Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/67/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Тарасенко Микола Петрович
Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах
ОСОБА_2 , на рішення Малинського
районного суду Житомирської області
від 27 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_4, діючи в
інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_3 на
користь його довірителя 4360 грн.,
сплачених за туристичні послуги, а
також 1000 грн. в рахунок відшкодування
спричиненої моральної шкоди. В
обгрунтування позовних вимог зазначив,
що ОСОБА_2, маючи намір поїхати зі своїм
неповнолітнім сином на відпочинок до
Латвійської Республіки, 5 серпня 2013
року уклала з відповідачкою усний
договір про надання туристичних
послуг. На виконання умов зазначеного
договору цього ж дня нею були внесені
кошти за в сумі 4360 грн., про що свідчить
прибутковий касовий ордер. Проте,
сплативши повну вартість туристичних
послу, ОСОБА_2 та її син не змогли
поїхати на відпочинок до Латвії,
оскільки турагент повідомив про
відмову Консульства Латвійської
Республіки в Україні оформити візи.

В подальшому вона неодноразово
зверталась електронною поштою до
Консульства із запитами про надання
інформації щодо оформлення віз та
отримала відповідь, що необхідні
документи до зазначеної консульської
установи не надходили.

На думку представника позивачки, такі
дії свідчать про порушення прав ОСОБА_2
як споживача туристичних послуг, у
зв'язку з чим просив задовольнити
позовні вимоги.

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 27 березня 2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та постановити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, зазначає, що при вирішенні
спору суд не надав належної оцінки
доказу сплати коштів за туристичні
послуги. Відповідачка, в порушення
вимог законодавства, не надала ОСОБА_2
договір про надання туристичних послуг
для ознайомлення та підписання, не
повідомила про вимоги щодо оформлення
віз, а також не надала необхідну
інформацію про туристичні послуги.
Отримавши від позивачки кошти, ОСОБА_3
не надала туристичних послуг та в
подальшому не повернула гроші.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримала позовні вимоги.

ОСОБА_3 в судовому засіданні
зауважила, що вона надала всю необхідну
інформацію про туристичні послуги.
Візи не були оформлені з вини самої
позивачки, яка тривалий час не могла
визначитись із датою поїздки та
умовами проживання. Договір про
надання туристичних послуг не був
підписаний сторонами, оскільки кошти
за надані послуги їй приніс син ОСОБА_2,
а вона, в сою чергу, взявши кошти,
передала йому примірник договору. Всі
необхідні дії для туристичної поїздки
вона виконала вчасно, забронювавши
готель та надіславши на адресу
Консульства документи для оформлення
віз. Проте, консульська установа
відмовилась приймати зазначені
документи. Таким чином, позивачка не
змогла скористатись туристичним
продуктом з причин, які не залежали від
волі турсубагента.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що сторони усно
домовились про надання туристичних
послуг. Оскільки туроператор виконав
умови цього договору щодо бронювання
готелю для проживання позивачки та її
сина у погоджений сторонами строк,
підстави для задоволення позову
відсутні.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону
України «Про туризм» до договору на
туристичне обслуговування
застосовуються загальні положення
договору про надання послуг.

Статтею 901 ЦК України визначено,
що за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За правилами ч.3,4 ст.20 Закону
України « Про туризм» договір на
туристичне обслуговування укладається
у письмовій чи електронній формі. У
договорі на туристичне обслуговування
зазначаються істотні умови договору,
зокрема, правила в'їзду до країни
(місця) тимчасового перебування.

Судом встановлено, що 5 серпня 2013
року між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3, яка діяла як турсубагент від
імені турагента - ТОВ «Туристична
компанія «ПЗН» та ОСОБА_2 укладений
усний договір про туристичне
обслуговування, відповідно до якого
ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання
забронювати готель у Латвійській
Республіці, м. Рига, для проживання
позивачки та її сина протягом періоду з
21 по 28 серпня 2013 року. На виконання
умов договору ОСОБА_2 сплатила
турсубагенту кошти в сумі 4360 грн.( а.с.4).
Цього ж дня ОСОБА_3 перерахувала 3893 грн.
на рахунок турагента, що
підтверджується платіжним дорученням (
а.с.36). 6 серпня 2013 року кошти були
перераховані на адресу туроператора -
ТОВ «Орбіта» (а.с.35).

Матеріали справи містять
підтвердження фірмою «LAIMTURE» тієї
обставини, що туристичною компанією
«Орбіта» 6 серпня 2013 року заброньовано
готель «Best Hotel» в м. Ризі для проживання
позивачки та її сина з 21серпня по 28
серпня 2013 року ( а.с. 37).

Зміст листа туристичної компанії
«Орбіта» свідчить про те, що документи,
необхідні для оформлення туристичної
поїздки, надійшли до туроператора 10
серпня 2013 року та після їх опрацювання
візовим відділом 12 серпня 2013 року були
направлені до консульської установи.
Консульство Латвійської Республіки в
Україні відмовилось приймати
документи у зв'язку з недоліками заяви
на дозвіл виїзду дитини за межі
України. При повторному зверненні 14
серпня 2013 року документи не були
прийняті у зв'язку з неможливістю
оформлення візи у строк до 21 серпня 2013
року (а.с.133).

На запит суду Посольство
Латвійської Республіки в Україні
повідомило, що Консульський відділ не
приймав рішення про відмову позивачці
та її сину в оформленні віз ( а.с. 136).

В судовому засіданні сторони не
заперечували існування між ними
договірних відносин, пов'язаних з
наданням туристичних послуг. Проте, та
обставина, що договір на туристичне
обслуговування не був укладений у
передбаченій законом формі, позбавляє
суд можливості встановити обсяг
зобов'язань та відповідальності
сторін. Дійшовши згоди щодо вартості
туристичних послуг, терміну їх надання
та умов проживання, турсубагент та
замовник не зафіксували у письмовій чи
електронній формі обов'язки щодо
забезпечення туриста необхідними для
подорожі документами, порядок та
строки їх оформлення для виїзду до
країни тимчасового перебування, а
також відповідальність за неналежне
виконання договірних зобов'язань. Суд
не бере до уваги наявний в матеріалах
справи бланк договору на туристичне
обслуговування, оскільки він не
містить підпису сторін та не свідчить
про погодження між турсубагентом і
замовником його умов.

За таких обставин, посилання
позивача на порушення ОСОБА_3 її прав є
безпідставним.

Враховуючи вищезазначене,
підстави для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 314,315,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє
в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Малинського районного
суду Житомирської області від 27
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: