справа № 2-к/489/2/14
Ухвала

22 травня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві клопотання
ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу
на виконання на території України
рішення іноземного суду

встановив:

У березні 2014 року до суду через Головне
управління юстиції у Миколаївській
області (супровідний лист від 05.03.2014 №
11-09/7-9-157) надійшло на розгляд клопотання
ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу
на виконання на території України
рішення мирового судді Вітебського
районного суду Вологодської області
Російської Федерації від 26.04.2011.

Рішення іноземного суду набрало
законної сили 12.05.2011.

У судовому засіданні боржник проти
примусового виконання рішення
іноземного суду не заперечував.

Суд, заслухавши боржника і дослідивши
матеріали, вважає клопотання таким, що
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статті 390
Цивільного-процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) рішення
іноземного суду визнається та
виконується в Україні, якщо його
визнання та виконання передбачено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, або за принципом
взаємності .

Між Україною і Російською Федерацією
чинна Конвенція «Про правову допомогу
і правові відносини по цивільним,
сімейним і кримінальним справам»,
підписана країнами-учасницями СНД в м.
Мінську 22.01.1993, яка ратифікована
державою Україною Законом України від
10.11.1994 N 240/94-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних та кримінальних справах»
(далі -Конвенція).

Відповідно до пункту 2 статті 54
Конвенції суд, який розглядає
клопотання про визнання і надання
дозволу на примусове виконання
рішення, обмежується встановленням
того, що передбачені цією Конвенцією
умови додержано. У такому випадку, суд
постановлює рішення про примусове
виконання.

Статтею 392 ЦПК України визначено, що
питання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду розглядається судом за
місцем проживання (перебування) або
місцезнаходженням боржника.

За положеннями частини шостої статті
395 ЦПК України, розглянувши подані
документи та вислухавши пояснення
сторін, суд постановляє ухвалу про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду або про
відмову у задоволенні клопотання з
цього питання.

Як встановлено судом, рішенням
мирового судді Вітебського районного
суду Вологодської області Російської
Федерації від 26.04.2011 по справі № 2-2/2011 з
ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 366600
рублів в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, моральної шкоди -
150000 рублів, витрат на оплату послуг
представника - 5000 рублів та 19342 рублів
судових витрат, всього 540942 рублів.

Згідно довідок іноземного суду рішення
набрало законної сили 12.05.2011 та
виконано на території Російської
Федерації частково в розмірі 4534 рублі
та 6000 рублів.

Факт часткового виконання рішення
іноземного суду підтверджено
постановами судового
пристава-виконавця про закінчення
виконавчого провадження і повернення
виконавчого документа стягувачу від
24.05.2012 № 25772/12/14/51 та 04.09.2013 № 13656/12/14/51.

Таким чином, загальна сума боргу ОСОБА_1
перед ОСОБА_2 за рішенням іноземного
суду становить 530408 рублів.

Довідкою того ж суду підтверджено, що
про час та місце розгляду цивільного
спору боржник повідомлявся належним
чином із врученням копії позовної
заяви.

За даними сектору адресно-довідкового
бюро боржник зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1.

У ході розгляду клопотання суд не
встановив обставин, передбачених
статтею 55 Конвенції, що перешкоджали
виконанню рішення іноземного суду на
території України.

Відповідно до частини восьмої статті
395 ЦПК України, якщо в рішенні
іноземного суду суму стягнення
зазначено в іноземній валюті, суд, який
розглядає це клопотання, визначає суму
в національній валюті за курсом
Національного банку України на день
постановлення ухвали.

Станом на 22.05.2014 за офіційним курсом
Національного банку України 10
російських рублів дорівнює 3,3881
гривням.

Приймаючи до уваги, що при розгляді
клопотання суд обмежується лише
встановленням додержання умов,
передбачених Конвенцією, та часткового
виконання боржником рішення
іноземного суду, клопотання підлягає
частковому задоволенню шляхом
стягнення з боржника боргу, загальна
сума якого в гривневому еквіваленті
становить 178885,40 грн.

Керуючись статтями 53-55 Конвенції та
статтями 390 - 396 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Визнати та надати дозвіл на виконання
рішення мирового судді Вітебського
районного суду Вологодської області
Російської Федерації від 26.04.2011 (справа
№ 2-2/2011) шляхом стягнення з ОСОБА_1
(іден.номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2
боргу в сумі 178885,40 грн. (сто сімдесят
вісім тисяч вісімсот вісімдесят п'ять
гривень 40 коп.).

Стягнуті у примусовому порядку кошти
підлягають перерахуванню на рахунок
НОМЕР_3 в ВАТ «Банк СГБ», Вологодська
область, м.Вологда, вул.Благовещенська,
3, кор.рахунок НОМЕР_4 в ГРКЦ ГУ Банка
Росії по Вологодській області
м.Вологда, БИК 041909786, ИНН НОМЕР_2.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя