Справа № 654/4296/13-ц
Провадження №2/654/45/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 року Голопристанський
районний суд Херсонської області в
складі:

головуючого судді Третьякова І.В.,

при секретарі Бакай В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Гола Пристань
Херсонської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним, -

в с т
а н о в и в:

24.09.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним, обґрунтовуючи тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько
ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася
спадщина, яка складається з житлового
будинку АДРЕСА_1. За життя батько
неодноразово вказував, що все належне
йому майно він заповідав в рівних
частинах йому - позивачу, брату - ОСОБА_4
та сестрі ОСОБА_2. Проте після смерті
батька стало відомо, що все майно він
заповідав тільки ОСОБА_2 відповідно до
заповіту від 17.08.2007 року, складеного та
посвідченого приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 Заповіт виготовлено за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів та посвідчений за місцем
знаходження нотаріуса за адресою
АДРЕСА_2. Вважає, що даний заповіт є
недійсним, оскілки на час складання
заповіту батько у віці 85 років страждав
на ряд захворювань, які впливали на
його можливість вільно чути, бачити та
пересуватися. Тому вважає, що батько не
міг приїхати до нотаріуса самостійно
та не міг фізично скласти заповіт та
засвідчити його своїм підписом, а також
прочитати його вголос. Крім того, в силу
розвитку у батька хвороби
церебросклероз у нього спостерігався
процес психічного розладу, внаслідок
чого батько не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними. З
цих підстав позивач просить визнати
недійсним заповіт ОСОБА_3, складеного
на користь ОСОБА_2, посвідченого
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
17.08.2007 року та стягнути з відповідачки
понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги та просив їх
задовольнити з підстав зазначених у
позові. Додатково пояснив, що
відповідачка ОСОБА_2 - його сестра по
батьку. Після того, як він дізнався про
наявність оскаржуємого заповіту,
відносини з сестрою зіпсувалися.
Батько за життя сильно хворів, дійсно
мав фізичні вади та станом на 2007 рік, на
час складання ним заповіту, не міг
самостійно прибути з м.Гола Пристань до
м.Херсона. Тому він ставить під сумнів,
що батько самостійно склав та підписам
заповіт.

Представник позивача за договором
адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні
та представник позивача за угодою
адвокат ОСОБА_7 в судових дебатах позов
підтримали та просили задовольнити
його з підстав зазначених в позові.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, надавши суду письмові
заперечення, в яких просила суд
відмовити в позові за
необґрунтованістю. Зазначила, що її
батько ОСОБА_3 був психічно здоровою
людиною, на час складання заповіту
розумів фактичний характер своїх дій,
міг керувати ними. Кожен рік батько
проходив медичне обстеження в
поліклініці МВС. Зі своєю дружиною
ОСОБА_8 батько розлучився у 1989 році, а
сини жили окремим життям та не
піклувалися про батька.

Представник відповідачки за
довіреністю ОСОБА_9 позов не визнав,
просив залишити його без задоволення
посилаючись на те, що померлий ОСОБА_3
за життя визначив його дочку ОСОБА_2
єдиним спадкоємцем належного йому
майна, про що склав заповіт. 12.06.2012 року
відповідачка прийняла спадщину, про що
склала відповідну заяву, спадкова
справа відкрита Голопристанською
державною нотаріальною конторою. Але
отримати свідоцтво про спадщину не має
можливості у зв'язку з тим, що її брат
ОСОБА_1 не погоджуючись з волею батька
намагається оскаржити заповіт в
судовому порядку. З аналогічною
позовною заявою позивач вже звертався
до Голопристанського районного суду та
за його заявою суд залишав позов без
розгляду. Крім того, померлий ОСОБА_3
дійсно був інвалідом ВВв, як літня
людина хворів, але під час складання
заповіту від 17.08.2007 року перебував при
здоровому розумі та ясній пам'яті, на
психологічні та психічні захворювання
не страждав, міг самостійно читати та
писати. Тому позовні вимоги вважає
необгрунтованими.

Представник відповідачки за договором
адвокат ОСОБА_10 позов не визнала,
просила його залишити без задоволення
за необгрунтованістю.

Заслухавши позивача, представників
сторін, допитавши свідків та
спеціалістів, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України встановлені
загальні вимоги до форми заповіту,
зокрема, заповіт складається у
письмовій формі, із зазначенням місця
та часу його складення; має бути
особисто підписаний заповідачем, а
якщо особа не може особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу; заповіт має
бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у ст. ст. 1251, 1252 цього
Кодексу.

Відповідно до ст..1254 ЦК України
заповідач має право у будь-який час
скласти новий заповіт. Заповіт, який
було складено пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або у тій
частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує
попередній і не відновлює заповіту,
який заповідач склав перед ним. Якщо
новий заповіт, складений заповідачем,
був визнаний недійсним, чинність
попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225 і 231 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року
ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до
якого все належне йому майно, з чого б
воно не складалося та де б воно не
знаходилося, і взагалі все те що йому
належитеме на день смерті і на що за
законом він має право заповів ОСОБА_2.
Заповіт посвідчений приватним
нотаріусом Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 З тексу
заповіту вбачається, що заповіт
виготовлено за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів у
двох примірниках. Один із яких
призначений для зберігання у справах
приватного нотаріуса, а інших
виготовлений на спеціальному
нотаріальному бланку для заповідача.
Заповіт записаний нотаріусом зі слів
ОСОБА_3 До підписання він був
прочитаний уголос заповідачем та
підписаний ним власноручно у
присутності нотаріуса, який перевірив
дієздатність заповідача (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у віці 90
років, відповідно до свідоцтва про
смерть серія НОМЕР_1 (а.с.14).

Відповідно до медичної картки хворого
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідей на
запити адвоката від 08.10.2012 та суду від
07.04.2014 головного лікаря
Голопристанської центральної районної
лікарні ОСОБА_3 знаходився на
диспансерному обліку в кабінеті
інвалідів війни райполіклініці з
діагнозом: ІХС, церебросклероз,
симптоматична артеріальна
гіпертензія. Одержував амбулаторно
профілактичне лікування. Так, у 2004 році
йому поставлений діагноз неврит
слухових нервів, у 2005 році після огляду
офтальмолога йому було поставлено
діагноз деструкція скловидного тілу,
початкова ускладнена катаракта обох
очей, дегенерація сітковитки обох очей.
У 2007 році видана довідка на ортопедичне
взуття. На диспансерному обліку в
психіатричному кабінеті районної
поліклініки ОСОБА_3 не перебував.
Захворювань, що можуть впливати на
письмово-рухову навичку у ОСОБА_3 не
було. (а.с. 87, 114).

Відповідно до відповіді на запит
адвоката помічника начальника УМВС з
медичного забезпечення від 04.01.2013
ОСОБА_3, за допомогою до лікарів
психіатрів Центру ПД та ППВ СМЗ УМВС
України в Херсонській області з 2002 по
2012 роки самостійно не звертався, на
консультацію лікарями поліклініки та
стаціонару лікарні у зв'язку з
відсутностю об'єктивних ознак
психіатричної патології не
направлявся, на обліку не перебував
(а.с.85).

Допитані в судовому засіданні в якості
спеціалістів лікарі Голопристанської
ЦРЛ офтальмолог ОСОБА_11 та
отоларинголог ОСОБА_12 щодо можливості
ОСОБА_3 з огляду на стан його здоров'я в
період 17.08.2007 року вільно бачити та чути
пояснили, що у 2005 році
лікар-офтальмолог ОСОБА_11 особисто
оглянула ОСОБА_3 та поставила діагноз
деструкція скловидного тілу, початкова
ускладнена катаракта обох очей,
дегенерація сітковитки обох очей.
Хворий мав 30 % зору, та погано бачив
далеко, в нього були приспущені віка.
Проте, він міг бачити близько, навіть
писати та читати. Скарг щодо
неможливості це робити від хворого не
було. Крім того, вона пам'ятає цього
чоловіка, він приходив до неї на прийом
самостійно, без сторонньої допомоги,
був адекватною літньою людиною, ніяких
підозр щодо психічних розладів в нього
у неї не виникало. Лікар-отоларинголог
ОСОБА_12 не оглядала особисто хворого
ОСОБА_3, але після вивчення медичної
картки хворого пояснила, що у 2004 році
йому було поставлений діагноз неврит
слухових нервів, що означало, що він чув
на відстані 0,5-1 метра, з ним необхідно
було розмовляти голосно.

Відповідно до акту посмертної
судово-психологічної експертизи №88-2013
від 29.05.2013 року (проведеної в рамках
цивільної справи №2108/4782/2012 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, яка ухвалою суду від 17.09.2013
року залишена без розгляду за заявою
позивача) у ОСОБА_3 на момент
підписання ним заповіту 17.08.2007 року
мали місце ознаки органічеського
патопсихологічеського
симптомокомплекса, які носили легко
виражений характер, не
супроводжувались вираженим зниженням
інтелектуально-мнестических функцій,
тоді він міг розуміти фактичний
характер своїх дій, керувати ними,
передбачати їх наслідки (а.с.26-27).

Суд приймає даний доказ як належний та
допустимий, оскільки дана посмертна
судово-психологічна експертиза
проводилася в рамках цивільної справи
між тими ж сторонами, щодо того самого
предмету та з тих самих підстав. Даний
позов ухвалою суду від 17.09.2013 року (а.с.29)
був залишений без розгляду за заявою
представника позивача. Експертом
досліджувалися матеріали справи, які
містяться і в даній справі та на яких
ґрунтуються позовні вимоги, покази
свідків, які давали аналогічні
свідчення під час судового розгляду в
даній справі, медичні документи, які
досліджені судом і не містять нових
відмінних даних. Предметом
дослідження була можливість ОСОБА_3 на
момент складання заповіту 17.08.2007 року в
повному обсязі розуміти характер
вчинених ним дій, керувати ними та
усвідомлювати їхні наслідки, що має
бути встановлено і в рамках даної
цивільної справи.

Крім того, допитаний в судовому
засіданні психолог - судовий експерт
ОСОБА_13 пояснив, що на виконання ухвали
Голопристанського районного суду від
27.02.2013 року він проводив посмертну
судово-психологічну експертизу ОСОБА_3
Перед експертом було поставлене
питання: чи міг ОСОБА_3 на момент
складання заповіту з урахуванням
вікових, індивідуально-психологічних
особливостей особистості, психічного
стану та умов мікросоціального
оточення в повному обсязі розуміти
характер вчинених ним дій, керувати
ними та усвідомлювати їхні наслідки.
Після дослідження матеріалів
цивільної справи (пояснення сторін,
покази свідків) та медичної
документації ним був зроблений
відповідний висновок, про те що ОСОБА_3
міг розуміти фактичний характер своїх
дій, керувати ними, передбачати їх
наслідки. Також пояснив, що висновки
експерта психіатра будуть
аналогічними, оскільки будуть
ґрунтуватися на висновках експерта
психолога, оскільки ОСОБА_3 відповідно
до медичних документів не страждав на
психічні захворювання, тому при
наявності тієї ж дослідницької бази
немає сенсу в проведенні ще і судової
психіатричної експертизи.

Таким чином, судом встановлено, що на
час складання спірного заповіту у
заповідача був відсутній хворобливий
стан, що міг негативно вплинути на його
волевиявлення щодо вільного
розпорядження своїм майном на випадок
смерті. Будь-яких медичних документів,
результатів медичних досліджень,
призначень лікування, які б давали
підстави вважати, що ОСОБА_3 був
обмежений в можливості пересуватись
або спілкуватись, чути, бачити або
писати, мав хворобливий психічний
стан, в період, який відноситься до
написання заповіту - не має. Тому
підстав проводити експертизу на
визначення стану психічного здоров'я
померлого під час написання заповіту
та будь якого іншого хворобливого
стану немає, оскільки відсутні
будь-які об'єктивні дані, що викликають
сумніви у правильності посвідчення
заповіту та наявності вільного
волевиявлення померлого на
розпорядження своїм майном, а також
відсутні наведені вище первинні
медичні документи.

