Справа № 145/432/14-ц Провадження №
22-ц/772/2345/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Мазурчак А. Г.Категорія:
44Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Шемети Т.М.,
Марчук В.С.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.,

за участю: позивачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3., відповідача ОСОБА_4., -

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа орган опіки та піклування
виконавчий комітет Гніванської
міської ради про виселення, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 03 червня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до
ОСОБА_4 про виселення, мотивуючи свої
вимоги тим, що їм на праві власності в
рівних частках (по 59/500 часток) належить
59/125 часток житлового будинку з
відповідною часткою господарських
будівель, розташованих по АДРЕСА_1. Дану
нерухомість вони успадкували після
смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак володіти, користуватися та
розпоряджатися належною їм
нерухомістю вони не мають можливості,
так як в ній проживає і зареєстрована
відповідач ОСОБА_4 з неповнолітньою
дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 самовільно без їх дозволу
поселилася в належній їм частині
будинку і проживає там. Договір найму
житла не укладався. Відповідач не має
права користуватися житлом, вона не є
власником даної нерухомості, не є
членом сім'ї будь-кого із співвласників
цієї частки будинку та не була членом
сім'ї спадкодавця ОСОБА_7

Позивачі письмово попереджали її про
виселення до 20 лютого 2014 року. Однак
відповідач житлове приміщення не
звільнила, а тому просили виселити
ОСОБА_4 з її неповнолітньою дочкою -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, із житлового
приміщення, яке знаходиться в 59/125
частках житлового будинку по АДРЕСА_1
без надання іншого житлового
приміщення.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 03 червня 2014 року
позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4 з її неповнолітньою
дочкою - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 із
житлового приміщення, яке знаходиться
в 59/125 частках житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_4, подала апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення
Тиврівського районного суду
Вінницької області від 03 червня 2014 року
та постановити нове рішення яким
відмовити в задоволені позову.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві власності в
рівних частках належить 59/125 часток
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель по
АДРЕСА_1, які вони успадкували після
смерті ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвами про право на спадщину за
законом, виданими державним нотаріусом
Тиврівської державної нотаріальної
контори (а.с.3-5, 7), зареєструвавши своє
право власності ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3
11.08.2009 року, а ОСОБА_5 зареєструвала
17.02.2009р.

66/125 часток даного будинку належить
ОСОБА_9, у якого з померлим ОСОБА_7 ще за
життя останнього склався порядок
користування частками в житловому
будинку. Претензії до ОСОБА_9, щодо
порядку користування житловим
будинком по АДРЕСА_1 у позивачів
відсутні.

Відповідач ОСОБА_4 зареєструвалась в
належній позивачам частині будинку
26.01.2010 р., що підтверджується будинковою
книгою (а.с.73-75) та журналом обліку заяв
про реєстрацію місця проживання
(а.с.89-91), з якого вбачається, що згоду на
її реєстрацію надала тільки ОСОБА_5, а
ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такої згоди не
давали.

Згідно до ст..ст.15, 16 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

За правилами ст..319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб»єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такого порушення.

Згідно ст..391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Позивачі добровільно просили ОСОБА_4
звільнити житловий будинок, що
підтверджується матеріалами справи, а
саме відповідачу було надіслано
попередження про виселення (а.с.19),
однак добровільно звільнити належну
позивачам частину будинку не бажає та
не допускає їх до вказаного будинку.
ОСОБА_4 не є власником даної
нерухомості, а також не є членом сім»ї
будь-кого із співвласників цієї частки
будинку, в матеріалах справи відсутні
такі докази.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів погоджується з районним судом,
оскільки дійсно відповідач ОСОБА_4
своїм проживанням та реєстрацією в
належній позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві власності
частині будинку перешкоджає їм
реалізовувати свої права, щодо
користування та розпорядження майном,
про що свідчать акти обстеження
матеріально-побутових умов проживання
від 10.02.2014 року (а.с.17) та від 14.04.2014 року
(а.с.96), які проводились за адресою
АДРЕСА_1, з яких вбачається, що вказаний
будинок потребує здійсненню ремонтних
робіт.

Крім того, договір найму житла з
власниками будинку та відповідачем не
укладався.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_4 безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 03 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Шемета Т.М.

Марчук В.С.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.