АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 444/9037/12 22-ц/774/766/К/14
Справа 444/9037/12
Провадження 22ц/774/766/к/14
суддя Філатов К.Б.
Суддя-доповідач - Остапенко
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.,

суддів - Братіщевої
Л.А., Турік В.П.

при секретарі - Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Центрально-міського
районного суду м. Кривого Рогу від 29
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
-Комунальне підприємство "Криворізьке
бюро технічної інвентаризації" про
визнання права власності та поділ
спільного сумісного майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання частини нерухомого майна
особистою власністю та поділ спільного
сумісного майна подружжя,-

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

Відповідач -ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_4.

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності та поділ спільного
сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з
25.06.2004 року вони проживали з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
З 28.05.2010 року шлюбні відносини
припинено.

За період шлюбу ними спільно придбано
квартиру АДРЕСА_1, яку вони не можуть
розділити в добровільному порядку, а
тому просила суд після уточнення
позовних вимог стягнути з відповідача
ОСОБА_2 ? вартості спільного сумісного
майна подружжя в розмірі 120 000 грн.
Стягнути з відповідача судові витрати
по справі.

У березні 2013 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою про визнання частини
нерухомого майна особистою власністю
та поділ спільного сумісного майна
подружжя, посилаючись на те, що ним
особисто на придбання квартири було
вкладено 70.175 % коштів, що є особистою
приватною власністю, а 29.825 % є спільною
сумісною власністю подружжя, в зв`язку
з чим просив суд визнати за ним право
власності на 70.175 % спірної квартири
АДРЕСА_1, розділити спільне сумісне
майно подружжя в розмірі 29.825% спірної
квартири в рівних частках між ними, та
визнати за ними право власності по 14.91 %,
вартістю 10 625 грн. за кожним. Стягнути з
ОСОБА_3 на його користь судовий збір в
сумі 606, 25 грн. В частині стягнення
витрат на правову допомогу в сумі 3000
грн. - відмовити.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 29
січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь
вартість її частки в квартирі АДРЕСА_1 в
сумі 98 841 грн. 50 коп. та витрати по справі
в сумі 988 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Додатковим рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 13 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Частка в квартирі вартістю 43 430 грн. є
особистою власністю ОСОБА_2, а частка в
квартирі вартістю 197 683 грн. є спільною
власністю подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог та
стягнення на його користь судового
збору за подачу апеляційної скарги в
сумі 313, 40 грн. та за подачу позовної
заяви в сумі 606, 25 грн. посилаючись на
те, що судом не взято до уваги, що
відповідачем було вкладено особисті
кошти на придбання квартири в сумі 50 000
грн., що відповідно до п.7 ст. 57 СК
України є його особистою приватною
власністю, та становить 70 % від
загальної вартості квартири.

При вирішенні спору судом помилково
взято ринкову вартість спірної
квартири в розмірі 241 083 грн., відповідно
до висновку № 135 від 06.08.2013 року судової
будівельно-технічної експертизи, в той
час як необхідно було встановлювати
частки сторін виходячи з вартості
квартири на момент її придбання .

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.06.2004 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб
зареєстрованого відділом РАЦС
Центрально-Міського районного
управління юстиції м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, актовий
запис № 192 (а.с. 8).

В період шлюбу 28.04.2006 року ОСОБА_2
було укладено договір купівлі продажу
квартири АДРЕСА_1. Правовстановлюючі
документи на квартиру були оформлені
на відповідача (а.с. 9-13).

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що спірна квартира
придбана в період шлюбу, зазначене
майно є спільною сумісною власністю
сторін, а тому ОСОБА_3 може бути
присуджена грошова компенсації
замість її частки у праві спільної
сумісної власності на майно.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Відповідно до ст. 60 СК майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Пунктом 23 Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» передбачено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, З`ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60,69 Сімейного Кодексу України,
ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до
частини 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім`я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Як встановлено судом першої
інстанції та не заперечується
сторонами відповідачем ОСОБА_2 на
придбання спірної квартири були
використані його власні кошти, які він
отримав від продажу квартири на
АДРЕСА_5, а також продажу дачі,
загальною сумою 43 430 грн. Даний факт не
заперечувала позивач ОСОБА_3

Посилання відповідача в позовній
заяві та апеляційній скарзі на те, що
ним було використано також особисті
збереження, що загалом становило суму 50
000 грн., на думку коллегіі , не
підтверджуються належними та
допустимими доказами у розумінні ст.
ст. 57-60 ЦПК України.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 на
придбання в 2006 році спірної квартири
було внесено 43 430 грн.,особистих коштів,
в той час як вартість відповідно до
договору купівлі - продажу від 28.04.2006
року квартири АДРЕСА_1 становила 71 250
грн., тобто частка його особистої
власності в квартирі становить 60 % (43 430
грн.*100%/ 71 250 грн. = 60%)

Таким чином, колегія приходить до
висновку , що спільною сумісною
власністю подружжя являється 40 % від
частки квартири АДРЕСА_1, які у
відповідності до вимог ст. 70 СК Украіни
, повинні бути розділені між сторонами
порівну , тобто по 20% кожному (100% - 60%= 40% ,
40 % /2= 20 %).

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що ОСОБА_2 з урахуванням
витрачених на придбання квартири
особистих коштів - належить 80%, що
становить 4/5 частки, а ОСОБА_3 належить -
20%, що становить 1/5 частки спірної
квартири АДРЕСА_1, в зв`язку з чим
позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині
підлягають частковому задоволенню.

Також колегія суддів не погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
стягнення на користь ОСОБА_3
компенсації її частки в належному на
праві спільної сумісної власності
майні в сумі 98 841 грн. 50 коп.

Відповідно до ч.4,5 ст. 71 СК
України присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Аналогічну позицію висловив і
Пленум Верховного Суду України у п. 25
постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" де зазначено,
що вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернулась до суду з позовом
та просила суд стягнути з відповідача
на її користь ? вартості спільного
сумісного майна подружжя в розмірі 120 000
грн., проте відповідач заперечував
проти позову ОСОБА_3, на депозитний
рахунок суду не було внесено
відповідної грошової суми, що дає
підстави для відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Інші доводи викладені в апеляційній
скарзі не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне на підставі п. 3 ст. 309 ЦПК
України в зв'язку з невідповідністю
висновків обставинам справи рішення
суду першої інстанції та додаткове
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2014 року
та додаткове рішення
Центрально-Міського районного суду від
13 березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа - Комунальне
підприємство "Криворізьке бюро
технічної інвентаризації" про визнання
права власності та поділ спільного
сумісного майна подружжя - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання частини нерухомого
майна особистою власністю та поділ
спільного сумісного майна подружжя
задовольнити частково.

Розділити спільне сумісне майно
подружжя визнавши: за ОСОБА_2 право
приватної власності на 4/5 частки
квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної
власності на 1/5 частку спірної
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 919, 65 грн. з яких 606, 25
грн. за подачу позовної заяви та 313, 40
грн. за подачу апеляційної скарги.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді:(підпис)