РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 серпня 2014 року Личаківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді:
Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання:
Коник О.Б.,

представника позивача:
Деркача Ю.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки і
виселення, -

встановив:

Позивач звернувся з позовом, вимоги
якого в подальшому уточнив, до
відповідача про звернення стягнення на
квартиру загальною площею 62,3 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № LVH9GK00000195
від 15 червня 2007 року) публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладенням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форми власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій необхідних для продажу предмету
іпотеки, з початковою ціною для
подальшої реалізації, встановленої
незалежним експертом - оцінювачем, а
саме, ринкової вартості нерухомого
майна на момент реалізації. Крім того,
просить виселити ОСОБА_2, яка
зареєстрована та/або проживає у
квартирі (предмет іпотеки),
розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку в
органі МВС України, до повноважень
якого входять питання громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
у Львівській області.

Позов мотивує тим, що 15 червня 2007 року
між позивачем і відповідачем було
укладено кредитний договір № LVH9GK00000195
відповідно до умов якого остання
отримала кредит в розмірі 40 000 доларів
США, зі сплатою 10,08 % річних за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення до 14 червня 2027
року. У зв'язку з неналежним виконанням
взятих на себе зобов'язань виникла
заборгованість станом на 24 березня 2009
року в розмірі 43 444,94 доларів США,
зокрема 39 028 доларів США заборгованість
за кредитом, 1 917,42 доларів США
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 240 доларів США
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 128,87 доларів США
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 64,94 доларів
США штраф (фіксована частина), 2 065,71
доларів США штраф (процентна складова).
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між сторонами
було укладено договір іпотеки №
LVH9GK00000195 від 15 червня 2007 року,
відповідно до умов якого відповідач
передала позивачу в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних
вимог посилається на додані до
позовної заяви письмові докази, які
підтверджують право вимоги до
відповідача та розмір заборгованості
останньої. Як на підставу задоволення
вимог вказує на положення ст.ст. 525, 526,
530, 611, 651,1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 39, 40
Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК
України.

В судовому засіданні представник
позивача Деркач Ю.Ю., який діяв на
підставі довіреності від 20 листопада
2013 року позов підтримав, пояснення
надав аналогічним викладеним в ньому,
просив його задовольнити.

Відповідач в жодне з судових засідань
не з'явилася, хоча належним чином
повідомлялася про час та місце їх
проведення, про причини неявки суду не
повідомила. За таких обставин,
відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК
України суд вважає за можливе провести
судове засідання у її відсутності та
постановити повторне заочне рішення на
підставі доказів, які знаходяться в
матеріалах справи, відносно чого
представник позивача не заперечив.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та перевіривши
матеріали справи, оцінивши в
сукупності зібрані у справі докази,
вирішуючи спір в межах заявлених
позовних вимог, суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення, виходячи з
таких мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що
між закритим акціонерним товариством
комерційним банком «Приватбанк»,
правонаступником якого є позивач у
справі, та відповідачем 15 червня 2007
року укладено кредитний договір №
LVH9GK00000195, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 40 000
доларів США зі сплатою 10,08 % річних за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення до 14 червня 2027
року. Погашення заборгованості
здійснюється щомісячно, а саме в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інші витрати (том 1 а.с. 4-6).

Стаття 1048 ЦК України регламентує, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

У відповідності з ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 ЦК України.

Взятих на себе зобов'язань відповідач
ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим
виникла заборгованість за кредитним
договором в розмірі 43 444,94 доларів США,
зокрема 39 028 доларів США заборгованість
за кредитом, 1 917,42 доларів США
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 240 доларів США
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 128,87 доларів США
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 64,94 доларів
США штраф (фіксована частина), 2 065,71
доларів США штраф (процентна складова),
що стверджується розрахунком
заборгованості станом на 24 березня 2009
року (том 1 а.с. 3). Вказаний розрахунок
складений у відповідності до умов
кредитного договору та вимог ЦК
України.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
вказаним вище, 15 червня 2007 року між
сторонами укладено договір іпотеки №
LVH9GK00000195, відповідно до умов якого
відповідач передала позивачу в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 6-10).

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Стаття 612 ЦК України визначає, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст. 7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

З врахуванням наведеного та беручи до
уваги, що заборгованість за кредитним
договором становить 43 444,94 доларів США,
що є більшим розміру отриманого
кредиту, заставна вартість станом на
момент укладення договору іпотеки
квартири погоджена сторонами в сумі 404
000 гривень, суд приходить до висновку
про право банку для звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Однак, 7 червня 2014 р. набрав чинності
Закон України від 3 червня 2014 року «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»,
відповідно до п. 1 якого протягом його
дії: не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно зі ст. 4 Закону
України від 2 жовтня 1992 року «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно зі ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що в
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Пункт 4 названого вище закону визначає,
що протягом дії цього Закону інші
Закони України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

З кредитного договору № LVH9GK00000195 від 15
червня 2007 року вбачається, що кредит
надано для купівлі квартири та кредит
надано в іноземній валюті (том 1 а.с. 6).

Відповідно до інформації з Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 8 липня 2014 року у
власності відповідача перебуває
спірна квартира загальною площею 62,3
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці
позивача (том 2 а.с. 20-22). Дані про
реєстрацію за відповідачем будь-яких
інших об'єктів нерухомого майна
відсутні.

З представленого позивачем акту
Львівського комунального підприємства
«Господар» вбачається, що у спірній
квартирі проживає відповідач разом з
матір'ю (том 1 а.с. 39).

З копії паспорта відповідача
вбачається, що остання є громадянкою
України (том 1 а.с. 12).

У відповідності з ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 названого закону у
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Таким чином, з аналізу зазначених норм
можна зробити висновок, що стягнення на
предмет іпотеки фактично зумовлено не
виконанням боржником взятих на себе
зобов'язань, які забезпечені іпотекою,
що дає підставу іпотекодержателю
звернути стягнення на предмет іпотеки,
в тому числі на підставі рішення суду,
яке фактично є підставою для
проведення стягнення на предмет
іпотеки.

Беручи до уваги положення п. 1, 4 Закон
України від 3 червня 2014 року «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»,
враховуючи, що в спірній квартирі
площею 62,3 кв.м. проживає відповідач, яка
є громадянкою України, спірна квартира
перебуває в іпотеці для забезпечення
належного виконання умов кредитного
договору укладеного між сторонами у
справі щодо придбання квартири, а тому
кредит вважається споживчим, крім того
кредит надано в іноземній валюті, а
тому суд приходить до висновку про
неможливість звернення стягнення на
спірну квартиру під час дії мораторію
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті, оскільки рішення
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки фактично є однією із
стадій процедури стягнення майна
громадян, наданого як забезпечення
кредитів. У зв'язку з наведеним
відсутні підстави для виселення
відповідача зі спірної квартири з
зняттям з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 86, 88, 169, 208, 209,
212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволені позову - відмовити.

Повторне заочне рішення суду може бути
оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Львівської області
через Личаківський районний суд м.
Львова шляхом подачі протягом десяти
днів з дня його проголошення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: