
ОСОБА_4 про те, що частина коштів, які
мали бути йому надані банком згідно з
умовами кредитних договорів, були
перераховані не на його поточний
рахунок, а іншим особам.

Відповідно до умов
кредитних договорів №0 від
12.08.2008р. та №0 від 12.08.2008р ., банк
надає позичальнику кредит шляхом
зарахування кредитних коштів на
поточний рахунок позичальника. На
підтвердження того, що кредитні кошти
були перераховані саме на вказаний
рахунок позивача банк надав суду копію
виписки з цього рахунку .

Той факт, що надані ОСОБА_4
кошти в сумі 595000,00грн. та в сумі 3510,67грн.
за договорами про надання споживчого
кредиту не є споживчим кредитом, а
іншим банківським продуктом, і позивач
не зміг використати кредитні кошти на
придбання необхідного майна, не
суперечить вимогам законодавства та
умовам договору .

Отже, ОСОБА_4 за своїм
власним волевиявленням отримав у банку
вказані кредитні кошти для конкретної
мети і використав їх згідно з цільовим
призначенням.

Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» при
укладенні оспорюваних кредитних
договорів та наданні кредитних коштів
не було порушено прав ОСОБА_4 як
споживача банківських послуг.
Враховуючи вищевикладене, підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання кредитних договорів
недійсними немає.

Оскільки іпотека має
похідний характер від основного
зобов'язання, то відповідно відсутні і
підстави для визнання недійсним
укладеного сторонами договору іпотеки.

Керуючись ст.8, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст.627, 628 ч.1, 629 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного «УкрСиббанк",
приватного нотаріуса ОСОБА_3 про
визнання недійсними кредитних
договорів та договору іпотеки, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного
суду Л.В.Івасюта