АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1360/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51,52 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
22 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренко Ю. В. суддівМагда Л.
Ф. , Міщенко С. В. при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Черкасиобленерго» на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 4 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства
«Черкасиобленерго» про визнання
незаконним та скасування наказу, про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, заслухавши
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона працювала на
посаді контролера III групи відділу
розрахунків з фізичними особами
Черкаського міського РЕМ ПАТ
«Черкасиобленерго».

Наказом відповідача від 20.12.2013 року на
неї було накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни, а саме:
невиконання заходів безпеки при
проведенні робіт по заміні приладів
обліку. Вказаний наказ, на її думку, є
неправомірним, оскільки жодних
порушень трудової дисципліни вона не
вчиняла, а відповідачем порушено
порядок накладення дисциплінарного
стягнення.

Наказом відповідача від 08.01.2014 року
позивачку звільнено з роботи за
систематичне невиконання трудових
обов'язків.

Вказаний наказ вважає неправомірним,
оскільки жодних порушень трудової
дисципліни вона не допускала.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Враховуючи це позивачка
вважає за необхідне стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Також позивачка
вважає, що в результаті неправомірних
дій відповідача, які виразилися у її
незаконному звільненні з роботи, вона
зазнала суттєвих моральних втрат. Були
істотно порушені її нормальні життєві
зв'язки, і тепер вона змушена
прикладати додаткові зусилля для
організації свого життя.

Враховуючи, що такі наслідки
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
визнаються моральною шкодою,
відповідачеві належить відшкодувати
її, оскільки між його неправомірними
діями і настанням цих наслідків існує
прямий причинно-наслідковий зв'язок.
Розмір компенсації з урахуванням
характеру заподіяної шкоди, ступеня
вини відповідача позивачка оцінює в
розмірі 25000 гривень.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила задовольнити позов.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 4 квітня 2014 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ
Черкаського міського РЕМ № 315 від 20.12.2013
року про притягнення ОСОБА_6 до
дисциплінарної відповідальності.

Визнано незаконним та скасувано наказ
Черкаського міського РЕМ № 4 від 08.01.2014
року про звільнення ОСОБА_6 з роботи.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді контролера
енергозбуту III групи відділу
розрахунків з фізичними особами ЧМ РЕМ
ПАТ «Черкасиобленерго».

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Черкасиобленерго» на
користь ОСОБА_6 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі в сумі
8367,01 грн. та моральну шкоду в сумі 1500
грн., а всього 9867,01 грн. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Черкасиобленерго», посилаючись на
необґрунтованість рішення суду,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду у порядку ст. 303 ЦПК України,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд установив, що наказом відповідача
від 18.07.2002 року ОСОБА_6 була прийнята на
роботу на посаду контролера І групи
абонентської служби Черкаського
міського РЕМ ВАТ «Черкасиобленерго».
(а.с. 48)

Наказом від 07.01.2003 року вона була
переведена на посаду контролера II
групи, а наказом від 03.11.2003 року - на
посаду контролера III групи
абонентської служби Черкаського
міського РЕМ ВАТ «Черкасиобленерго». В
подальшому назва посади була змінена
на контролера III групи відділу
розрахунків з фізичними особами
Черкаського міського РЕМ ПАТ
«Черкасиобленерго». (а.с. 119)

Наказом відповідача № 38 від 20.02.2013 року
до ОСОБА_6 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни.
Рішенням Комісії по трудових спорам
від 12.04.2013 року (протокол № 1) вказане
дисциплінарне стягнення було визнано
неправомірним та рекомендовано
директору Черкаського міського РЕМ ПАТ
«Черкасиобленерго» скасувати його.(а.с.
20 - 21)

Наказом відповідача № 126 від 30.05.2013 року
до ОСОБА_6 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 06.02.2014 року, в задоволенні
позову ОСОБА_6 до ПАТ
«Черкасиобленерго» про визнання
вказаного наказу неправомірним
відмовлено. Докази набрання цим
рішенням законної сили у справі
відсутні. (а.с. 6-7, 52)

Наказом відповідача від 09.08.2013 року до
ОСОБА_6 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни. (а.с. 8)
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30.12.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ
«Черкасиобленерго» про визнання
вказаного наказу неправомірним
відмовлено. (а.с. 54)

Наказом відповідача № 229 від 25.09.2013 року
до ОСОБА_6 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 10 грудня 2013 року, в
задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ
«Черкасиобленерго» про визнання
вказаного наказу протиправним та
скасування його - відмовлено. Рішенням
апеляційного суду Черкаської області
від 13 лютого 2014 року рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
вд 10.12.2013 року скасовано та ухвалено
нове, яким визнано протиправним та
скасовано наказ про накладення на
ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення у
вигляді догани. (а.с. 57-58, 112)

Наказом відповідача № 315 від 20.12.2013 року
до ОСОБА_6 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни, яке на
думку відповідача, полягало у
невиконанні заходів безпеки при
проведенні робіт по заміні приладів
обліку. (а.с. 10)

Наказом відповідача № 4 від 08.01.2014 року
до ОСОБА_6 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
роботи за порушення трудової
дисципліни, яке полягало у невиконанні
заходів безпеки при проведенні робіт
по заміні приладів обліку та не
проведенні роботи із споживачами по
зменшенню дебіторської
заборгованості. (а.с. 11)

Зазначені обставини не заперечуються
сторонами, а тому в силу ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що в діях ОСОБА_6 відсутні порушення
правил техніки безпеки та норм охорони
праці, які зазначені в наказі
відповідача від 20.12.2013 року і які стали
підставою для застосування до ОСОБА_6
заходів дисциплінарної
відповідальності.

