Справа № 2/593/335/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р. Бережанський
районний суд Тернопільської області в
складі :

головуючого судді
Музики Я.М.

при секретарі
Бойко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Бережани справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя,-

В С Т
А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в
Бережанський районний суд із позовом
до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя. Пояснила, що 19.11.2009 року
вступила до шлюбу із відповідачем. В
період шлюбу, а саме 03.07.2012 року за
спільні грошові кошти сім`ї в сумі 294
017,00 грн. було придбано нежитлове
приміщення - магазин загальною площею
91,6 кв.м., торговою площею 30,8 кв.м. за
планом земельної ділянки площею 0,0097 га,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Позивачка просить визнати за нею право
власності на ? частку нежитлового
приміщення-магазину, загальною площею
91.6 кв.м., торговою площею 30,8 кв.м. за
планом земельної ділянки площею 0,0097 га,
кадастровий номер якої 040120055
позначений під літерою «А», що
знаходиться за вищезазначеною адресою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала, дала суду пояснення
аналогічні змісту позовної заяви, та
просить її позов задоволити.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 заявлений позов визнав та
визнав ті обставини на які посилається
позивачка, щодо задоволення позову не
заперечує.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та
відповідача, розглянувши матеріали
справи, прийшов до висновку, що позов
підлягає до задоволення, виходячи із
наступних підстав.

Згідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3,4 ст.368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є
у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється. Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ч 1. ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебувають у шлюбі із 19.11.2009 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб серія НОМЕР_1, яке видане 19.11.2009
року відділом реєстрації актів
цивільного стану Бережанського
районного управління юстиції
Тернопільської області.

Із копії договору купівлі-продажу від
03.07.2012 року, вбачається, що ОСОБА_3
продав ОСОБА_2 за 294 017,00 грн. належне
йому нежитлове приміщення-магазин
загальною площею 91,6 кв.м., торговою
площею 30,8 кв.м. за планом земельної
ділянки площею 0,0097 га, який знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Із копії витягу про державну
реєстрацію прав, який виданий
Бережанським обласним комунальним
міжрайонним бюро технічної
інвентаризації вбачається, що ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу,
який зареєстрований приватним
нотаріусом Бережанського районного
нотаріального округу за реєстром №2108
став власником нежитлового
приміщення-магазину загальною площею
91,6 кв.м., торговою площею 30,8 кв.м. за
планом земельної ділянки площею 0,0097 га,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Проаналізувавши зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід
задовольнити та визнати за нею право
власності на ? частку нежитлового
приміщення-магазину, загальною площею
91.6 кв.м., торговою площею 30,8 кв.м. за
планом земельної ділянки площею 0,0097га,
кадастровий номер якої 040120055
позначений під літерою «А», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 316, 328, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60,70 СК
України, ст.ст. 3, 10, 57,60, 61, 79, 88, 212, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку нежитлового
приміщення-магазину, загальною площею
91.6 кв.м., торговою площею 30,8 кв.м. за
планом земельної ділянки площею 0,0097 га,
кадастровий номер якої 040120055
позначений під літерою «А», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене через
Бережанський районний суд
Тернопільської області до
Апеляційного суду Тернопільської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Я.М.Музика