Справа № 521/8254/13ц
Провадження № 2/521/4818/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Роїк Д.Я.,

при секретарях Чайковській О.В., Гречко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто просто», салону
«Авто-Одеса», про стягнення коштів за
недійсною угодою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського
районного суду м. Одеси з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто просто», салону
«Авто-Одеса», про визнання недійсною
угоди та стягнення коштів. При цьому
позивач посилається на те, що 07.05.2011
року він уклав з ТОВ «Автопросто» угоду
№ 363724 про придбання автомобілю «ЗАЗ
СЕНС» через систему кредитування ТОВ
«Автопросто». Умовами договору було
внесення першого внеску в сумі 2154,24
гривні, які позивач вніс 07.05.2011 року і в
подальшому почав вносити щомісячні
платежі в період з 14.06.2011 року по 14.12. 2012
року. Разом позивач вніс на рахунок ТОВ
« Автопросто » 58 011,30 гривень.

До угоди № 363724 був укладений також
Додаток №1 - анкетні дані учасника
системи та ціна автомобіля «ЗАЗ СЕНС»
на день укладення угоди. - 59840 гривень та
Додаток № 2 «Правила функціонування
системи придбання в групах Авто так, що
є невід'ємною частиною договору, при
цьому метою укладення цієї угоди було
придбання позивачем саме легкового
автомобіля. «ЗАЗ СЕНС».

Згідно умов спірної Угоди, а також п.п.
3,17,19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист
прав споживачів» відповідач виступає
виконавцем певних послуг, зазначених у
п.1 Угоди, а позивач є їх споживачем. Так,
перед укладанням договору, протягом
нетривалого часу відбулась бесіда між
позивачем та представником
відповідача Соколовою А.С., яка
запевнила мене у вигідності умов угоди,
з чим позивач погодився та уклав
договір.

При виконанні договорів з учасниками,
укладеними в рамках системи Автоплан,
відповідач- ТОВ «Автопросто» надає
учасникам послуги, що направлені на
придбання автомобіля на основі системи
«Авто Так », ці послуги полягають у
формуванні груп учасників, організації
і проведення в групах жеребкувань і
аукціонів, а також інших послуг,
передбачених Угодою.

Згідно пункту 2 Угоди, ТОВ «Авто Просто»
гарантує Учаснику системи, що він
одержить право на отримання
Автомобіля, за умови що Учасник системи
виконує всі зобов'язання, які
випливають з цієї Угоди.

У пункті 5 ч. 2 Угоди також передбачено,
що Учасник системи повинен отримати
Автомобіль, за умови виконання
зобов'язань, встановлених Угодою.

Отже, кінцевим результатом укладених
Угод з Учасниками певної групи є
отримання автомобіля всіма Учасниками
групи, за умови дотримання ними
встановлених договором умов.

Бажаючи прискорити отримання
вказаного автомобіля, позивач у ВАТ «
Банк Ренесанс Капітал» отримав кредит
на суму 12 000 гривень та сплатив відразу
16 внесків ,передбачених угодою.

Після сплати 16 внесків позивач почав
набирати необхідні бали для
першочергового придбання автомобіля,
яке отримав 28.11. 2012 року. Однак при
зверненні до представника відповідача
- Гоголь Тонасі Григоровича, останній
повідомив позивача про необхідність
доплатити кошти до повної суми в 104 000
гривень, що значно перевищує вказану в
додатку до угоди вартість автомобіля
«ЗАЗ СЕНС».

Позивач вважає, що вказаний договір має
бути визнаний недійсним в зв'язку з тим,
що вказаний правочин не відповідає
вимогам ЦК України та іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства

Крім того, відповідно до цієї угоди
позивач сплачує відповідачу внески, а
послуги відповідача складаються з
того, що він формує групу учасників, за
рахунок чистих внесків котрих
здійснюється придбання автомобіля.
Відповідно до зазначеної угоди
розподіл придбаних автомобілів
провадиться відповідачем самостійно,
при цьому договір не містить у собі
чітких строків отримання автомобіля
учасниками. Зазначена угода не містить
у собі будь-якої відповідальності
відповідача у разі невиконання умов за
угодою, проте містить безліч
негативних наслідків при невиконанні
зобов'язань учасником та вкрай
несправедливі умови для учасника на
випадок розірвання договору по його
ініціативі.

