У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік
О.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 20
вересня 2011 року, додаткове рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 серпня
2013 року, рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від
07 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП
Банк») звернулося до суду з позовом, у
якому зазначало, що 04 лютого 2008 року між
Закритим акціонерним товариством «ОТП
Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_6
укладено кредитний договір
№ ML-310/011/2008, згідно з умовами якого
останньому надано кредит у розмірі 63
368,19 доларів США зі сплатою 3,99 % річних +
FIDR.

27 травня 2009 року між сторонами укладено
додатковий договір № 2 до
кредитного договору, відповідно до п. 3.2
якого на період з 04 червня 2009 року до 04
листопада 2009 року для розрахунку
процентів за користування кредитом
використовувалась фіксована процентна
ставка - 6,50 %. Відповідно до п. 3.3
додаткового договору
використовувалась плаваюча процентна
ставка 4,41 % річних + FIDR.

25 листопада 2009 року між сторонами
укладено додатковий договір № 3 до
кредитного договору, відповідно до п. 3.1
якого на період з 04 грудня 2009 року до 05
квітня 2010 року для розрахунку
процентів за користування кредитом
використовувалась фіксована процентна
ставка 6,50 %. Відповідно до п. 3.3
додаткового договору
використовувалась плаваюча процентна
ставка 4,74 % річних + FIDR.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № ML-310/011/2008,
між банком та ОСОБА_7 04 лютого 2008 року
укладено договір поруки № SR-310/011/2008.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним
договором, утворилася заборгованість у
розмірі 79 464,36 доларів США, що
еквівалентно 557 401 грн 27 коп., яку ПАТ
«ОТП Банк» просило солідарно стягнути
з відповідачів.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»
та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
укладено договір кредитного портфелю,
за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
прийняло право вимоги за кредитним
договором.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 вересня
2011 року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь
ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 557 401 грн 27 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Бабушкінського
районного суду м.
Дніпропетровська від 30 серпня 2013 року
доповнено рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 вересня 2011 року, що сума
заборгованості за кредитним договором,
що підлягає стягненню солідарно з
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» у розмірі 557 401 грн 27
коп., складається з: заборгованості за
основним боргом - 498 588 грн 63 коп.;
відсотків за користуванням кредитом у
період з 04 грудня 2009 року по 23 червня
2010 року - 52 009 грн 46 коп.; пені за
прострочення виконання зобов'язань за
період з 08 грудня 2009 року по 28 квітня 2010
року - 6803 грн 18 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від
07 листопада 2013 року рішення
Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 вересня 2011
року та додаткове рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 серпня 2013 року
змінено, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором від 04 лютого 2008
року № ML-310/011/2008 у розмірі 557 401 грн 27
коп., що складається із: заборгованості
за основним боргом - 498 588 грн 63 коп.;
відсотків за користування кредитом у
період з 04 грудня 2009 року по 23
червня 2010 року - 52 009 грн 46 коп.; пені за
прострочення виконання зобов'язань за
період з 08 грудня 2009 року по 28 квітня 2010
року - 6803 грн 18 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Задовольняючи позов, суди керувалися
тим, що відповідачі порушили виконання
зобов'язань за кредитним договором, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка має бути стягнута
солідарно з відповідачів на підставі
вимог ст. ст. 1054, 625, 554 ЦК України.

Із такими висновками судів погодитися
не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що 04 лютого 2008 року між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № ML-310/011/2008,
згідно з умовами якого останньому
надано кредит у розмірі 63 368,19 доларів
США зі сплатою 3,99 % річних + FIDR (а.с. 6−?9).

27 травня 2009 року між сторонами укладено
додатковий договір № 2 до
кредитного договору, відповідно до п. 3.2
якого на період з 04 червня 2009 року до 04
листопада 2009 року для розрахунку
процентів за користування кредитом
використовувалась фіксована процентна
ставка - 6,50 %. Відповідно до п. 3.3
додаткового договору
використовувалась плаваюча процентна
ставка 4,41 % річних + FIDR (а.с. 10−?11).

25 листопада 2009 року між сторонами
укладено додатковий договір № 3 до
кредитного договору, відповідно до п. 3.1
якого на період з 04 грудня 2009 року до 05
квітня 2009 року для розрахунку
процентів за користування кредитом
використовувалась фіксована процентна
ставка 6,50 %. Відповідно до п. 3.3
додаткового договору
використовувалась плаваюча процентна
ставка 4,74 % річних + FIDR (а.с. 12−?14).

Згідно з наданим банком розрахунком
заборгованість ОСОБА_6 за кредитним
договором станом на 23 червня 2010 року
склала 79 464,36 доларів США, що
еквівалентно 557 401 грн 27 коп. (а.с. 18).

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № ML-310/011/2008
між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 04 лютого
2008 року укладено договір поруки №
SR-310/011/2008, відповідно до п. 1.1 якого
остання зобов'язалась перед банком
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_6 зобов'язань за
кредитним договором у повному обсязі
(а.с. 16−?17). Матеріали справи не містять
доказів, що до вказаного договору
вносилися будь-які зміни чи доповнення.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК до припинення
поруки призводять такі зміни умов
основного зобов'язання, здійснені без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього, зокрема: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Стягуючи заборгованість солідарно з
відповідачів, суди помилково
зазначали, що ОСОБА_7 поручилася перед
банком відповідати за виконання ОСОБА_6
усіх зобов'язань у повному обсязі, що
виникли з кредитного договору, як
існуючих у теперішній час, так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому,
оскільки договором поруки не
передбачено такі зобов'язання.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь
поручителі, збільшення кредитної
процентної ставки, здійснене за згодою
банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови у
договорі поруки, не дає підстав для
покладення на поручителя
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.
Зазначена правова позиція викладена і
в постанові Верховного Суду України
від 18 червня 2012 року у справі №
6-73цс12, яка є обов'язковою при розгляді
аналогічних справ усіма судами.

Договір поруки від 04 лютого 2008 року не
передбачав згоди поручителя за
виконання боржником тих зобов'язань, що
тягнуть збільшення обсягу його
обов'язків і відповідальності.
Належних доказів, що банк у вставленому
законом порядку погодив з поручителями
збільшення незмінюваної відсоткової
ставки до 4,41 %, а згодом - до 4,74 % річних, у
справі немає.

На вказані обставини справи суди уваги
не звернули.

Порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, допущені судами
першої та апеляційної інстанцій,
унеможливлюють їх виправлення на
стадії касаційного перегляду справи,
за таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 вересня
2011 року, додаткове рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 серпня 2013 року,
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік