АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/163/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2675/14
Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇН

20 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" на рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 19
червня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк (далі ПАТ
КБ) «ПриватБанк» звернувся в суд з
позовною заявою до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, посилаючись на те, що 25.03.2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем укладено кредитний
договір, на підставі якого ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 5000 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Згідно
Умов та Правил надання банківських
послуг банку належить право в будь-який
момент змінити кредитний ліміт. Банк
виконав всі свої зобов»язання перед
клієнтом, але відповідач порушив
зобов'язання щодо повернення чергової
частини суми кредиту та допустив
заборгованість, яку у добровільному
порядку погашати відмовляється.

Тому позивач просив стягнути на його
користь з відповідача ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
без номеру від 25.03.2008 року в сумі 20023,33
гривень, яка складається з
заборгованості за кредитом в сумі 4874,32
гривень, заборгованості по процентам
за користування кредитом в сумі 10994,33
гривень, заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 2725
гривень та штрафів в сумі 500 гривень
(фіксована частина) та 929,68 гривень
(процентна складова). Також позивач
просив стягнути на свою користь з
відповідача сплачені судові витрати.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 19
червня 2014 року в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення
місцевого суду, в апеляційній скарзі
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов банку задовольнити,
оскільки вважає, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, порушено норми
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором.

Із змісту ст. 546 ЦК України слідує, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 25 березня 2008 року між
ЗАТ «ПриватБанк» (який в подальшому
перейменовано у ПАТ КБ «ПриватБанк», що
підтверджується витягом із статуту) з
однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої
сторони укладено договір, за яким банк
надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000
гривень у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік (2,5% на
місяць із розрахунку 350 днів у році) на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Строк дії карти встановлено 2
роки, дата отримання платіжної картки -
11.04.2008 року.

При укладанні договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України,
відповідно до якої договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому, а
друга сторона не може запропонувати
свої умови договору. Копією заяви від
25.03.2008 року підтверджується, що ОСОБА_1
погодився, що підписана заява разом з
Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами складає між ним та банком
договір про надання банківських
послуг.

Згідно з п. 6.5 Умов надання банківських
послуг позичальник зобов'язується
погашати заборгованість за кредитом,
відсотками за його використання, за
перевитрати платіжного ліміту, а також
оплачувати комісії на умовах,
передбачених цим договором. Згідно п. 6.6
Умов надання банківських послуг, у разі
невиконання зобов'язань за договором,
на вимогу банку виконати зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та овердрафту),
оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більш ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від
суми позову.

Своїм підписом відповідач підтвердив,
що ознайомлений з Умовами та правилами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою та
тарифами банку.

У зв'язку з порушенням відповідачем
зобов'язань за кредитним договором на
30.11.2013 року утворилась заборгованість в
сумі 20 023, 33 грн., яка складається з
наступного: 4874, 32 грн. - заборгованості
за кредитом; 10 994, 33 грн. - заборгованість
по процентах за користування кредитом;
2725 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина) та 929, 68 грн. штраф
(процентна складова).

На підставі викладеного, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про наявність вказаної заборгованості
ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» і про
її розмір, підтверджений доданим до
матеріалів справи розрахунком
заборгованості за договором.

Разом з тим, відповідно до ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.4 ст. 267 цього Кодексу сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

У правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові від 6
листопада 2013 року в справі № 6-116цс13,
зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов. Перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини від
дня, коли відбулося це порушення. У разі
порушення боржником строків сплати
чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Також, згідно з правовими позиціями
Верховного Суду України, викладеними в
постанові від 19 березня 2014 року (справа
№ 6-14 цс 14), відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Як було вірно встановлено судом, 25
березня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за
яким банк надав останньому кредит у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Строк дії
карти встановлено 2 роки. Платіжну
картку клієнт отримав 11.04.2008 року, що
підтверджується його підписом у заяві
від 25.03.2008 року.

Аналізуючи матеріали справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції оцінюючи докази у
справі, прийшов до правильного
висновку, що інформацію з програмного
комплексу щодо кредитної картки
(клієнт ОСОБА_1), яка надана
представником позивача, де в графі
«строк дії картки» відмічено «квітень
2011 року». суперечить строку дії картки,
зазначеному у заяві ОСОБА_1 від 25.03.2008
року.

Суд першої інстанції також
обґрунтовано зазначив, що правильність
та достовірність відомостей, внесених
до заяви ОСОБА_1 від 25.03.2008 року про
надання банківських послуг з отримання
кредиту, перевірені уповноваженою
особою банку, про що є відповідна
відмітка у заяві. Інших належних
доказів того, що строк дії картки
закінчився у 2011 році, а не у 2010 році,
суду не надано.

При цьому, суд вірно вказав, що вважає
належним доказом саме заяву ОСОБА_1 від
25.03.2008 року, оскільки вона підписана
обома сторонами договору та є
правовстановлюючим документом.

Отже, право на позов у банку виникло з
часу закінчення строку дії картки,
тобто у квітні 2010 року, однак до суду з
даними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся лише в січні 2014 року, тобто за
межами передбаченого законом строку
позовної давності.

Даних щодо досягнення сторонами згоди
про збільшення строку позовної
давності матеріали справи, зокрема,
надані умови та правила надання
банківських послуг не мають.

14.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
заявою про застосування строку
позовної давності.

З цих підстав суд правильно визнав за
можливе застосувати наслідки сплину
строку позовної давності, передбачені
ч.4 ст. 267 ЦК України, та відмовити в
задоволенні позову банку.

Не заслуговують на увагу посилання
апелянта на п.9.12 Умов та правил надання
банківських послуг, яким визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
пролонговується на такий самий термін.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (частина четверта
статті 267 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці. Враховуючи,
що останній платіж здійснено в грудні
2008 року, а дія картки закінчилась 25
березня 2010 року, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
пропущення позивачем строку позовної
давності для звернення до суду з даним
позовом.

Доводи апелянта про те, що строк дії
договору не закінчився, відповідач
продовжує користуватися його коштами,
а тому, строк позовної давності не може
бути застосований, не ставлять під
сумнів правильність рішення суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Початок перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Як уже зазначалося, строк позовної
давності (ст. 257 ЦК України) щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі зі
спливом останнього дня місяця дії
картки (ст. 261 ЦК України), а не
закінченням строку дії договору.

За вказаних обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, який повно встановивши
фактичні обставини справи, дав
об'єктивну оцінку зібраним у справі
доказам, вірно застосувавши норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та ухвалив
рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 19
червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль