Справа № 456/1611/14-ц
Провадження № 2/456/1121/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р. Стрийський міськрайонний
суд Львівської області
в складі:
головуючої - судді
Гули Л. В.

з участю секретаря
Лещишин З.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ПАТ КБ «Надра» просить
солідарно стягнути з відповідачів на
його користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 12243,07 грн.
та судові витрати по справі,
покликаючись на те, що 15.11.2007 року між
ним та відповідачем був укладений
кредитний договір № 154/МБ-47 на суму 10000,00
грн. з терміном погашення до 05.11.2009 року,
зі сплатою відсоткової ставки 20,00%
річних. Ціль кредитування-споживчі
потреби. Відповідно до п. 41.1 цього
договору повернення кредиту та сплата
відсотків здійснюється на рахунок
відділення № 34 Львівське РУ згідно з
графіком повернення Кредиту та сплати
відсотків, який є невід'ємною частиною
цього договору. 15.11.2007 року було
укладено договір поруки. Згідно з цим
договором поручитель ОСОБА_2
поручається перед кредитором за
належне виконання ОСОБА_1 взятих на
себе зобов'язань, що витікають з
кредитного договору № 154/МБ-47 від 15.11.2007
року. Відповідно до п. 1.2 даного
договору позичальник і поручитель
відповідають перед банком як солідарні
боржники. Згідно з п. 1.4 договору
поручитель відповідає перед банком за
виконання зобов'язань у повному об'ємі
всім належним йому на праві власності
майном та грошовими коштами. Проте
умови договору відповідачем порушені,
зобов'язання ним не виконуються, кредит
не повертається. Відповідно до п.п. 9.1, 9.3
кредитного договору в разі порушення
позичальником строків сплати
відсотків за користування кредитом
позичальник зобов'язаний сплатити на
користь банку пеню у розмірі 0,5% від
суми прострочених зобов'язань за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. За порушення строків повернення
кредиту та/чи відсотків за
користування кредитом позичальник
сплачує банку штраф у розмірі 5% від
суми заборгованості по поверненню
кредиту та/чи відсотків, визначених у
графіку, на дату прострочення. Станом
на 01.04.2014 року заборгованість за
кредитним договором № 154/МБ-47 від 15.11.2007
року становить 12243,07 грн., з них : 5043,84 -
заборгованість по кредиту; 5368,70 грн. -
заборгованість по відсотках; 1331,06 грн. -
пеня за несвоєчасне погашення кредиту
та відсотків; 499,47 грн. - штраф (згідно з
п. 9.3 кредитного договору), яку позивач
просить солідарно стягнути з
відповідачів, поклавши на них судові
витрати по справі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позов підтримує в повному обсязі, а
також просить поновити ПАТ КБ «Надра»
пропущений строк позовної давності,
оскільки через надскладне фінансове
становище з 01.02.2009 року в ПАТ КБ «Надра»
була відкрита тимчасова адміністрація.
Згідно з постановою правління
Національного банку України № 60 від
10.02.2010 року в ПАТ КБ «Надра» було
продовжено тимчасову адміністрацію на
один рік з 11.02.2010 року до 11.02.2011 року, а
потім ще на 6 місяців, тобто до 11.08.2011
року. У зв'язку з цим керівництвом банку
було ініційовано та досі проводиться
детальна інвентаризація справ, за
результатами якої було виявлено
кредитні справи, по яких не проводилася
претензійно-позовна робота. Заяву
представника відповідача від 02.06.2014
року про застосування строку позовної
давності позивач вважає
необґрунтованою, а тому просить
поновити пропущений строк позовної
давності.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися,
подали суду заперечення на позов і
клопотання про розгляд справи у їх
відсутності, просять застосувати строк
позовної давності та відмовити в
позові у зв'язку з його спливом.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу в порядку
ст. 197 ЦПК України за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно та всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що в позові слід відмовити з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
15.11.2007 року між сторонами було укладено
кредитний договір № 154/МБ-47, відповідно
до якого відповідач отримав грошові
кошти в сумі 10000,00 грн. на споживчі
потреби строком по 05.11.2009 року включно,
зі сплатою за користування кредитом
відсотків з розрахунку 20% річних, що
обчислюються виходячи з 360 днів у році
/а.с. 6/.

Згідно з п. 4.1.1 договору повернення
кредиту та сплата відсотків
здійснюється на рахунок № 7033/980 в
філії ВАТ КБ «Надра» згідно з графіком
повернення кредиту та сплати
відсотків, який є невід'ємною частиною
цього договору /а.с. 7/.

Відповідно до п. 6.1.2 договору
позичальник зобов'язаний повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитом, а у випадках,
передбачених договором, також сплатити
неустойку та відшкодувати завдані
банку збитки.

У випадку невиконання (часткового
невиконання) позичальником своїх
зобов'язань за цим договором, в тому
числі по поверненню кредиту та сплаті
відсотків, позивач вправі звернути
стягнення на заставлене майно
відповідно до діючого законодавства
України для погашення в повному обсязі
заборгованості за кредитом, відсотками
та неустойкою, якщо її буде нараховано
(п. 7.1.3 кредитного договору).

Відповідно до п. 9.1 договору в разі
порушення позичальником строків
сплати відсотків за користування
кредитом позичальник зобов'язаний
сплатити на користь банку пеню у
розмірі 0,5% від суми прострочених
зобов'язань за кожен день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Згідно з п. 9.3 договору за порушення
строків повернення кредиту та/чи
сплати відсотків за користування
кредитом позичальник сплачує банку
штраф у розмірі 5% від суми
заборгованості по поверненню кредиту
та/чи сплати відсотків, вказаних у
графіку і визначених на дату
прострочення.

15.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2
був укладений договір поруки, згідно з
яким поручитель поручається перед
кредитором за належне виконання
ОСОБА_1 взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору № 154/МБ-47 від 15.11.2007 року /а.с. 8/.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки
сторони встановлюють, що поручитель, у
випадку невиконання чи неналежного
виконання взятих на себе зобов'язань за
договором кредиту, виплачує кредитору
пеню від загальної суми заборгованості
позичальника за кредитним договором у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на час виникнення заборгованості, за
кожний день прострочення з дня
виникнення зобов'язання поручителя
погасити заборгованість позичальника.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ОСОБА_2 05.11.2012 року помер, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
І-СГ № 301105 від 06.11.2012 року /а.с. 40/.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, тобто
належним виконанням зобов'язання з
боку відповідача є повернення кредиту
та сплата відсотків за користування
ним у строки, в розмірі та валюті, як це
було визначено договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Сам факт нарахування боргу знайшов
своє підтвердження в суді наданим
розрахунком заборгованості за
кредитним договором № 154/МБ-47 від 15.11.2007
року, яка станом на 01.04.2014 року
становить 12243,07 грн., з них : 5043,84 -
заборгованість по кредиту; 5368,70 грн. -
заборгованість по відсотках; 1331,06 грн. -
пеня за несвоєчасне погашення кредиту
та відсотків; 499,47 грн. - штраф /а.с. 9/.

Слід зазначити, що за змістом ст. 267 ЦК
України позовна давність не може
застосовуватись без заяви сторони.
Сторона має право зробити таку заяву в
будь-який час до винесення рішення, в
тому числі під час судових дебатів.
Якщо позовна давність минула, і
відповідач зробив заяву про її
застосування, це є підставою для
відмови у позові. За наявності поважних
причин пропуску позовної давності суд
захищає порушене право. Поважними слід
визнавати тільки такі причини, за яких
кредитор проявляв належну дбайливість
про захист свого порушеного права, але
не міг своєчасно заявити позов з
причин, які від нього не залежали та не
знаходились під його контролем.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

В ході судового розгляду представником
відповідача ОСОБА_3 було заявлено
клопотання про застосування до вимоги
про стягнення заборгованості позовної
давності.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу та відповідно до ст.
257 ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки, а
п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимоги про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до роз'яснень абз. 3 п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зроблене до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі. Позовна давність, встановлена
законом, не може бути скорочена за
домовленістю сторін.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Покликання позивача на введення
тимчасової адміністрації та
проведення детальної інвентаризації
справ, за результатами якої було
виявлено кредитні справи, по яких не
проводилася претензійно-позовна
робота, не можуть слугувати поважною
причиною для поновлення строку
позовної давності.

Окрім того, судом встановлено, що
позивач вже звертався з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і ухвалою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 24.03.2014 року
дану позовну заяву було залишено без
розгляду, так як сторони по справі,
будучи належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, не
з'являлися в судове засідання, що
свідчить про недобросовісність
позивача як сторони кредитного
договору.

Відтак, суд приходить до висновку, що
причини пропуску позовної давності,
наведені позивачем, не є поважними,
оскільки останній як кредитор міг
своєчасно заявити позов, однак не
проявив належну дбайливість про захист
свого порушеного права, а тому підстав
для поновлення пропущеного строку
звернення до суду з вимогою про захист
свого цивільного права суд не вбачає.

Оскільки за умовами договору кредит
надається позичальнику строком по
05.11.2009 року і починається з моменту
надання кредиту, повернення кредиту та
сплата відсотків здійснюється
щомісячно до 05 числа місяця, наступного
за тим, в якому фактично були
нараховані відсотки, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
цього зобов'язання.

Така позиція узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною в постанові від 6 листопада
2013 року (справа № 6-116цс13).

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» при
застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з
05.02.2009 року, в той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
та процентами за користування ним
позивач звернувся 15.04.2014 року, суд
вважає, що позивачем пропущено строк
позовної давності, передбачений ст. 257
ЦК України, а зважаючи на те, що
відповідачем ОСОБА_1 заявлено про
застосування наслідків спливу такого
строку, позивач причин пропуску
позовної давності не обгрунтував,
поважних причин до пропущення
вказаного строку судом не встановлено,
а тому за таких обставин суд прийшов до
обґрунтованого та переконливого
висновку, що в задоволенні позову ПАТ
КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
слід відмовити у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 197, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст., ст. 256-259, 261, 267, 509, 526, 530, 612,
1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити в позові публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Гула