АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/6846/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду
міста Києва

В складі : головуючого - Українець
Л.Д.

суддів -
Крижанівської Г.В.

- Оніщука М.І.

при секретарі - Дем»янчук
Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
майном та відшкодування матеріальної
шкоди

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідача про
усунення перешкод у користуванні
майном та відшкодування матеріальної
шкоди та подав до суду клопотання про
забезпечення позову, мотивоване тим, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити та навіть зробити
неможливим виконання рішення суду в
майбутньому.

З врахуванням наведеного просив суд:

накласти арешт в межах суми боргу на
рухоме та нерухоме майно, яке належить
на праві власності ОСОБА_2, де б воно не
знаходилося та з чого б не складалося;

заборонити ОСОБА_2 і будь-яких інших
осіб, окрім, ОСОБА_3, або уповноваженим
ним на це особам на підставі укладеного
з ОСОБА_3 договору користуватися
(здійснювати торгівельну та іншу
підприємницьку діяльність), продавати
дарувати, міняти, передавати в заставу,
іншим чином обтяжувати, передавати в
управління вносити до статутного фонду
господарських товариств, кооперативів,
передавати в оренду (суборенду), а також
вчиняти будь-які інші дії, направлені
на передачу кіоску та земельної
ділянки під ним у власність, володіння,
та (або) користування іншій фізичній,
або юридичній особі (особам) та вчиняти
будь-які інші дії (у тому числі
демонтаж, знесення тощо) щодо
торгівельного кіоску (павільйону) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5x3,0 м), що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_3 на праві власності;

зобов'язати ОСОБА_2 та інших осіб, які
незаконно здійснюють у торгівельному
кіоску (павільйоні), що належить на
праві власності ОСОБА_3 торгівельну
діяльність не чинити перешкоди ОСОБА_3
у вільному та безперешкодному
користуванні торгівельним кіоском
(павільйоном) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5x3,0 м), який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 і належить останньому на
підставі Договору купівлі-продажу;

зобов'язати ОСОБА_2 та інших осіб, які
незаконно здійснюють у торгівельному
кіоску (павільйоні), що належить на
праві власності ОСОБА_3 торгівельну
діяльність звільнити торгівельний
кіоск (павільйон) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5x3,0 м), що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки відповідач здійснив
самовільне захоплення кіоску без
належних для цього правових підстав
(документів, що підтверджують право
власності, або існування договірних
(орендних суборенд них) відносин з
ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 березня 2014 року заяву
ОСОБА_3 про забезпечення позову
задоволено частково.

Накладено арешт на рухоме та нерухоме
майно, яке належить на праві власності
ОСОБА_2 де б воно не знаходилося та з
чого б не складалося в межах суми боргу
в розмірі 96000 грн.

В задоволенні решти частини вимог по
заяві відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду.

Зазначає, що ухвала суду є передчасною,
оскільки постановлена без з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та з неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом не з'ясовано кому ж саме
належить право користування спірним
майном - торгівельним кіоском по
АДРЕСА_1. Сума «завданої матеріальної
шкоди» в розмірі 96 000 грн. жодним чином
не доведена.

Крім того, висновок суду про те, що
невжиття заходів із забезпечення
позову може утруднити та навіть
зробити неможливим виконання рішення
суду у майбутньому у випадку
задоволення позову позивача нічим не
обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3
про забезпечення позову суд першої
інстанції підставно виходив з того, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22.12.2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
зазначено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на рухоме та нерухоме майно, яке
належить на праві власності ОСОБА_2 де б
воно не знаходилося та з чого б не
складалося в межах суми боргу, оскільки
ОСОБА_3 звернувся в суд, зокрема із
вимогою, що має матеріальний характер,
предметом якої є грошова сума в розмірі
96000 гривень, що є значними коштами, а
тому незабезпечення їх збереження може
в подальшому призвести до неможливості
виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
наклав арешт на майно, яке належить на
праві власності ОСОБА_2 на співмірну з
позовними вимогами суму.

Відповідно до п.1 ч.1.ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з
дотриманням норм процесуального
права, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав до її
скасування.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть постановленої ухвали не
впливають.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 05 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :