АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/462/13-ц
Провадження № 22-ц/792/960/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Талалай
О.І.

суддів: П'єнти І.В., Корніюк А.П.

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника прокуратури
Хмельницької обл.: Параскевича О.Г.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 і Державної
казначейської служби України на
рішення Нетішинського міського суду
від 19 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до прокуратури
Хмельницької області, Державної
казначейської служби України про
стягнення моральної шкоди, завданої
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності,
застосуванням запобіжного заходу,
проведенням у ході розслідування
кримінальної справи обшуку,
накладенням арешту на майно.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника прокуратури, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним
позовом, зазначив, що 31 січня 2005 року
прокуратурою Хмельницької області
стосовно нього була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочинів, передбачених ст. 27 ч. 5, ст. 212
ч. 3; ст. 27 ч. 5, ст. 364 ч. 2; ст. 27 ч. 5, ст. 366 ч. 2
КК України. 23 лютого 2005 року йому було
пред'явлено обвинувачення у вчиненні
зазначених злочинів, обрано запобіжний
захід - підписку про невиїзд та
накладено арешт на майно. Постановою
Острозького районного суду
Рівненської області від 01 листопада 2007
року змінено запобіжний захід на
взяття під варту. 26 грудня 2011 року
прокуратурою Рівненської області
винесено постанову про закриття
вказаної кримінальної справи у зв'язку
з недоведеністю участі обвинуваченого
у вчиненні злочинів. Внаслідок
незаконного порушення кримінальної
справи, притягнення його як
обвинуваченого, обрання відносно нього
запобіжного заходу, проведення обшуку,
накладення арешту на майно, штучного
створення доказів по справі,
розслідування справи понад строки
встановлені законодавством йому
завдана моральна шкода. Наведене
призвело до порушення його нормальних
життєвих зв'язків, необхідності
докладати додаткові зусилля для
організації свого життя, душевних
страждань, позбавлення можливості
реалізації своїх звичок та бажань. За
період перебування під слідством і
судом неодноразово викликався у
прокуратуру та суд, було обмежено його
право на свободу пересування, не мав
можливості виїхати за межі м. Нетішин
без дозволу слідчого та суду. Від
психологічних стресів та переживань
почав хворіти на числені захворювання
внутрішніх органів, нервової системи,
хоча до того за медичною допомогою не
звертався. У зв'язку з порушенням
кримінальної справи погіршились його
відносини з оточуючими людьми, які,
вважаючи його злочинцем, перестали
спілкуватись, відмовляли у прийнятті
на роботу у м. Нетішин. Пред'явлення
обвинувачення у вчиненні тяжких
злочинів спричинило глибокі моральні
страждання, принизили його репутацію і
членів сім'ї, які також зазнали
моральних страждань.

Рішенням Нетішинського міського суду
від 19 березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з Державного
бюджету України шляхом списання з
відповідного рахунку Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_2 101000 грн. моральної
шкоди, 185 грн. витрат за проведення
судово-психологічної експертизи, 2100
грн. витрат на правову допомогу, всього
103285 грн. В решті позову відмовлено.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_5, не
погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, в апеляційній скарзі
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Посилається на незаконність,
несправедливість рішення суду. Судом
не взято до уваги висновок
судово-психологічної експертизи, яка
призначалася з метою об'єктивного
визначення розміру морального
відшкодування. Не враховано те, що
відповідачами не надано доказів на
підтвердження іншого розміру завданої
ОСОБА_2 моральної шкоди, ніж визначено
висновком експерта.

Державна казначейська служба України,
не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, в апеляційній скарзі
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у позові.
Посилається на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.
Судом було допущено помилку та
ототожнено орган державної влади -
Державну казначейську службу України з
державою, що є порушенням ч. 2 ст. 176 ЦК
України, відповідно до якої юридичні
особи, створені державою, не
відповідають за зобов'язаннями
держави. З порушенням вимог закону
вирішено питання про судові витрати. Не
враховано положення ст. 13 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду».

У засіданні апеляційного суду
представник прокуратури Хмельницької
обл. визнав апеляційні скарги не
обґрунтованими у повному обсязі. Інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися, про розгляд справи належним
чином повідомлені.

Апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що постановою слідчого
прокуратури Хмельницької обл. від 31
січня 2005 року відносно ОСОБА_2 та інших
осіб була порушена кримінальна справа
за ознаками злочинів, передбачених
ст.ст. 27 ч. 5, 212 ч. 3, 27 ч. 5, 364 ч. 2, 27 ч. 5, 366 ч. 2
КК України.

В подальшому органи досудового
слідства пред'явили позивачу
обвинувачення у вчиненні зазначених
злочинів, обрали щодо нього запобіжний
захід у виді підписки про невиїзд і
наклали арешт на майно. Постановою
Острозького районного суду
Рівненської області від 01 листопада 2007
року запобіжний захід щодо позивача
змінено на взяття під варту.

Острозький районний суд Рівненської
області постановою від 14 квітня 2008 року
направив кримінальну справу
Острозькому міжрайонному прокурору
Рівненської області для проведення
додаткового розслідування.