Крім того, твердження позивача щодо
неможливості померлого самостійно
пересуватись, вільно чути та бачити та
наявність в нього процесу психічного
розладу у 2007 році спростовуються
такими доказами.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_14 пояснила, що є свахою померлого
ОСОБА_3 Знайома з ним та його сім'єю з 1978
року. Часто бувала в нього вдома та
спілкувалася з ним. В період 2007 року
пам'ятає, що ОСОБА_3 хворів, в нього
боліли ноги, він міг ходити, але по
двору, частіше знаходився в будинку або
сидів на кроваті, або за столом. У 2004 або
2005 році на свято 9 Травня ОСОБА_3
самостійно їздив до м.Херсона, як
ветеран війни, але його не зустріли і
він заблукав, додому привели сторонні
люди. Вона з ним спілкувалася, він був
адекватною людиною, любив розмови про
політику, відстоював свою точку зору,
міг вислухати та дати пораду, адекватно
відповідав на питання, розумів все що
відбувається. Ніколи не бачила, щоб
ОСОБА_3 читав, але бачила в нього
окуляри. Щодо заповіту ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 їй нічого не відомо, але
ОСОБА_3 казав, що в нього троє дітей і
він їм залишить все своє майно.

Допитана в судовому засідання свідок
ОСОБА_15 пояснила, що дружина померлого
ОСОБА_8 її хрещена. Вона знайома з цією
родиною з 1985 року. Часто бувала у них
вдома та спілкувалася з померлим
ОСОБА_16 В період 2007 року в нього був
поганий зір, він впізнавав її по голосу.
Психічних вад в нього не було. ОСОБА_3
погано ходив, через хворобу ніг, тому
постійно знаходився вдома, але
прикований до ліжка він не був. У 2008
році вона працювала у нотаріуса і знає,
що ОСОБА_3 привозили на автомобілі щоб
оформити доручення.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 пояснив, що є онуком померлого
ОСОБА_3 та сином відповідачки ОСОБА_2
Дідусь був учасником війни, тривалий
час працював на керівних посадах в
органах міліції. Був волевою, сильною
духом людиною. Відповідачка була його
донькою, але не була рідною ОСОБА_8, тому
відносини між ОСОБА_2 та братами та їх
матір'ю були не дуже хорошими. Дідусь
вирішив скласти заповіт саме на доньку,
відповідачку у справі, оскільки знав,
що після його смерті ані брати, ані
ОСОБА_8 не будуть про неї турбуватися.
Тому він попросив саме його допомогти
при складанні заповіту. Так в серпні 2007
року дідусь приїхав до м.Херсона, де він
його зустрів, повіз до поліклініки МВС
на обстеження, потім дідусь попросив
відвести його до нотаріуса. Він відвіз
його до нотаріуса ОСОБА_5, оскільки в
неї була добра репутація, де дідусь
уклав заповіт на користь ОСОБА_2, при
цьому також була присутня ОСОБА_2 Після
підписання заповіту він відвіз дідуся
та ОСОБА_2 на автостанцію. Про цей
заповіт нікому не розповідали,
оскільки дідусь не хотів, щоб про це
дізналися його дружина та сини, які вже
дізналися про цей заповіт під час
прийняття спадщини. Відносини між
дідусем та синами були погані. Один син
ОСОБА_17 жив в м.Баку, а інший - ОСОБА_4,
постійно «висів на шві» діда, пиячив, що
не подобалося діду. ОСОБА_2, яка
проживала в м.Дніпропетровську
приїжджала до батька дуже часто, та по
декілька тижнів знаходилася з ним,
особливо в останні роки життя ОСОБА_3 В
серпні 2007 року дідусь перебував в
гарному психічному стані, як і до
складання заповіту так і після. В нього
дійсно боліли ноги, і взагалі він
почував себе як людина у віці 80 років.
Дідусь періодично проходив лікування в
воєнному шпиталі, як учасник та інвалід
війни, тому коли приїжджав з м.Гола
Пристань до м.Херсона він зустрічав на
своєму автомобілі дідуся та відвозив
його до шпиталю або по справах. Дідусь
знав розклад автобусів та самостійно
приїжджав в м.Херсон, у нього були
наручні часи, і він чітко орієнтувався
у часі. Дідусь був психічно нормальною
людиною.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_18 пояснила, що є цивільною
дружиною ОСОБА_9, онука померлого
ОСОБА_3, з 2006 року. У 2007 році
познайомилася з ОСОБА_3, коли вона разом
з чоловіком приїжджала в м.Гола
Пристань до ОСОБА_3, щоб за його
проханням відвезти дідуся по справах
на винний завод. Тоді дідусь самостійно
вийшов з будинку та сів на переднє
сидіння автомобіля, показував дорогу,
орієнтувався на місцевості. Після того,
як він закінчив справи на заводі він
попросив відвезти його в ДАІ. ОСОБА_3
був нормальною адекватною літньою
людиною, який розмовляв, чув запитання
та відповідав на них. Вдруге вона була в
будинку ОСОБА_3 у 2011 році де вони разом
спілкувалися та пили чай, розмовляли
про життя. Останні роки життя ОСОБА_3
погано себе почував та ОСОБА_2 за ним
доглядала. Знає, що дідусь регулярно
дзвонив онуку, ОСОБА_9, просив його
відвезти по справах. Після спілкування
з ОСОБА_3 в неї склалося враження про
нього як про нормальну, адекватну
людину.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснила, що є дружиною
померлого ОСОБА_3 її чоловік
висловлював бажання залишити все своє
майно трьом дітям в рівних частках. Про
що навіть склав заповіт у 1978 році. Не
вірить, що чоловік склав заповіт у 2007
році тільки на доньку, оскільки він
фізично та психічно не міг це зробити.
ОСОБА_3 був поранений на війні, переніс
операції, не міг бачити, не чув, не міг
самостійно ходити, не міг обходитися
без її допомоги. Крім того, вона
помічала психічні розлади у чоловіка,
коли він говорив що бачив матір та
брата, які на той час вже померли. Хоча
ОСОБА_3 розумів де день, де ніч, розумів
що він їсть, про що говорить. Вважає, що
ОСОБА_3 був періодично в поганому
психічному та фізичному стані, так у 2008,
2010 та 2011 році він складав доручення на
неї для отримання пенсії і тоді ОСОБА_3
розумів свої дії, міг бачити та чути.

Суд критично відносить до показів
свідка ОСОБА_8 щодо психічних розладів
у ОСОБА_3 та його неможливості бачити,
чути та самостійно пересуватися у 2007
році, оскільки вони не відповідають
дійсності та спростовуються показами
інших свідків та матеріалами справи.
Суд вважає свідка ОСОБА_8 зацікавленою
особою, тому не приймає її свідчення до
уваги.

Відповідно до копії рішення
Голопристанського районного суду від
13.04.1989 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8
розірвано (а.с.28).

Судом також оглянута довіреність
складена 10.01.2008 року та посвідчена
приватним нотаріусом ОСОБА_19,
відповідно до якої ОСОБА_3 уповноважує
ОСОБА_8 одержувати належну йому пенсію.

Дійсність даної довіреність не
оспарювалася позивачем та свідком
ОСОБА_8 , не ставилася ними під сумнів
можливість померлого ОСОБА_3 на час
складання даної довіреності розуміти
свої дії, ставити особистий підпис.
Відповідно до тексту довіреності
дієздатність ОСОБА_3 була перевірена
нотаріусом.

Ухвалою суду від 26.02.2014 року по справі
за клопотанням представника позивача
була призначена судова почеркознавча
експертиза.

Відповідно до повідомлення судового
експерта від 22.04.2014 року проведення
експертизи неможливо, оскільки
сторонами по справі були зібрані всі
можливі документи, які містять
достовірні вільні зразки підпису та
почерку ОСОБА_3, яких виявилося не
достатньо для проведення дослідження.
Додаткових документів необхідних для
проведення дорученої експертизи
надано не було.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх доводів. Зазначеними вище
доказами, зібраними у справі та
дослідженими судом, спростовано
твердження позивача, викладені в
позовній заяві щодо психічного розладу
у ОСОБА_3, неможливості його
пересування самостійно, не можливості
чути та бачити, ставити підпис в 2007 році
та у зв'язку із зазначеним
неможливості скласти заповіт.

На підставі наведеного встановлено, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 207, 1247, 1248, 1254 ЦК України
ст.ст. 60, 61, 88, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и
р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання заповіту недійсним
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів шляхом подачі апеляційної
скарги до апеляційного суду
Херсонської області через
Голопристанський районний суд, а
особами, які приймали участь у справі,
але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, в то й же строк з
моменту отримання копії цього рішення.

Суддя
І. В.
Третьякова