Зокрема, судом вірно оцінено доповідні
записки ОСОБА_7, яка взагалі не була
присутня при спірних діях позивачки та
ОСОБА_8, який також достовірно не
вказував на порушення вимог техніки
безпеки позивачки. А відтак, об'єктивно
встановити наявність порушення правил
техніки безпеки та норм охорони праці
за вказаних обставин не
представляється можливим.

Відповідно ч. І ст.149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_6
не була в повній мірі повідомлена про
конкретні обставини, що зазначені
ОСОБА_8 в доповідній записці щодо її дій
при виконанні трудових обов'язків 4
грудня 2013 року і щодо яких їй необхідно
було надати пояснення, а відтак не мала
можливості скористатись своїм правом
правом, передбаченим ст. 149 КЗпП
України.

Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів того, що ОСОБА_6
пропонувалось надати пояснення з
приводу ймовірних порушень правил
техніки безпеки та охорони праці.

За вказаних обставин висновок суду про
те, що наказ відповідача від 20.12.2013 року
№ 315 є незаконним, відповідає
фактичним обставинам справи та
зроблений відповідно до вимог
трудового законодавства.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений
на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності
можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Із змісту наведеної норми вбачається,
що умовами для звільнення працівника є
факт систематичного невиконання
працівником без поважних причин
трудових обов'язків та наявність у
працівника дисциплінарних чи
громадських стягнень на момент
невиконання цих обов'язків, які не
зняті та не погашені відповідно до ст.
151 КЗпП України.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (з
послідуючими змінами та доповненнями)
у справах про поновлення на роботі
осіб, звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно
з'ясовувати, в чому конкретно
проявилось порушення, що стало
приводом до звільнення, чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3,4,7,8
ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1, 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи не застосовувалося вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувалося при звільненні ступінь
тяжкості вчинено проступку і заподіяна
ним шкода, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередня робота
працівника.

Наказом від 08.01.2014 року, позивачка
притягнута до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
за систематичне невиконання трудових
обов'язків без поважних причин, а саме:
порушення вимог техніки безпеки та
охорони праці та незабезпечення
своєчасної сплати рахунків
споживачами.

Судом першої інстанції вірно
встановлено факт відсутності в діях
ОСОБА_6 порушення трудових обов'язків
щодо роботи із споживачами по
своєчасній оплаті рахунків, які
зазначені в наказі відповідача від
08.01.2014 року і які стали підставою для
застосування до позивачки заходів
дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана або звільнення.

Оскільки, за порушення вимог техніки
безпеки та охорони праці до позивачки
наказом від 20.12.2013 року вже застосовано
заходи дисциплінарного стягнення у
вигляді догани, то застосування за ті
самі дії іншого стягнення у вигляді
звільнення є неправомірним.

Такий висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та вимогами чинного
законодавства.

Положеннями ст. 149 КЗпП України
встановлено певний порядок звільнення
працівника, відповідно до якого, до
застосування дисциплінарного
стягнення від порушника вимагаються
письмові пояснення.

Пояснювальна записка ОСОБА_6 від 08.01.2014
року, містить відповідні пояснення,
щодо ситуації з боржниками на дільниці.
Проте жоден з її доводів не був
прийнятий та перевірений відповідачем,
а сама пояснювальна записка у спірному
наказі не згадується.

Таким чином, відповідачем не був
належно дотриманий порядок звільнення
працівника, передбачений ст. 149 КЗпП
України.

При цьому, згода на звільнення
ОСОБА_6 була надана цехкомом у зв'язку з
порушенням техніки безпеки та охорони
праці, хоча на той час до ОСОБА_6 вже
було застосоване дисциплінарне
стягнення у вигляді догани.

При розгляді справи судом першої
інстанції також вірно враховано
висновок Територіальної державної
інспекції з питань праці у Черкаській
області, яка є спеціалізованим
державним органом з питань нагляду за
додержанням законодавства про працю, в
якому вказано на порушення
відповідачем ст.ст. 147, 148, 149 КЗпП
України при притягненні позивачки до
дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України,
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Середній заробіток працівника
розраховується згідно Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995
року № 100.

Встановивши, що звільнення позивачки
відбувалося без законних підстав, суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
поновлення її на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Враховуючи характер заподіяної шкоди,
ступінь вини відповідача, характер
немайнових втрат, з урахуванням п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» та ст. 237-1
КЗпП України, суд обґрунтовано стягнув
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 1500 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає безпідставним доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, про те, що судом було допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, правильності
висновків суду не спростовують та на
законність рішення суду не впливають.

Суд першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 307; 308; 314; 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Черкасиобленерго» - відхилити, а
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 4 квітня 2014 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :