________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/1378/2012
Провадження № 2/520/2648/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

судді Пучкової І.М.

за участю
секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку
користування квартирою, зобов'язання
не перешкоджати у проживанні,
зобов'язання ОСОБА_2 передати ключі від
вхідної двері, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
виселення, за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на 1/2 частку квартири,
припинення права власності, визнання
права власності, присудження грошової
компенсації, за позовною заявою ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права
власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою, яку надалі вточнив, просить,
посилаючись на порушення
відповідачами його права власності,
визначити порядок користування
належною йому на праві власності
квартирою, зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 не перешкоджати йому у
проживанні в квартирі, зобов'язати
ОСОБА_2 передати ключі від вхідної
двері квартири, виселити з цієї
квартири громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на
вселення та проживання яких він не
надавав своєї згоди.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_3 ОСОБА_4
позовні вимоги не визнали, посилаючись
на те, що позивач ОСОБА_1, хоча й є
власником квартири, однак там не мешкає
багато років, має інше житло.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні
вимоги не визнали, заперечень проти
позову не надали, звернулися до суду з
заявою про розгляд справи за їхньої
відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з
зустрічною позовною заявою, яку надалі
уточнювала, до ОСОБА_1 про визнання її
права власності на 1/2 частку квартири,
припинення права власності ОСОБА_1,
визнання її права власності на усю
квартиру, присудження грошової
компенсації, посилаючись на своє право
на цю квартиру.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися
з позовною заявою. яку надалі
уточнювали, до ОСОБА_1 про визнання за
кожною з них права власності на ? частку
цієї квартири.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази та наявні матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню, у
зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 та у
позовних заявах ОСОБА_3, ОСОБА_4 слід
відмовити.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували свій
шлюб у 1979 р., від шлюбу мають двох
повнолітніх дочок: ОСОБА_7, 1981 р.
народження, ОСОБА_3, 1988 р. народження.
03.02.1993 р. шлюб між подружжям було
розірвано.

У грудні 1985 р. ОСОБА_1 став членом
житлово-будівельним кооперативом
«Київський-18» . ОСОБА_1 на підставі
довідки, виданої житлово-будівельним
кооперативом «Київський-18» 24.09.1992 р. за
№ 81-к про сплату паю та паєнакопичення,
є власником квартири, загальною площею
48, 3 кв. м. 81, у корпусі 4, будинку 123, по
Люстдорфській дорозі, в м. Одесі.

Належне ОСОБА_1 нерухоме майно
зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» у
реєстровій книзі за № 3к за реєстровим
номером 285, стор.178 від 05.11.1992 р.

На цей час ОСОБА_1 не мешкає у належній
йому квартирі, де залишились проживати
його колишня дружина ОСОБА_2, їхні дочки
ОСОБА_3, ОСОБА_4, та без дозволу власника
вселилися до його дочок відповідачі
ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Вимоги ОСОБА_1 про визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1, за
яким у користування ОСОБА_1
визначається кімната, площею 17, 6 кв.м.,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - кімната, площею
11, 9 кв.м.; у загальному користуванні:
кухня, коридор, комірна, ванна кімната,
туалет, - є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Посилання відповідачів на тривалу
відсутність і непроживання ОСОБА_1 у
цій квартирі є безпідставними,
оскільки ОСОБА_1 є власником житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України, на
зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено право
власника майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Тому для відмови у позовних вимогах
про зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
не перешкоджати ОСОБА_1 у проживанні у
квартирі АДРЕСА_1, власником якої він, є
відсутні правові підстави, позов є
обґрунтованим та доведеним.

Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України,
діяльність власника може бути обмежена
чи припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Цілком обґрунтованими є позовні вимоги
про зобов'язання ОСОБА_2 передати
ОСОБА_1 ключі від належної йому
квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання її
права власності на 1/2 частку квартири,
припинення права власності ОСОБА_1,
визнання права власності на усю
квартиру за ОСОБА_2, присудження
грошової компенсації не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Посилання ОСОБА_2 на те, що власник
нерухомого майна ОСОБА_1 не утримував
належну йому квартиру, не є підставою
для припинення його права власності.

