Справа № 373/492/14-ц Головуючий у І
інстанції Овдієнко К.М.Провадження №
22-ц/780/3459/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 51
УХВАЛА

Іменем України

28 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мережко М.В., Поліщука
М.А.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Переяслав - Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 11 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог:
Переяслав-Хмельницька районна
державна адміністрація Київської
області, Яготинська районна державна
адміністрація Київської області,
Виконавчий комітет Яготинської
міської ради Київської області про
позбавлення батьківських прав , -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом до ОСОБА_1,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог:
Переяслав-Хмельницька районна
державна адміністрація Київської
області, Яготинська районна державна
адміністрація Київської області,
Виконавчий комітет Яготинської
міської ради Київської області про
позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивач вказувала, що через
місяць після народження дитини з вини
відповідача вони припинили сумісне
проживання, а 07.12.2010 року розірвали
шлюб. Дитина залишилася проживати з
нею. Батько ухиляється від виконання
своїх обов'язків відносно їхнього сина:
ніяких стосунків з дитиною не
підтримує, не спілкується з ним, не
цікавиться його життям, здоров'ям та
розвитком, не забезпечує матеріально.

Рішенням Переяслав - Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 11 квітня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав
відносно його малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Залишено неповнолітнього ОСОБА_3 на
опікуванні матері ОСОБА_2.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та
просило рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
заявлених позовних вимог з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а також з підстав неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

З копії рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду від 07.12.2010 року
вбачається, що позивач та відповідач
перебували у шлюбі з 10.11.2007 року по
17.12.2010 рік.

Згідно з копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
них народився син ОСОБА_3.

19.05.2012 року позивач зареєструвала шлюб
з ОСОБА_4, про що свідчить копія
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2.

З довідок виконкому Яготинської
міської ради від 28.12.2012 р. № 2506 та від
12.11.2013 року № 741, акту депутата
Яготинської міської ради від 11.01.2013
року вбачається, що позивачка ОСОБА_2
разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3
зареєстрована по АДРЕСА_1, але фактично
проживає разом зі своїм чоловіком
ОСОБА_4 та дитиною в будинку АДРЕСА_2,
який належить батькам останнього.

З 13.12.2009 року по 19.05.2012 рік позивач із
сином фактично проживала у своїх
батьків в будинку АДРЕСА_1, про що
свідчить акт депутата Переяславської
сільської ради від 02.01.2013 р.

Згідно довідки Яготинського
дошкільного навчального закладу №2
«Дюймовочка» від 02.12.2013 року ОСОБА_3
відвідує вказаний заклад з 03.08.2012 року.
Дитиною опікується мати ОСОБА_2 та її
чоловік ОСОБА_4

Судом першої інстанції також
встановлено, що батько дитини ОСОБА_1
жодного разу не приходив в дошкільний
навчальний заклад та не цікавився
життям дитини.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у
квартирі АДРЕСА_3 разом з матір'ю.

Згідно довідкою № 93 від 12.03.2014 року
ОСОБА_1 з 16.12.2002 року працює на посаді
електромонтера КП «Київський
метрополітен». Його середньомісячна
заробітна плата за останні 12 місяців
становить 4574,95 грн. За місцем роботи він
характеризується позитивно. Аліменти
на утримання сина з відповідача не
стягувалися.

З наданих відповідачем поштових
квитанцій та повідомлень вбачається,
що він 29.12.2012 року, 04.01.2013 року та 13.03.2014
року надсилав позивачці ОСОБА_2 поштові
перекази на суму 400 грн. кожен, які йому
повернуті у зв'язку з відмовою від
одержання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК
України, яка передбачає підстави
позбавлення батьківських прав, мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: 1) не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2) ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами; 5)
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 30 березня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками. Хронічний алкоголізм
батьків і захворювання їх на
наркоманію мають бути підтверджені
відповідними медичними висновками.
Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК України). Це означає, що позбавлення
батьківських прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач протягом тривалого часу
ухиляються від належного виконання
своїх обов'язків по вихованню та
утриманню сина, матеріально допомоги
на його утримання не надає, не
піклується про його фізичний, духовний
та моральний розвиток, чим порушуються
права дітити на належне батьківське
виховання, враховуючи інтереси
неповнолітніх та діючи у найвищих
інтересах дітей для забезпечення
стабільних та гармонійних умов їх
життя і правильно керуючись ст.ст.164-166
СК України, дійшов вірного висновку, що
позов є доведеним та обґрунтованим, в
зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
викладені в рішенні, відповідають
вимогам закону та обставинам справи.

Крім того, Орган опіки й піклування -
Переяслав-Хмельницька районна
державна адміністрація, 17.10.2013 р. надала
висновок про доцільність позбавлення
відповідача батьківських прав
відносно його малолітнього сина
ОСОБА_3, 2009 року народження, мотивуючи
своє рішення тим, що батько ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Інших доводів, які б спростували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, апеляційна
скарга апелянта не містить.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, правильно
встановлено правові відносини сторін,
дана належна правова оцінка доказам у
справі, висновки місцевого суду
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Переяслав - Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 11 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: