Справа № 304/347/14-ц
Провадження № 2/304/153/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2014 рокум. Перечин
Перечинський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого - судді - Ганька І. І.,
при секретарі - Соханич Л.Ю.,
за участю представника позивачки -
представника органу опіки
та піклування Перечинської РДА -
прокурора - Машкаринець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - орган опіки та
піклування Перечинської районної
державної адміністрації Закарпатської
області про збільшення розміру
аліментів, надання дозволу на
виготовлення проїзного документу для
виїзду дитини за кордон та надання
дозволу на виїзд дитини за кордон, -
Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом, у якому просить збільшити
розмір аліментів, який утримується з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання
дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
встановити його в сумі 515 грн.
щомісячно; дозволити ОСОБА_3 без згоди
батька ОСОБА_4 виготовити проїзний
документ для виїзду дитини за межі
України; дозволити ОСОБА_3 тимчасові
поїздки за кордон з дитиною ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу
другого з батьків. Свої позовні вимоги
мотивує тим, що рішенням Перечинського
районного суду від 27 червня 2013 року
шлюб між нею і відповідачем розірвано
та стягнуто аліменти на її користь на
утримання спільної дитини ОСОБА_6 в
розмірі 490 грн. щомісячно, починаючи з 10
січня 2013 року і до досягнення нею
повноліття. Відповідач не підтримує
ніяких стосунків з дитиною, не здійснює
її виховання, не турбується нею, не
проявляє батьківського піклування та
турботи. Крім цього, незважаючи на
існування судового рішення про
стягнення з нього аліментів, ніяких
коштів на утримання дитини не надає.
Вважає, що оскільки з моменту винесення
рішення суду у неї змінився
матеріальний стан, прожитковий мінімум
на дитину відповідного віку збільшився
та відповідно до Закону України «Про
державний бюджет на 2014 рік» становить 1
032 грн., тому відповідач повинен
сплачувати половину з такого, тобто 515
грн. Крім цього, вона з метою належного
забезпечення доньки коштами на
проживання була змушена виїхати на
роботу до Російської Федерації. Однак
відповідач безпідставно відмовляється
надати згоду на виїзд їх дитини разом з
нею за межі України, що шкодить
інтересам дитини, не сприяє її
всебічному та гармонійному розвитку,
порушує її право на повний та
гармонійний розвиток особистості та
вказує на зловживання відповідачем
своїми батьківськими обов'язками, а
тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 про час і місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, причину неявки не
повідомив, а тому суд зі згоди
представника позивачки ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Прокурор Машкаринець Т.М. у судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечила.

Представник органу опіки та піклування
Перечинської районної державної
адміністрації Набокова І.Ю. підтримала
позов, просила його задовольнити, та
вважає, що дозвіл на виготовлення
проїзного документа дитини та дозвіл
на виїзд дитини за кордон відповідає
інтересам малолітньої дитини.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Перечинського
районного суду від 27 червня 2013 року
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано та
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в
розмірі 490 грн. щомісячно, починаючи з 10
січня 2013 року і до досягнення нею
повноліття (а. с. 7).

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачка на території України
офіційно не працює, виїжджає на
заробітки в Російську Федерацію (а. с.
28-31). Крім цього, відповідач з моменту
присудження аліментів такі взагалі не
сплачує, заборгованість станом на 03
червня 2014 року становить 8 330 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості по аліментах відділу
ДВС Тячівського районного управління
юстиції від 03 червня 2014 року (а. с. 40).

Таким чином враховуючи те, що обов'язок
утримувати дітей є рівною мірою
обов'язком як матері, так і батька, та з
урахуванням положень ст. 182 СК України,
а також майнового стану сторін, а саме
того, що позивачка офіційно ніде не
працює, потребує фінансової допомоги
на утримання дитини з боку відповідача,
який є особою працездатного віку і в
матеріалах справи немає відомостей про
будь-які його зобов'язання по
матеріальному утриманню інших осіб,
суд приходить до висновку про
можливість збільшення розміру
аліментів, які підлягають стягненню з
відповідача, до 515 грн. щомісячно.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму
Верховного суду України № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року у новому розмірі аліменти
необхідно стягувати з позивача,
починаючи з дня набрання рішенням
законної сили.

