З А О Ч Н Е Р І Ш Е
№2/425/326/14
Справа №425/884/14-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської
головуючого - судді Коваленка Д.С.,
при секретарі - Томко Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у приміщенні Рубіжанського
міського суду Луганської області,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності, -
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського
міського суду Луганської області із
позовом до ОСОБА_2, яким просила усунути
перешкоди у здійсненні нею права
власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування цією квартирою.
Про місце, день та час розгляду справи
по суті, особи, які беруть участь у
справі повідомлялись належним чином. У
судове засідання 20 червня 2014 року для
розгляду справи по суті позивач та
відповідач не з'явились. Представник
позивача подав заяву, якою просив
розглянути справу без його участі на
підставі наявних у справі доказів, а у
випадку неявки відповідача вказав, що
не заперечує проти розгляду справи у
заочному порядку та ухвалення заочного
рішення. При цьому зазначив, що правові
наслідки проведення заочного розгляду
справи та ухвалення заочного рішення (у
тому числі особливий порядок набрання
таким рішенням законної сили та
порядок його оскарження) йому відомий
та зрозумілий, а додаткового
роз'яснення цих наслідків судом не
потребує. Відповідач причини неявки у
судове засідання не повідомив, а правом
на подачу заперечень та доказів, якими
вони обґрунтовуються не скористався.

У зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі, в
силу положень частини другої статті 197
Цивільного процесуального кодексу
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

У зв'язку з повторною неявкою в судове
засідання відповідача, який був
належним чином повідомлений про
проведення судового засідання 02 червня
2014 року та 20 червня 2014 року (шляхом
публікації в пресі оголошення про
виклик відповідачів), та від якого
заяви про розгляд справи за його
відсутністю не надходило і причини
неявки ним не повідомлені, а позивач не
заперечив проти вирішення справи у
заочному порядку, розгляд справи
здійснювався за відсутності позивача
та відповідача, на підставі наявних у
справі доказів (у заочному порядку), про
що судом була постановлена ухвала без
виходу до нарадчої кімнати, та у
порядку частини п'ятої статті 209
Цивільного процесуального кодексу
України занесена до журналу судового
засідання.

Обґрунтовуючи необхідність
задоволення позову, у ньому, позивач
вказувала на те, що оскільки квартира
АДРЕСА_1, яка раніше належала позивача
та відповідачу на праві спільної
часткової

власності, перейшла до її приватної
власності, відповідач втратив і право
користування цією квартирою. Але не
проживаючи у квартирі понад три роки, і
досі не здійснив зняття з реєстрації
цієї квартири, що заважає їй повною
мірою використовувати її повноваження
власника на вільне використання та
розпорядження квартирою.

На основі всебічного, повного,
об'єктивного та безпосереднього
дослідження, кожного наявного у
матеріалах справи доказу окремо, а
також у їх сукупності, суд встановив
наступні обставини, та відповідно до
них визначив такі правовідносини:

З 11 січня 2001 року по 14 березня 2011 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

За час перебування у шлюбі, 10 жовтня 2008
року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на підставі
договору купівлі-продажу, придбали
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

А 27 листопада 2008 року, зареєстрували
своє право спільної часткової
власності на зазначену квартиру, у
комунальному підприємстві «Бюро
технічної інвентаризації»
Рубіжанської міської ради, відповідно
до змісту якого, кожному по ? частці
(а.с.11).

Чотирнадцятого квітня 2010 року ОСОБА_2,
та 20 квітня 2010 року ОСОБА_1,
зареєстрували своє місце проживання у
вказаній квартирі.

Чотирнадцятого березня 2011 року,
рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області, шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було розірвано (а.с.8).

Заочним рішенням Рубіжанського
міського суду Луганської області від 19
червня 2013 року, яке вступило в законну
силу 01 липня 2013 року, за ОСОБА_1 визнано
право власності на ? частку квартири
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, у зв'язку
із зверненням стягнення на це майно за
його зобов'язаннями (а.с.16).

Двадцять другого січня 2014 року, ОСОБА_1
зареєструвала своє право приватної
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1,
яка належала ОСОБА_2 (а.с.18).

За даними сусідів позивача та
відповідача (тобто осіб, які проживають
у квартирах будинку у тому ж під'їзді,
де розташована і квартира АДРЕСА_1),
відповідач, починаючи з 2011 року у
квартирі АДРЕСА_1 не проживає, та його
там з того часу ніколи не бачили
(а.с.44-47).

П'ятого березня 2014 року, ОСОБА_1
звернулась до Рубіжанського міського
суду Луганської області із позовом до
ОСОБА_2, яким просила усунути перешкоди
у здійсненні нею права власності на
квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування цією квартирою.

Із встановлених обставин вбачається,
що між позивачем та відповідачем
виникли цивільні правовідносини, в
межах яких між ними виник спір щодо
наявності у відповідача права
користування квартирою, як між
власником та колишнім власником житла,
а також як між власником житла та
колишнім членом його сім`ї. Подвійність
статусу відповідача, а тому й різні
правовідносини, обумовлені тим, що
квартира АДРЕСА_1 належала позивачу та
відповідачу на праві спільної
часткової власності, в якій кожному
належало по ? частці, що надало
відповідачу право користування своєю
часткою у спільному майні в силу права
власності на неї, та право користування
часткою позивача як члена його сім`ї.

Враховуючи визначені судом
правовідносини, для вирішення спору,
суд застосовує такі норми
матеріального права, виходячи при
цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини першої
статті 41 Конституції України, кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з частиною першою статті 1
Протоколу №1 до Конвенції про захист
прав людини та

основоположних свобод, кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Отже, саме власнику майна належать
правомочності володіння, користування
і розпорядження майном, що
підтверджується і положеннями частини
першої статті 317 Цивільного кодексу
України (надалі за текстом - ЦК України),
позбавити яких, власника можна тільки
на умовах передбачених законом.

Так, з огляду на положення пункту
восьмого частини першої статті 346 ЦК
України, право власності припиняється
у разі звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника.

Із встановлених обставин вбачається,
що саме у зв'язку із зверненням
стягнення на майно відповідача за його
зобов'язаннями, за рішенням суду, у
нього припинилось право власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.16,18), а тому
він втратив усі правомочності
власника, у тому числі право
користування за своєю часткою.

Поряд з цим судом встановлено, що
відповідач отримав право користування
? часткою у вказаній квартирі, яка
належала позивачу, як член її сім`ї:
чоловік (а.с.8-11,19), що узгоджується з
положеннями частини першої статті 383 та
358 ЦК України.

Відповідно до положень частини
четвертої статті 156 Житлового кодексу
Української РСР, припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. Тому, суд
відхиляє доводи позивача про те, що
розірвання шлюбу, а тому і припинення
сімейних відносин, позбавило права
позивача на користування квартирою
АДРЕСА_1 автоматично.

Однак, згідно з положеннями
частини другої статті 405 ЦК України,
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

З огляду на те, що позивачем доведена
відсутність відповідача у квартирі
АДРЕСА_1, без поважних причин, понад
один рік (а.с.44-47), а дані про наявність
іншої домовленості між ними відсутні, а
законом іншого не встановлено -
відповідача, як колишнього члена сім`ї
позивача, слід визнати таким, що
втратив право користування цією
квартирою повністю.

За таких обставин, а також з огляду на
те, що відповідач продовжує бути
зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1
(а.с.21), за відсутності права
користування нею, що створює перешкоди
у здійсненні правомочностей
користування та розпорядження
позивачем на власний розсуд, його право
власності на зазначену квартиру слід
визнати таким, що порушується
відповідачем, а тому воно підлягає
захисту способом, яким просить позивач.

Тому, матеріально - правова вимога
позивача підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Керуючись статтями
1-11,15,57-64,159-197,208,209,212-215,224-233 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І
Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права власності,
- задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1) таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано позивачем, або
після закінчення строку для подання
письмової заяви про перегляд заочного
рішення відповідачем, якщо таку заяву
не було

подано. У разі подання апеляційної
скарги заочне рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи Апеляційним судом
Луганської області. У разі подання
заяви про перегляд заочного рішення,
якщо його не скасовано, воно набирає
законної сили після розгляду заяви
Рубіжанським міським судом Луганської
області.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду Луганської
області через Рубіжанський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Заочне
рішення може бути переглянуто
Рубіжанським міським судом Луганської
області шляхом подання відповідачем
заяви про перегляд заочного рішення до
цього суду протягом десяти днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Суддя -
Д.С.
Коваленко