Справа № 140/1999/14-ц
№2/140/666/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2014 року
Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі:
головуючого судді Підлипняка
М.Д.

при
секретарі Путій З.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Немирів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 « Про
стягнення заборгованості за
аліментами та стягнення неустойки (
пені) за просрочення сплати аліментів»,

В С Т А Н
О В И В :

Рішенням Немирівського районного
суду від 31 жовтня 1996 року з відповідача
на користь позивачки були стягнуті
аліменти на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку, але не менше 1/2 частини
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, починаючи з 17 жовтня 1996 року і
до виповнення дитиною повноліття.

В позовній заяві позивачка
стверджує, що відповідач ухилявся від
сплати аліментів, в наслідок чого
виникла заборгованість в розмірі 9347
грн 02 коп. Крім того, згідно ст.. 196 СК
України відповідач повинен нести
відповідальність за просрочення
сплати аліментів в розмірі одного
відсотка за кожен день прострочки, що
становить 2804 грн 10 коп. Всього
заборгованість по аліментам та пені
становить 12151 грн 12 коп. Відповідач
добровільно відмовляється сплачувати
даний борг тому вона вимушена
звернутись до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивачка
повністю підтримала позовні вимоги,
просить їх задовольнити.

Відповідач позову не визнає.
Пояснив суду, що він регулярно,
щомісячно сплочував аліменти. Так як
він є приватним підприємцем, але не має
роботи, яку повинен виконувати то у
нього практично немає доходу, але він
щомісячно знаходив кошти на оплату
аліментів, сплочував аліменти з
розрахунку 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку.
Декілька місяців за останні пів року
він не мав коштів, щоб оплатити
аліменти, однак цю суму покривав на
слідуючий місяць, або ж через місяць.

В підтвердження своїх доводів
надав суду довідку про заборгованість
за аліментами в відділу ДВС
Немирівського рай управління юстиції
та квитанції поштових переказів на
пересилку грошей позивачці за
аліментами.

Будь-якого боргу по аліментам, а
тим більше пені за їх несплату не
визнає, оскільки ніякої його вини
немає. Просить в задоволені позову
відмовити.

Аналогічні доводи навів
представник відповідача ОСОБА_4

Вислухавши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи суд
приходить до висновку, що в задоволені
позову слід відмовити з огляду на
наступне.

Як позивачкою так і відповідачем
суду надано розрахунок про
заборгованість по аліментам
відповідача ОСОБА_2 за період з 01.09.2009
року по 27.08.2011 року. З даного розрахунку
вбачається, що відповідачем, за
вказаний період,
щомісячно,нараховувались та частково
сплочувались аліменти позивачці. З
розрахунку вбачається, що аліменти
сплочувались регулярно, при порівнянні
з встановленим законом розміром
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за відповідний
період сума аліментів відповідала
встановленому законом мінімуму. Разом
з тим в розрахунку зазначено, що за
відповідачем існує борг в сумі 5097 грн 02
коп.

Крім того відповідачем надано суду
квитанції про пересилку коштів для
відповідачки в рахунок сплати
аліментів, які долучені до матеріалів
справи.

Суд не приймає до уваги розрахунок
заборгованості зі сплати аліментів
ОСОБА_2 поданий позивачкою при подачі
позовної заяви, оскільки цей
розрахунок є устарілим і івикладені в
ньому данні не відповідають дійсності,
спростовуються поданим розрахунком в
судовому засіданні позивачем, дані
якого підтверджені квитанціями про
сплату аліментів.

Відповідно до ст.. 196 СК України «
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки ( пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачено, що відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені),
визначена у ст. 196 СК України, настає
лише за наявності вини цієї особи, на
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Таким чином, суд оцінюючи надані
докази приходить до висновку, що
відповідач регулярно сплочував
аліменти в межах встановлених діючим
законодавством, а отже його вини в
прострочені сплати аліментів суд не
вбачає. За таких підстав, як
відсутність вини особи, відсутні й
підстави до стягнення заборгованості
по аліментам.

Що стосується стягнення
заборгованості по аліментам то суд
виходить з того, що в задоволенні вимог
щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованості по аліментах,
слід відмовити, оскільки така
заборгованість рахується за
відповідачем за виконавчим листом №
А-80/1996 року по рішенню Немирівського
районного суду Вінницької області від
31 жовтня 1996 року та повторному
стягненню не підлягає.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України
не підлягають стягненню з відповідача
на користь позивачки і кошти потрачені
на правову допомогу та оплату судового
збору.

Керуючись ст..ст. 195,196 СК України
ст..ст. 10,11,60,88,208,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І
Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 « Про стягнення заборгованості
за аліментами та стягнення неустойки (
пені) за прострочення сплати
аліментів» відмовити.

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Вінницької області протягом 10 діб.

Головуючий: підпис

Копія вірна.

Суддя: