Справа № 347/365/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2014
м. Косів

Косівський районний суд
Івано-Франківської області в складі
головуючого - судді : Гордія В.І., з
секретарем Корбутяк Н.М., за участю
представників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Косові справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
вселення в квартиру,

Та за позовом: ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог: Косівська міська рада про
визнання нечинним свідоцтва про право
власності на житло, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася з позовом до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вселення в
квартиру, посилаючись на те, що не має
постійного місця проживання, однак має
на праві власності 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1. До зазначеної квартири
відповідачка ОСОБА_5 її не впускає і не
дає можливості там проживати. Ключів
від квартири вона не має. Зі слів
сусідів їй стало відомо, що квартира
використовується відповідачами для
проживання там сторонніх осіб. Вважає,
що має право на проживання у спірній
квартирі нарівні із співвласниками.

Відповідачка ОСОБА_5 подала позовну
заяву до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
нечинним свідоцтва про право власності
на житло в частині. Як третю особу без
самостійних вимог на предмет спору до
участі в справі було залучено
Косівську міську раду.

Позовні вимоги ОСОБА_5 мотивувала
тим, що всі необхідні документи для
приватизації житла поручила оформити
своєму синові, ОСОБА_4 Саме він подав
відповідні заяви до органу
приватизації і 14.03.2009 року повідомив
про отримання свідоцтва про право
власності на житло. Зазначила в
позовній заяві, що їй незрозуміло, чому
її внучка, яка не проживала в спірному
житлі і не була членом її сім'ї отримала
нарівні з нею право власності на
частину квартири. Що син пояснив їй,
ніби на прохання своєї дочки та в
зв'язку з необхідністю отримати
паспорт, без її згоди внучка була
зареєстрована до квартири 14.09.2009 року, а
їй, відповідачці-позивачці за
зустрічним позовом це стало відомо
лише у серпні 2011 року. Крім того, ОСОБА_5
зазначила, що не мала наміру
оскаржувати свідоцтво, однак
погодитися з вимогами внучки на даний
час не може.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_3 та її представник позовні
вимоги підтримали, зустрічний позов
заперечили. ОСОБА_3 пояснила, що
проживала разом з своїми батьками
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в спірній квартирі з
часу свого народження до розлучення
батьків в 2002 році. Коли батьки
розлучилися, вона жила з мамою по
різних квартирах, які та винаймали.
Постійного місця проживання вони не
мають. Вважає, що на час приватизації
право на житло в спірній квартирі вона
не втратила, так само як і її батько,
відповідач у справі, який був
зареєстрований в квартирі, але
фактично теж не проживав. Пояснила, що
відповідачка, її баба, сама особисто
приходила до її матері в 2009 році та
показувала документи, а саме свідоцтво
про право власності, де було зазначено,
що їй, ОСОБА_3, належить 1/3 частина
квартири на праві власності. Просить
основний позов задоволити, в позові
відповідачки відмовити.

ОСОБА_5 позов про вселення
заперечила, свій позов підтримала та
пояснила, що ОСОБА_3 ніколи не проживала
в спірній квартирі і ніякого
відношення до неї не має, що квартира
належить лише їй. В 2009 році вона дала
доручення синові, ОСОБА_4, щоб той
оформив документи на приватизацію. ЇЇ
син не погодив з нею свої дії та
приватизував квартиру на трьох осіб, в
тому числі на відповідачку за
зустрічним позовом незаконно. Вона в
той час була за кордоном і нічого про це
не знала. На запитання представника
позивачки-відповідачки про те, коли їй
стало відомо, що квартира
приватизована на трьох осіб відповіла
що після її повернення з-за кордону син
показав документи.

Відповідач ОСОБА_4 основний позов
заперечив, зустрічний визнав. Пояснив,
що мати йому дала доручення оформити
документи на приватизацію. Він сам
збирав необхідні довідки і подавав у
міську раду та в БТІ. Не пам'ятає які
довідки і куди подавав.

Представник Косівської міської ради
ОСОБА_7 пояснила, що спірна квартира
була приватизована правомірно, у
відповідності до заяви ОСОБА_5.
Оскільки ОСОБА_3 була зазначена в
довідці як член сім'ї, що має право на
проживання, то 1/3 частина квартири
приватизована на неї. Пояснила, що
свідоцтво про право власності могло
бути видане по довіреності, але
приватизаційні чеки в банку погашалися
лише особисто кожним із осіб, які
приватизовували житло. Тому ОСОБА_5
повинна була це робити особисто.
Основний позов визнала, зустрічний
заперечила.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що складав акт обстеження
матеріально-побутових умов життя
ОСОБА_5 за її просьбою. Фактично склав
акт про те, що вона є власницею квартири
разом з сином ОСОБА_4 та що зі слів
сусідів в даній квартирі ніхто крім
ОСОБА_5 не проживав приблизно з 2000 року.
Акт складений зі слів.

Cуд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, встановив наступне :

Сторони в справі є близькими
родичами, бабою, батьком, дочкою.

ОСОБА_3 є власницею 1/3 частини
квартири відповідно до свідоцтва про
право власності на житло (а.с. 6, 48).
Іншими співвласниками також по 1/3
частині були ОСОБА_4 та ОСОБА_5. 17 грудня
2013 року приватним нотаріусом
Косівського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 посвідчено договір
дарування 1/3 частини квартири, належної
ОСОБА_5 за реєстровим № 2106, що зазначено
в копії свідоцтва про право власності
на житло (а.с. 48). ОСОБА_5 підтвердила в
судовому засіданні, що свою частину
квартири подарувала синові, ОСОБА_4.

Відповідачка ОСОБА_5 не дає
можливості позивачці вселитися в
спірну квартиру, що підтвердила
особисто в судовому засіданні.

В силу ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Згідно ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

З наведених підстав вимога позивачки
про вселення в спірну квартиру на думку
суду є обґрунтованою та такою, що
підлягає до задоволення.

Судом також встановлено, що
розпорядженням органу приватизації №
41/885 від 09.12.2008 року задоволена заява
ОСОБА_5 про передачу квартири, в якій
вона мешкає, в приватну власність (а.с.
106). Заява від імені ОСОБА_5 за підписом
наймача та двох членів сім'ї наймача
зареєстрована в Косівській міській
раді 16.10.2008 року (а.с. 104). До членів сім'ї
наймача що проживали або мали право на
житло входили ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що
підтверджено довідкою Косівського
ЖТКО (а.с. 103). В матеріалах
приватизаційної справи відсутнє
доручення чи його копія на вчинення дій
(оформлення документів) на ім'я сина
відповідачки-позивачки ОСОБА_4.
Зазначеними документами
спростовуються пояснення ОСОБА_5 про
те, що документи вона поручила оформити
синові. Відповідачка, позивачка за
зустрічним позовом не надала суду
доказів своєї відсутності на час
приватизації житла. Голослівним є її
твердження про те, що про порушення
свого права вона дізналася в липні 2011
року, оскільки в судовому засіданні
пояснила, що не пам'ятає коли, але
документи син їй надав після її
повернення з-за кордону. А приїздила
вона щороку.

Суд не приймає до уваги пояснення
відповідачів за основним позовом про
те, що позивачка не проживала в спірній
квартирі, а також акт обстеження
матеріально-побутових умов життя,
складений депутатом Косівської
міської ради (а.с. 54), оскільки фактичне
проживання не є обов'язковою умовою для
приватизації житла. У відповідності до
ст. 5 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» квартири
передаються наймачеві та членам його
сім'ї у власність безоплатно. До членів
сім'ї наймача включаються лише
громадяни, які постійно проживають в
квартирі разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Суд вважає, що право на житло за
ОСОБА_3 зберігалося на час прийняття
рішення про приватизацію, що
підтверджено довідкою Косівського
ЖТКО, а також діями відповідачки ОСОБА_5
та ОСОБА_3, які надали цю довідку органу
приватизації, а в наступному до
Коломийського МБТІ для прийняття
відповідного рішення та отримання
свідоцтва про право власності на житло.
З цих підстав суд вважає, що позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_10 та ОСОБА_3, третя особа
без самостійних вимог Косівська міська
рада про визнання нечинним свідоцтва
про право власності на житло в частині
не підлягає до задоволення, оскільки
право позивачки не порушене, крім того,
вона втратила строк на звернення до
суду.

Згідно ст. 267 ч.4 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Статтею 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Згідно ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
доказуванню не підлягають.

Враховуючи наведене на підставі ст.
ст. 257, 261, 316, 317, 321, 358, 391, 1272 ЦК України,
ст. 150 ЖК Ураїни, ст.ст. 2, 3, 5 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фону» та керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 213-215, 218
ЦПК України, суд ,-

В И Р
І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
вселення в квартиру - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
(паспорт НОМЕР_2 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) жительку АДРЕСА_2 в квартиру
АДРЕСА_1, 1/3 якої належить їй на праві
власності.

Стягнути з ОСОБА_4, 1971 року
народження, жителя АДРЕСА_3 та з ОСОБА_5,
1950 року народження, жительки АДРЕСА_1 в
солідарному порядку в користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_2
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
жительки АДРЕСА_2, Івано-Франківської
області 239 грн. 40 коп. сплаченого нею
судового збору.

ОСОБА_4, 1971 року народження, жителя
АДРЕСА_3 та з ОСОБА_5, 1950 року народження,
жительки АДРЕСА_1 в солідарному порядку
4 грн. 20 коп. судового збору в дохід
держави, отримувач коштів УДКСУ у
Косівському районі, ,
банк ГУДКСУ в Івано-Франківській
області, код МФО 836014, рахунок 0266,
код класифікації доходів 22030001, код
ЄДРПОУ суду 02891606.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог:
Косівська міська про визнання нечинним
свідоцтва про право власності на житло
- відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до
Івано-Франківського Апеляційного суду
через Косівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
В.І. Гордій