Справа № 635/3953/14-ц
Провадження № 2/635/1895/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2014 року Харківський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.

за участю секретаря судових засідань -
Коваленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в сел.
Покотилівка Харківського району
Харківської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного сумісного майна подружжя та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про поділ спільного сумісного майна
подружжя, визнання права власності на
житловий будинок,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним
позовом.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2
зазначив, що з 15 січня 1999 року перебував
у шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу мають доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу
ними за спільні кошти придбано
житловий будинок з надвірними
спорудами, що розташований за
адресою:АДРЕСА_1, який було
зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 Рішенням
Харківського районного суду
Харківської області шлюб між ними було
розірвано, проте про порядок поділу
вказаного будинку вони не домовились.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив визнати за ним в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя право власності на 1/2
частини житлового будинку з надвірними
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним позовом,
ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов про
поділ спільного сумісного майна
подружжя.

В обґрунтування вимог ОСОБА_3
зазначила, що з огляду на те, що дитина
після розірвання шлюбу залишилася
проживати разом з нею та знаходиться на
її утриманні, матеріальної допомоги,
яку відповідач надає на її утримання,
недостатньо для забезпечення її
фізичного та духовного розвитку, її
частка в спільному майні подружжя,
відповідно до вимог ч.3 ст. 70 КК України,
має бути збільшена до 2/3 часток.

Крім того, враховуючи те, що спірний
житловий будинок складається з однієї
житлової кімнати площею 17 кв.м. та кухні
площею 10,6 кв.м., в будинку проживає вона
з дитиною, відповідач на теперішній час
уклав новий шлюб, спільно
користуватися житловим будинком та
проживати разом з ОСОБА_2 неможливо. З
цієї ж причини неможливо визначити
порядок користування житловим
будинком, а тому ОСОБА_3 вважає, що є
доцільним сплатити на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за 1/3 частину
будинку, набутого під час шлюбу.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_3 в остаточних вимогах просила
визнати за нею в порядку поділу майна
подружжя право власності на 2/3 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1; припинити право спільної
сумісної власності ОСОБА_2 на 1/3 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, стягнути з неї на користь
ОСОБА_2 20 887 грн. в рахунок компенсації
за його частку у спільному майні,
визнавши за нею право власності на
житловий будинок в цілому.

Позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали з підстав,
зазначених вище, просили їх
задовольнити, зустрічний позов не
визнали.

Представник позивача зазначила, що
позивач добровільно щомісячно надає
допомогу на утримання доньки, купує
для неї необхідні речі, а тому
твердження відповідача, що позивач
усунувся від утримання доньки є
безпідставними. Крім того, відповідно
до вимог чинного законодавства за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
ним, з нею проживають діти, а саме: двоє
і більше дітей, і за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування. На теперішній час у сторін
тільки одна спільна дитина, на
утримання якої позивач надає
матеріальну допомогу в повному обсязі.
Що стосується вимог про припинення
права власності у спільному майні, з
присудженням грошової компенсації, то
відповідно до вимог ч.4 ст. 71 СК України,
присудження частки одному із подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема житловий
будинок, допускається лише за його
згодою. Позивач проти зустрічного
позову заперечує та такої згоди не
надає.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги за первісним позовом
визнала частково, вимоги за зустрічним
позовом підтримала. При цьому пояснила,
що дитина після розірвання шлюбу
залишилася проживати разом з нею та
знаходиться на її утриманні.
Відповідач добровільно щомісячно
надає матеріальну допомогу на
утримання доньки в розмірі 400-500 грн.,
проте вказаних коштів недостатньо для
забезпечення фізичного та духовного
розвитку дитини. З огляду на це, її
частка в спільному майні подружжя,
відповідно до вимог ч.3 ст. 70 КК України,
має бути збільшена до 2/3. Враховуючи те,
що будинок складається лише з однієї
кімнати і поділ будинку або спільне
проживання в ньому разом з ОСОБА_2
неможливо, просила присудити
останньому грошову компенсацію за його
частку у житловому будинку.

Суд, вислухавши сторони, представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено та не заперечується
особами, які беруть участь у справі, що
сторони зареєстрували шлюб 15 січня 1999
року у Коротичанській селищній раді
Харківського району Харківської
області, актовий запис № 01. Від шлюбу
мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с.
9,11/

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 25 червня 2013
року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розірвано. Рішення набрало законної
сили. /а.с. 12/

В період шлюбу подружжя на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 17 лютого 2009 року
придбали житловий будинок з надвірними
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який було зареєстровано на
ім'я ОСОБА_3/а.с.12,71,72/

Житловий будинок, згідно технічного
паспорту від 14 квітня 2009 року,
складається з однієї житлової кімнати
площею 17 кв.м. та кухні площею 10, 6 кв.м.
/а.с.35-39/

Відповідно до вимог ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо), самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Положеннями ч.3 ст.368 ЦК України
закріплено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
України, можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

За ч.ч. 2,3 ст. 70 СК України при вирішенні
спору про поділ майна суд може
відступити від засади рівності часток
подружжя за обставин, що мають істотне
значення, зокрема якщо один із них не
дбав про матеріальне забезпечення
сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду
інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Тобто, законом чітко визначений
перелік обставин, враховуючи які суд
може збільшити частку майна
дружини/чоловіка.

При цьому, з прямої вказівки закону
випливає, що частка в праві на майно
того з подружжя, з яким залишається
дитина, може бути збільшена лише при
наявності двох обов'язкових умов, а
саме: призначення дитині аліментів і
якщо розмір аліментів, які одержує
дитина, є недостатнім для забезпечення
її фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що ОСОБА_2 добровільно надає
допомогу на утримання доньки, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини не присуджувалися.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що підстав для збільшення
частки ОСОБА_3 у спільному майні
подружжя немає, і частки подружжя є
рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом.

Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно пункту 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
р. № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

ОСОБА_2 не надавав суду згоди про сплату
йому грошової компенсації за частину
спільного майна і заперечував проти
зустрічного позову.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права
власності в порядку поділу спільного
майна подружжя на 1/2 частину спірного
будинку та відмовляє у зустрічному
позові ОСОБА_3

Питання про розподіл судових витрат
між сторонами суд вирішує відповідно
до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного сумісного майна
подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя
право власності на 1/2 частину житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна подружжя, визнання
права власності на житловий будинок
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 313 (триста
тринадцять) гривень 30 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через
Харківський районний суд Харківської
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя -
І.В.
Березовська