Що стосується позовної вимоги щодо
надання дозволу без згоди батька
виготовити проїзний документ для
виїзду дитини за межі України та на
тимчасові поїздки позивачки за кордон
з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди та супроводу другого з батьків,
то суд приходить до наступного.

Статтею 33 Конституції України
гарантується право кожного, хто на
законних підставах перебуває на
території України, на свободу
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом,
та повертатися в Україну.

Конвенція про права дитини, прийнята
44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20
листопада 1989 року і ратифікована
Постановою Верховної Ради України від
27 лютого 1991 року, передбачає, що
Держави-учасниці поважають право
дитини та її батьків залишати будь-яку
країну, включаючи власну, і повертатися
в свою країну, щодо права залишати
будь-яку країну діють лише такі
обмеження, які встановлені законом і
необхідні для охорони державної
безпеки, громадського порядку (order public),
здоров'я чи моралі населення або прав і
свобод інших осіб і сумісні з визнаними
в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п.
2).

Із вказаними нормами кореспондуються
положення ст. 313 ЦК України, відповідно
до яких фізична особа має право на
свободу пересування (ч. 1), фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними (ч. 3), фізична
особа може бути обмежена у здійсненні
права на пересування лише у випадках,
встановлених законом (ч. 4), а також
аналогічні положення ст.1 спеціального
законодавчого акту - Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України».

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Перечинського районного суду
від 27 червня 2013 року дитину - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати при
матері, тобто при позивачці (а. с. 7).

Як встановлено в судовому засіданні,
позивачка працює в Російській
Федерації, у зв'язку з чим має намір
виїжджати за межі України разом з
дитиною, а також для її відпочинку та
оздоровлення без згоди і супроводу
батька, однак до теперішнього часу не
може виготовити проїзний документ для
виїзду дитини за межі України та не має
нотаріально посвідченої згоди батька
дитини - ОСОБА_4 на її виїзд за кордон.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно із Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затвердженими
Постановою КМ України № 231 від 31
березня 1995 року, за наявності
заперечень одного з батьків
паспорт/проїзний документ дитини може
бути оформлено на підставі рішення
суду (п.18).

Відповідно до п. 1 ч. 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженого
Постановою КМУ № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України» від 27 січня 1995
року встановлено, що виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

У статті 141 Сімейного кодексу України
визначена рівність прав і обов'язків
батьків відносно дитини.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що
бажання позивачки отримати дозвіл на
виготовлення проїзного документа та
виїзд за кордон неповнолітньої дитини
узгоджується з її правами та
обов'язками, що передбачені Сімейним
кодексом України, а також те, що
оскільки відповідач відмовляється
надати таку згоду добровільно, що
фактично перешкоджає проживанню
дитини із матір'ю, роз'єднує їх, а отже
порушує права як дитини, так і матері,
суд приходить до висновку, що позов в
цій частині в межах надання дозволу
строком на один рік також є
обґрунтованим та підлягає до
задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача, що відповідає положенням
ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 33 Конституції України, ст. ст. 141, 155,
182, 192 СК України, ст. ст. 29, 313 ЦК України,
ст. ст. 10, 11, 88, 158, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - орган опіки та
піклування Перечинської районної
державної адміністрації Закарпатської
області про збільшення розміру
аліментів, надання дозволу на
виготовлення проїзного документу для
виїзду дитини за кордон та надання
дозволу на виїзд дитини за кордон -
задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, стягнутих
рішенням Перечинського районного суду
Закарпатської області від 27 червня 2013
року у твердій грошовій сумі з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 на утримання доньки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до суми у 515
(п'ятсот п'ятнадцять) гривень 00 коп.
щомісячно, починаючи з дня набрання
рішенням законної сили і до досягнення
дитиною повноліття.

Надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення
проїзного документу для виїзду за межі
України та дозвіл на виїзд малолітньої
доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон
в супроводі матері - ОСОБА_3 без
письмової згоди та супроводу батька -
ОСОБА_4 строком на 1 (один) рік.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: Ганько І. І.