Доводи ОСОБА_2, що вона є співвласником
квартири, тому за її позовом суд,
відповідно до ст. 365 ЦК України, має
припинити право власності ОСОБА_1,
також не можуть бути прийнятими до
уваги, оскільки з чотирьох пунктів,
визначених у частині 1 цієї статті,
жоден не може бути застосований до
спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК
України, суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду. Цієї
норми закону ОСОБА_2 виконано не було.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про присудження
з неї на користь ОСОБА_1 грошової
компенсації у розмірі різниці вартості
кімнати, площею 11,9 кв.м. у спірній
квартирі, посилання на неможливість
проживання двох сімей у цій квартирі та
що це суперечить інтересам сторін та
їхніх дітям, є безпідставними та
недоведеними. Також недоведеними є
посилання ОСОБА_2, що вона зробила
капітальний ремонт у спірному будинку.
Доказів отримання нею дозволу від
власника будинку на такі дії та саме
необхідності капітального ремонту, як
і доказів проведення ремонту, суду не
надано.

Відповідно до ст. 72 СК України, до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня,

коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності.

На час розірвання шлюбу сторін у 1993 р.
був чинним КпШС України, відповідно до
частини 3 ст. 28 якого, для вимог про
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю розлученого подружжя, також
було встановлено трьохрічний строк
позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 неодноразово надавав
відповідну заяву про застосування
такого строку, який вважає пропущеним
ОСОБА_2 ще з серпня 1996 року.

Згідно з ч. 1 ст. 162 ЖК України, плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові па праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін.

Посилання ОСОБА_2, що вона сплачувала
вартість комунальних послуг за період
з 1998 р., за яку ОСОБА_1 повинен надати
грошову компенсацію, не спростовує
твердження

ОСОБА_1 про застосування строків
позовної давності. Крім того, сама
ОСОБА_2 наполягає, що ОСОБА_1 не
проживає в квартирі більш, ніж 10 років.
Таким чином, ОСОБА_1 не користується
світлом, водою, тепловою енергією.
ОСОБА_2 підтвердила факт мешкання у
квартирі без дозволу власника ОСОБА_1
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які користуються
комунальними послугами. Окрім того, з
більшості з наданих квитанцій про
сплату комунальних послуг вбачається,
що платником є саме ОСОБА_1.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернувшись з позовними
вимогами про визнання за кожною права
власності на ? частку спірної квартири,
посилаються на своє тривале проживання
на цій жилплощі, добросовісність
володіння, його відкритість та
безперервність, те, що їхня мати ОСОБА_2
також користується цією квартирою і
вважає себе, як і вони, своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Посилання ОСОБА_3, ОСОБА_4 на положення
ст. 344 ЦК України про набувальну
давність, та на ст. 397 ЦК України щодо
суб'єктів права володіння чужим майном,
не мають юридичного значення за цими
позовними вимогами, оскільки за
правовідносинами, що існують між
сторонами, у зазначених позивачів не
виникло право власності на частку
нерухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 162 ЖК України, наймач
вправі вселити в займане ним жиле
приміщення у будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, свою дружину,
дітей, інших осіб тощо, за письмовою
згодою власника будинку і всіх членів
сім'ї, які проживають з наймачем.

Власник квартири ОСОБА_1 такої згоди не
надавав і ця обставина сторонами не
оспорюється, тому позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення
з цієї квартири підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання ім.
іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.10,11, 16, 60, 212 - 215 ЦПК України,
ст. 317, 319, 328, 365, ст. 383, 386, 391 ЦК України, ч. 3
ст. 28 КпШС України, ч. 3 ст. 116, ч. 1 ст. 162 ЖК
України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язання не перешкоджати у
проживанні, зобов'язання ОСОБА_2
передати ключі від вхідної двері,
виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, за яким у
користування ОСОБА_1 визначається
кімната, площею 17, 6 кв.м., ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 Іллівні- кімната, площею 11, 9
кв.м.; кухня, коридор, комірна, ванна
кімната, туалет цієї квартири - у
загальному користуванні.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не
перешкоджати ОСОБА_1 в проживанні у
квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1
ключі від квартири АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про припинення права власності
ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
визнання за ОСОБА_2 права власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
присудження з ОСОБА_2 грошової
компенсації у розмірі різниці вартості
? реальної частини зазначеної квартири,
визначеної відповідно до висновку
експертів та витрат ОСОБА_2 на
утримання цієї квартири, визнання
права власності ОСОБА_2 на цю квартиру -
відмовити.

У позовній заяві ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання за кожною права
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1,
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Пучкова І. М.