печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

11 серпня 2014 року суддя Печерського
районного суду м. Києва Москаленко К.О.,
розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення її позову до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
за участі третьої особи: ОСОБА_3 - про
зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

08.08.2014 представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про
забезпечення позову шляхом заборони
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
вчиняти будь-які дії спрямовані на
реалізацію арештованого майна, а саме:
квартири АДРЕСА_1 до вирішення справи
по суті та зупинення звернення
стягнення Відділом примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України на підставі виконавчого
листа № 2-237/10 від 10.12.2013, а саме
на квартиру АДРЕСА_1 до вирішення
справи по суті.

В обґрунтування заяви посилається на
те, що метою вжиття таких заходів є
необхідність попередити можливе
відчуження всього арештовано майна та
з метою запобігання можливого
порушення майнових прав позивача.

На підставі ст.153 ЦПК України суд
розглядає заяву без повідомлення та у
відсутність осіб у справі.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у справі.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними з заявленими вимогами.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для вжиття судом обраних
позивачем заходів забезпечення позову,
оскільки позивачем необґрунтовано та
не доведено наявності підстав для
вжиття таких заходів.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність достатніх даних
вважати, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду у даній справі у разі задоволення
вимог позивача.

Відтак, заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22.12.2006 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», ст.ст.151-152, 153, 210, 293 ЦПК України,
суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення її позову до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
за участі третьої особи: ОСОБА_3 - про
зняття арешту з майна, - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції щодо
забезпечення позову може бути
оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення, а особами у справі, які не
були присутні при її проголошенні, з
дня отримання копії ухвали
Апеляційному суду міста Києва через
Печерський районний суд м.
Києва.

Суддя
К.О.
Москаленко