Постановою слідчого з особливо
важливих справ слідчого відділу
прокуратури Рівненської області від 26
грудня 2011 року кримінальна справа
відносно ОСОБА_2 закрита за
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину.

Наведене підтверджується матеріалами
справи.

Задовольняючи частково позов, суд
обґрунтовано виходив з того, що
внаслідок незаконних дій органів
досудового слідства, зокрема,
порушення кримінальної справи,
притягнення як обвинуваченого та
обрання запобіжного заходу у виді
підписки про невиїзд, утримання під
вартою позивачу була завдана моральна
шкода, оскільки він зазнав незаконного
кримінального переслідування, яке
призвело до порушення його нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, позбавлення можливостей
реалізації ним своїх звичок і бажань,
приниження честі і ділової репутації,
погіршення відносин з оточуючими
людьми.

Висновок суду щодо наявності
підстав для відшкодування моральної
шкоди, завданої ОСОБА_2 незаконними
діями органів досудового
розслідування, узгоджується з
матеріалами справи і відповідає
вимогам закону, на які посилався суд
при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин) шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Пунктом 5 ст. 3 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» (в редакції на час
виникнення спірних відносин)
передбачено, що громадянинові
відшкодовується моральна шкода.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 статті 4 цього
Закону відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
Закону, провадиться за рахунок коштів
державного бюджету. Відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Моральною
шкодою визнаються страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

На підставі ст. 13 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» питання про
відшкодування моральної шкоди за
заявою громадянина вирішується судом
відповідно до чинного законодавства в
ухвалі, що приймається згідно з
частиною 1 статті 12. Розмір моральної
шкоди визначається з урахуванням
обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. У
випадках, коди межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

При визначенні розміру моральної
шкоди суд першої інстанції врахував
конкретні обставини справи, а саме:
характер заподіяння моральної шкоди,
характер та обсяг душевних страждань
позивача, тривалість немайнових втрат
і наслідки неправомірних дій органів
досудового розслідування. При цьому
суд виходив із засад розумності,
поміркованості та справедливості.

ОСОБА_2 перебував під слідством і
судом з 31 січня 2005 року до 26 грудня 2011
року, тобто 82 місяці 26 днів. Враховуючи
встановлений ст. 8 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
розмір мінімальної заробітної плати на
час розгляду справи (1218 грн.), розмір
відшкодування позивачеві моральної
шкоди визначено у сумі 101000 грн.
(1218 грн. х 82 місяці 26 днів).

Тому колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційних скарг про
неправильне визначення судом розміру
моральної шкоди.

Посилання апелянта на те, що суд не взяв
до уваги висновок судово-психологічної
експертизи, не ґрунтується на законі.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доводи апеляційної скарги Державної
казначейської служби України про
ототожнення судом в порушення вимог ч. 2
ст. 176 ЦК України органу державної влади
з державою не можуть бути прийняті до
уваги з таких підстав.

Частиною 2 статті 176 ЦК України
передбачено, що юридичні особи,
створені державою, Автономної
Республікою Крим, територіальними
громадами, не відповідають за
зобов'язаннями відповідно держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальних громад.

У відповідності до ч. 1 ст. 43 БК
України при виконанні державного
бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

На підставі п.п. 1, 3 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011
(далі Положення), Державна казначейська
служба України (Казначейство України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України. Казначейство України входить
до системи органів виконавчої влади та
утворюється для реалізації державної
політики у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.
Основними завданнями Казначейства
України є: 1) внесення пропозицій щодо
формування державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів; 2) реалізація
державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Казначейство України відповідно до
покладених завдань: здійснює через
систему електронних платежів
Національного банку України
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників, одержувачів бюджетних
коштів та інших клієнтів, операцій з
коштами бюджетів, спільних із
міжнародними фінансовими
організаціями проектів; здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів на
підставі рішення суду (п. 4 Положення).

В силу п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 БК України
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями, які встановлюються
законом про Державний бюджет України
(рішенням про місцевий бюджет) у
порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом вищевказаних норм
відшкодування громадянинові шкоди у
випадках, передбачених законом,
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету шляхом списання
держказначейством цих грошових коштів
з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої
ОСОБА_2 моральної шкоди на державу, суд
першої інстанції лише зобов'язав
Державну казначейську службу України,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
списати ці кошти з відповідного
казначейського рахунку.

Часткове стягнення на користь
позивача судових витрат відповідає
вимогам закону.

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, судом враховано
пропорційність розміру задоволених
вимог та час участі адвоката
ОСОБА_5 у наданні правової
допомоги позивачеві відповідно до норм
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах». Відповідно до ст. 2 цього
Закону компенсація витрат на правову
допомогу виплачується за рахунок
державного бюджету.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи, ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційних скарг не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника
ОСОБА_2 ОСОБА_5 і Державної
казначейської служби України
відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду
від 19 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)

Вірно:

Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції:
Фурсевич О.В.
Провадження: № 22-ц/792/960/14

Доповідач: Талалай О.І.
Категорія: 30, 33