ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________
Справа №2-з-756/268/14
УХВАЛА

04 вересня 2014 року суддя Оболонського
районного суду м. Києва О.В. Диба
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості.

Одночасно з поданням позовної заяви,
звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову, в якій зазначив,
що рішенням Оболонського райнного суду
м.Києва від 19.12.2013 року було задоволено
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2
про витребування майна, набутого без
достатньої правової підстави було
задоволено, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2
солідарно на користь ОСОБА_1 грошові
кошти у сумі 40 650, 00 євро, що за курсом
НБУ становить 428 170,52 грн., стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти
у сумі 16 000,00 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 910,00 грн. та стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 910,00 грн. Однак дане рішення
відповідачем ОСОБА_2 не виконується,
оскільки вона ухиляється від його
виконання. Тому, в рамках вжиття
заходів забезпечення позову просить
суд накласти арешт на садовий будинок
та земельну ділянку, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:75:806:0025 відповідача та
заборонити відповідачу вчиняти
будь-які дії, спрямовані на відчуження
вказаного майна.

Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення
позову за заявою осіб, які беруть
участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України
встановлено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року №9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
суд (суддя), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що заява позивача про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно відповідача ОСОБА_2
задоволенню не підлягає у зв'язку із
тим, що обставини, на які посилається
позивач як підстави для забезпечення
позову ніяким чином не підтверджені,
крім того, позивачем не надано жодного
доказу того, який би свідчив про дійсні
наміри відповідача відчужити
зазначене вище майно та відсутні
відомості про те, що вказане майно
належить відповідачу.

З огляду на положення п.1 ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, дослідивши матеріали позовної
заяви, суд вважає, що заява про вжиття
заходів про забезпечення позову не
обґрунтована.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості;

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції протягом пяти днеів з дня
отримання її копії;

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на її апеляційне
оскарження.

Суддя:
О.В. Диба