Позивач сплачував відповідачу не за
отримання товару чи послуги, а,
фактично, за можливість одержання
права на купівлю товару, яке надавалось
не за рахунок відповідача, а за рахунок
залучення інших споживачів і їх коштів
до такої схеми, та право отримати
позивачем товару залежить від розміру
фонду і внесення коштів іншими
учасниками групи. На підставі Закону
України "Про захист прав споживачів"
недійсні правочини, які здійснені з
використанням нечесної
підприємницької діяльності, зокрема
введення в оману споживачів шляхом
залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми.

На підставі ст. ст. 215, 216 ЦК України
просить стягнути з ТОВ «Автопросто»
сплачені по нікчемному правочину кошти
у сумі 58011,30 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав до суду заяву про слухання справи
за його відсутності, та підтримання
позовних вимог.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, але належним
чином був повідомлений про час та дату
розгляду справи, його явка визнана
судом неповажною, відповідно до
наданих заперечень позов не визнав та
зазначив, що 07.05.2011 року позивач уклав з
ТОВ «Автопросто» угоду N363724 про
придбання автомобілю «ЗАЗ СЕНС» через
систему кредитування ТОВ «Автопросто»,
згідно якої ТОВ "Автопросто"
зобов'язується надавати послуги,
направленні на придбання автомобілю
останнього, а він в свою чергу
зобов'язується оплачувати ці послуги.
Предметом цього договору є надання
послуг по придбанню автомобілю, а не
сам автомобіль. Угода була підписана
обома сторонами добровільно, позивач
був ознайомлений зі всіма умовами
договору, про що свідчать підписи на
всіх сторінках угоди та додатків до
неї. Протягом 7 діб йому згідно угоди
був наданий час на розірвання договору
у випадку незгоди з будь якими умовами,
з поверненням всіх сплачених коштів,
але позивачем цього зроблено не було.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 07.05.2011 року між
ТОВ «Автопросто» та ОСОБА_1 була
укладена угода N363724, яка разом з
додатками була підписана обома
сторонами та скріплена печаткою
юридичної особи.

Як вбачається з досліджених в судовому
засіданні квитанцій, ОСОБА_1 на адресу
ТОВ «Автопросто» було сплачено 11.05.2011
року вступний внесок в сумі 2136,24 грн., а
всього за період з 14.06.2011 року по 14.12.2012
року сплатив суму в розмірі 58011,3 грн.

Згідно зі ст. 1 Угоди N363724 від 07.05.2011 року
предметом цієї угоди є надання
учаснику фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів в групах,
спрямованих на придбання автомобіля,
за рахунок об'єднаних грошових коштів
учасників через систему «Автотак». ТОВ
«Автопросто» забезпечує придбання
автомобіля за рахунок об'єднаних
грошових коштів на умовах договору та
за умови виконання учасником всіх
зобов'язань, передбачених договором.

Відповідно до додатку № 1 учасник
зобов'язаний сплатити: винагороду за
послуги пов'язані зі вступом до системи
- 3346,56 грн., щомісячний цілий чистий
внесок (частина вартості автомобіля, за
рахунок якого здійснюється його
придбання) - 0, 8333 %, щомісячний платіж в
оплату послуг - 0,38 %, щомісячний
страховий внесок - 0 %, винагорода за
послуги, пов'язані з передачею
автомобіля за системою - 3 %.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 угоди учасник
системи користується правами та
виконує обов'язки, визначені договором.
У ст. 13 Додатку № 2 до угоди визначено
порядок її розірвання.

Згідно зі ст. 5, 6, 8 Додатку N 2 до угоди,
учасник одержує автомобіль відповідно
до методів визнання права на отримання
ним автомобіля, передбачених угодою і
таке визнання права здійснює ТОВ
"Автопросто" на власний розсуд, право на
купівлю мають не всі учасники системи,
а тільки ті, які зробили найбільшу
кількість внесків.

