Справа
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2014 року Вільнянський
районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Кіяшко
В.О.,

при секретарі Павлівській І.В.,

за участю

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, 3-тя
особа: Вільнянська державна
нотаріальна контора про визнання
відмови від прийняття спадщини
недійсною, про визначення додаткового
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, 3-тя
особа: Вільнянська державна
нотаріальна контора про визнання
відмови від прийняття спадщини
недійсною, про визначення додаткового
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини, в позові посилаються на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько, ОСОБА_7.

Спадкоємцями за законом після смерті
батька є вони, позивачі по справі, їх
брат ОСОБА_4, та дружина батька ОСОБА_6

За життя, 06.02.1995року батько, ОСОБА_7,
склав заповіт, посвідчений
Матвіївською сільською радою
Вільнянського району Запорізької
області, яким все своє майно заповідав
своєму синові, ОСОБА_4.

ОСОБА_4 після смерті батька своєчасно
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини за
законом та заповітом.

Так як позивачі були впевнені, що
тільки ОСОБА_4 має право на спадщину,
так як батько склав заповіт на його
користь, про існування іншого заповіту
їм нічого не було відомо, вони
відмовились від обов'язкової частки у
спадщині на користь брата ОСОБА_4

В даний час їм стало відомо, що 11.02.2011р.
відповідач ОСОБА_5 звернувся до
нотконтори з заявою про прийняття
спадщини за заповітом.

26.06.2011року під час, коли позивачки
відмовлялись від спадщини на користь
брата ОСОБА_4, їм ніхто не повідомив про
існування заповіту на користь ОСОБА_5,
якщо б нотаріус їх повідомив про це,
вони б ніколи не відмовились від своєї
обов'язкової частки у спадщині.

У зв'язку з чим позивачі змушені
звернутись до суду відносно
відновлення свого порушеного права.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 позов підтримали, просили суд
задовольнити його в повному обсязі на
тих підставах, що в ньому зазначені.

Відповідач ОСОБА_4 також позов
підтримав, не заперечував проти його
задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав,
пояснив суду, що для прийняття спадщини
встановлений строк шість місяців, який
починається з дня відкриття спадщини,
якщо у вс, вважається таким, що не
прийняв спадщину. Таким чином
відповідач вважає, що у позивачів було
достатньо часу скористатися своїм
правом, також позивачами не надано
доказів поважності пропуску строку для
прийняття спадщини, у зв'язку з чим
просить суд відмовити в задоволенні
позову.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не заявилась, про час та місце слухання
справи повідомлена належним чином,
причину неявки суду не повідомила,
письмових заперечень суду не надала. Зі
згоди всіх учасників по справі, та
враховуючи те, що позовні вимоги ніяким
чином не порушують та не впливають на
права відповідачки ОСОБА_6, суд вважає
можливим розглядати справу в її
відсутності.

Представник 3-ї особи в судове
засідання не з'явився, звернувся до
суду з заявою про розгляд справи у його
відсутності. Зі згоди всіх учасників по
справі суд вважає можливим розглядати
справу у відсутності представника 3-ї
особи.

Суд, вислухавши учасників процесу,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у зв'язку з наступним.

Вибір громадянами способу захисту
своїх прав і свобод від порушень та
протиправних посягань гарантовано ч.4
ст.55, ст.124 Конституції України,
відповідно до якої кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань
та закріплено статтями 7, 12 Загальної
декларації про права людини, ст.13
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, що згідно зі статтею 9
Конституції України є складовою
національного законодавства.

Підставою звернення позивачів із
позовом до суду є захист її особистих
прав та майнових інтересів, пов'язаних
із правом спадкування.

Для встановлення правовідносин між
сторонами та при вирішенні спору щодо
спірних правовідносин суд застосовує
положення Конституції України,
Цивільного кодексу України в редакції
2003 року, практику Верховного Суду
України.

Відповідно до п. 1 ст.6 та ст. 13 Конвенції
«Про захист прав людини і
основоположних свобод», кожен при
вирішенні питання щодо його цивільних
прав та обов'язків має право на
справедливий і відкритий розгляд
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, створеним
відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в
цій конвенції, порушуються, має право
на ефективний засіб правового захисту
у відповідному національному органі,
навіть якщо таке порушення було
вчинено особами, які здійснювали свої
офіційні повноваження.

В судовому засіданні встановлено.

Право на судовий захист гарантується
також і статтею 55 Конституції України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (арк.с. 10).

Спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_7, є його діти ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_6

Відповідно до матеріалів, що містяться
в спадковій справі № 34/2011рік, ОСОБА_7, 14
лютого 2008року звернувся до
Вільнянської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за законом та за заповітом
(а.с. 35). Раніше 11.02.2011року з заявою про
прийняття спадщини за заповітом
звернувся ОСОБА_5 (а.с. 55). ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, будучи впевненими, що єдиним
спадкоємцем після смерті їх батька є їх
брат ОСОБА_4, відмовились від своєї
частки спадщини на користь останнього
(а.с. 165, 166). 26.06.2011року під час, коли
позивачки відмовлялись від спадщини на
користь брата ОСОБА_4, їм нотаріус не
повідомив про існування заповіту на
користь ОСОБА_5

В судовому засіданні сторонами було
заявлено, що вони надали всі докази
відповідно даної справи і ніяких
доповнень в них більше не має.

Пленум Верховного Суду України в п. 19
постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснив, що обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.

Відмова від прийняття спадщини
здійснюється шляхом подання до
нотаріуса за місцем відкриття спадщини
заяви про відмову в порядку,
визначеному абзацами першим та другим
пункту 207 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України). Відмова може бути здійснена
протягом строку, встановленого законом
для прийняття спадщини. Зазначені
обставини були дотримані позивачами по
справі, крім того відмова від прийняття
спадщини позивачами була здійснена на
користь ОСОБА_4, таким чином суд
приходить до висновку, що позивачі не
знаючи про існування заповіту на
користь ОСОБА_5 внаслідок помилки
відмовились від спадщини після смерті
батька.

За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини за умови пропуску строку для
прийняття спадщини з поважної причини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних
доказів. Жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення. Суд
оцінює належність і допустимість,
достовірність кожного доказу, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності. Результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Так як позивачі внаслідок помилки
відмовились від спадщини та не мають
можливості вирішити це питання в
нотаріальній конторі, то згідно ст. 1
Протоколу № 11 Європейської конвенції
«Про захист прав людини і
основоположних свобод» право мирно
володіти своїм майном, підлягає
судовому захисту.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, 3-тя особа: Вільнянська державна
нотаріальна контора про визнання
відмови від прийняття спадщини
недійсною, про визнання додаткового
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини - задовольнити.

Визнати відмову від прийняття спадщини
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, після померлого
батька ОСОБА_7 - недійсною.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для
прийняття спадщини тривалістю в 1 (один)
місяць з дня вступу рішення в законну
силу, достатній для подання до
державної нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини, яка відкрилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті її батька
ОСОБА_7.

Визнати відмову від прийняття спадщини
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3., після померлого
батька ОСОБА_7 - недійсною.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для
прийняття спадщини тривалістю в 1 (один)
місяць з дня вступу рішення в законну
силу, достатній для подання до
державної нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини, яка відкрилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті її батька
ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

03.06.2014