Також угодою передбачено, що у випадку
її розірвання по ініціативі клієнта з
нього утримується вступний внесок, два
чистих внески, не повертаються
адміністративні витрати й страховий
внесок.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочинну є
недодержання в момент вчинення
правочинну стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів" нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Забороняються
як такі, що вводять в оману: утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Закон України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» прийнятий 12.07.2001
року та набрав чинності 22.08.2001 року.
Закон України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
прийнятий 02.06.2011 року та набрав
чинності 08.01.2012 року. Розпорядження
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг «Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах» від 09.10.2012 року № 1676
набрало чинності 12.11.2012 року.

Представник відповідача посилається в
своїх запереченнях на доповнення ЗУ
«Про фінасові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» п.11-1 ч.1 ст.4 ,
якою регулюється надання фінансових
послуг, а саме адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах та вказує, що саме цією
нормою закону мають регулюватись
відносини щодо послуг, які надаються
ТОВ «Автопросто» відносно придбання
товарів у групах, що на думку
представника відповідача й було
передбачено в укладеній між мною та ТОВ
«Автопросто» угоді.

Але вказана норма закону почала діяти
саме з 08.01.2012 року, тобто після
укладення угоди між позивачем та ТОВ
«Автопросто» та розповсюджується на
укладені угоди, починаючи з 08.01.2012 року.

На тих самих підставах вказано, що
після прийняття Розпорядження № 1676 від
09.10.2012 року Національної комісії, що
здійснює регулювання у сфері ринків
фінансових послуг «Про затвердження
Ліцензійних умов проживання
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах», «ТОВ «Автопросто»
була отримана ліцензія на право
надання фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Своїми доводами представник
відповідача намагається довести той
факт, що ТОВ «Автопросто» підтвердило
право на правових підставах укладати
вказані угоди. Але вказане право воно
набуто саме після отримання Ліцензії,
тобто лише з 15.01.2013 року, а на час
укладання угоди з позивачем ТОВ
«Автопросто» діяло за рамками
цивільного та фінансового
законодавства.

Суду не надано інформації щодо
наявності у ТОВ «Автопросто» ліцензії
на надання фінансових послуг станом на
07.05.2011 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг», якою передбачено обов'язкове
отримання ліцензії. Отже суд зазначає,
що обов'язок щодо отримання ліцензії на
здійснення діяльності відповідача
виник станом лише на 12.11.2012 року.

Статті 18, 19 Закону України від 12 травня
1991 р. № 1023-XII «Про захист прав
споживачів» передбачають різні
взаємовиключні підстави визнання угод
недійсними.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону,
можна дійти висновку, що для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по-перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509
ЦК України); по-друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін;
по-третє, умови договору завдають шкоди
споживачеві.

За змістом чч. 5, 6 ст. 18 Закону України
від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист
прав споживачів» у разі визнання
окремого положення договору, включаючи
ціну договору, несправедливим може
бути визнано недійсним або змінено
саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих
положень або визнання їх недійсними
зумовлює зміну інших положень
договору, на вимогу споживача такі
положення підлягають зміні або договір
може бути визнаний недійсним у цілому.

Законом закріплена можливість
визнання недійсними правочинів,
здійснених із використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів із метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 зазначеного Закону
дає підстави для висновку, що поняття
«пірамідальна схема» у розумінні цієї
норми має такі обов'язкові ознаки: а)
здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації; б)
компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; в) відсутність продажу або
споживання товару. Для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх установлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю. Такий висновок ґрунтується
на головній ознаці відсутності
«пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3
ст. 19 Закону України від 12 травня 1991 р. №
1023-XII «Про захист прав споживачів» - це
товарність схеми, тобто передбачення
надання споживачу товару в обмін на
внесені ним кошти (постанова Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 11 вересня 2013 р. у
справі № 6-40цс13).

Таким чином суд вважає що підстав для
задоволення позову не має. При цьому
суд вважає за можливе роз'яснити про
можливість звернутися до суду з
позовом вказавши інші підстави.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 14, 60, 88, 213-215, 360-7 ЦПК України, ст.
ст. 203, 215 ЦК України, ст. 19 Закону України
"Про захист прав споживачів", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто»,
салон «Авто-Одесса» про стягнення
коштів за недійсною угодою -
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» (м.Київ,
вул.Воровського, б.24, корп.1) на користь
ОСОБА_1(який зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1) заборгованість в сумі 9347,07 грн.
( Дев'ять тисяч триста сорок сім грн. 07
коп.)

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції, шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: