Справа № Провадження №2/364/175/14
22-ц/780/4754/14 Головуючий у І інстанції
Яковенко О.М,Категорія9Доповідач у 2
інстанціїПоліщук М.А. 21.08.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Володарського районного суду
Київської області від 2 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
однією сім'єю та поділ спільного
майна подружжя,-

В С
Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_3
звернувся в суд із вказаним позовом
і просив встановити факт проживання
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з червня 2003 року по
січень 2013 року, визнати об'єктом
права спільної сумісної власності
майно: автомобіль марки «ВАЗ 21150»
номер кузова НОМЕР_3 державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 70
000грн., автопричіп ПФ-01 Фермер, 1998 року
випуску державний номерний знак
НОМЕР_2 вартістю 5000грн., грошові кошти
в сумі 253 402,56грн., які знаходились на
депозитних рахунках в банку відкриті
на ім.'я ОСОБА_4 та поділити вказане
майно між сторонами наступним чином:
визнати за позивачем право власності
на 12 частину автомобіля марки «ВАЗ
21150» номер кузова НОМЕР_3 державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 70
000грн., на 12 частину автопричіпу ПФ-01
Фермер, 1998 року випуску державний
номерний знак НОМЕР_2 вартістю 5000грн.,
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
12 частину грошових коштів в сумі 126
701,40грн., які знаходились на
депозитних рахунках в банку на ім.'я
ОСОБА_4

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що в
період з 22.12.1995 року вони із ОСОБА_4
уклали шлюб, в якому проживали до 4
червня 2003 року, коли шлюб розірвано.

Проживаючи в шлюбі в 1998 році
придбали автопричіп ПФ-01 Фермер, 1998
року випуску державний номерний знак
НОМЕР_2 вартістю 5000грн. Посилався на
те, що після розірвання шлюбу
продовжували проживати однією сім'єю,
мали спільні права та обов'язки. В
цей період за час спільного
проживання набули наступне майно:
автомобіль марки «ВАЗ 21150» номер
кузова НОМЕР_3 державний номерний
знак НОМЕР_1, вартістю 70 000грн., та
грошові кошти в сумі 253 402,56грн., які
поклали на депозитні рахунки в банку
на ім.'я ОСОБА_4 Взаємної згоди щодо
поділу майна не досягли.

Рішенням Володарського районного суду
Київської області від 2 липня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким заявлений ним позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, незаконність і
необґрунтованість рішення суду.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення
апеляційної скарги із наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову
в задоволенні частини позову про
поділ майна, нажитого за час
сумісного проживання у шлюбі -
причіпу, суд виходив із того, що
позивачем за вимогами про поділ
автопричіпу ПФ-01 Фермер пропущено
строк позовної давності.

Відмовляючи в іншій частині вимог
про встановлення факту проживання
однією сім'єю та поділ спільного
майна подружжя, суд обґрунтовував
ухвалене рішення недоведеністю
позовних вимог в цій частині,
вказавши, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів про
те, що він надавав кошти для
придбання автомобіля марки «ВАЗ 21150»
державний номерний знак НОМЕР_1 та
відкриття в банку депозитних
рахунків на ім.'я ОСОБА_4

В рішенні суду також зазначено, що
сам по собі факт спільного
проживання без реєстрації шлюбу, без
визначення ступеня його участі
працею і коштами у створенні
власності не може бути підставою для
визнання права власності на
половину спірного майна.

Колегія суддів не погоджується із
висновками суду щодо відмови в
позові про поділ спільного майна
подружжя - автопричіпу ПФ-01 Фермер за
пропуском строку позовної давності,
так як вони не відповідають вимогам
закону.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживали в
зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1995
року по 4 червня 2003 року, коли шлюб
між ними розірвано рішенням суду.

Від сумісного проживання у шлюбі
сторони дітей не мають.

За час сумісного проживання у шлюбі
сторони придбали автопричіп ПФ-01
Фермер, 1998 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2, вартістю 5000грн.,
який 28 листопада 1998 року
зареєстровано на ім.'я ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу сторони
продовжили проживати у будинку№6 по
вул..Горького в с.м.т.Володарка
Київської області, який належить на
праві власності ОСОБА_4

Після розірвання шлюбу на ім.'я
ОСОБА_4 24.11.2007 року зареєстровано
автомобіль марки «ВАЗ 21150» номер
кузова НОМЕР_3 державний номерний
знак НОМЕР_1.

Також в період в 2006 - 2008 роках на
ім.'я ОСОБА_4 у ПАТ «КБ Приватбанк»
були відкриті депозитні рахунки, на
яких знаходились грошові кошти в
сумі 253 402, 56грн.

На час вирішення спору депозитні
рахунки закриті, грошові кошти зняті
ОСОБА_4

В рішенні суду вірно зазначено, що
на час придбання сторонами у шлюбі
автопричіпу ПФ-01 Фермер, 1998 року
випуску діяли положення КПШС України.

Відповідно до ст.29 КПШС України для
вимоги про поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю
розведеного подружжя, встановлюється
трирічний строк позовної давності.

Згідно із положеннями статей 75, 76 ЦК
УРСР ( в редакції 1963 року), які
відповідно до ч.6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
підлягають застосуванню, позовна
давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від заяви сторін.

Перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов.

Право на позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Як встановлено судом першої
інстанції після розірвання шлюбу і
до пред'явлення позову ОСОБА_3
продовжував проживати в будинку№6
по вул..Горького в с.м.т.Володарка
Київської області, який належить на
праві власності ОСОБА_4

30 травня 2013 року ОСОБА_3 отримав
свідоцтво про розірвання шлюбу.

З пояснень позивача вони разом
користувались автопричіпом ПФ-01
Фермер, 1998 року випуску.

Колегія суддів вважає обґрунтованими
посилання апелянта на те, що про
порушення свого права на
користування вказаним майном він
дізнався в січні 2013 року, коли
позивач припинив проживання у
будинку, який належить відповідачу.

За таких обставин, оскільки з
позовом в суд позивач звернувся в
квітні 2014 року, про порушення свого
права на користування автопричіпом
дізнався в січні 2013 року, то ним не
пропущено встановлений ст.29 КПШС
України строк позовної давності.

Відповідно до ст.309 ЦПК України,
оскільки в частині позовних вимог
про поділ майна подружжя - автопричіпу
ПФ-01 Фермер суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, рішення в цій
частині підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення, яким
позов в цій частині вимог
задовольнити.

Визнати об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 майно: автопричіп ПФ-01 Фермер,
1998 року випуску державний номерний
знак НОМЕР_2, вартістю 5000грн.

Поділити спільне майно подружжя і
визнати за ОСОБА_3 право власності
на 12 частину автопричіпу ПФ-01 Фермер,
1998 року випуску державний номерний
знак НОМЕР_2, вартістю 2500грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
12 частину автопричіпу ПФ-01 Фермер, 1998
року випуску державний номерний знак
НОМЕР_2, вартістю 2500грн.

Разом із тим колегія суддів
погоджується із висновками суду про
відмову в задоволенні позовних
вимог в частині встановлення факту
проживання однією сім'єю та поділу
спільного майна подружжя, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України
визначено, що доказування (а, отже, і
рішення суду) не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Судом встановлено, що хоча ОСОБА_3
після розірвання шлюбу і продовжував
проживати в будинку, який належить
ОСОБА_4, проте доказів того, що між
ними склались відносини, притаманні
подружжю, а саме ведення спільного
господарства, спільний бюджет,
взаємні права та обов'язки позивачем
не надано.

Встановлено, що ОСОБА_4 4 червня 2003
року отримала на своє ім.'я свідоцтво
про розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію з 18.05.2005 року ОСОБА_4
зареєстрована як фізична особа-
підприємець.

ОСОБА_3 не спростував заперечення
ОСОБА_4 стосовно того, що автомобіль
«ВАЗ-21150» придбано за її особисті
кошти та того, що на рахунках у
банківській установі знаходились
також її особисті кошти, отримані
від підприємницької діяльності.

Не надано позивачем і доказів
надання коштів на придбання
автомобіля та відкриття депозитних
рахунків на ім.'я відповідача.

Встановивши вказані обставини
справи, суд правильно виходив із
того, що сам факт спільного проживання
без реєстрації шлюбу, без
установлення ведення спільного
господарства, побуту та бюджету не є
підставою для визнання права власності
на половину майна за кожною зі сторін.

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-66 цс 13 від 18 березня 2013 року, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Доводи апеляційної скарги на те, що
суд необґрунтовано відмовив в
задоволенні вимог про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу і не врахував при
цьому показів свідків є
необґрунтованими.

Вирішуючи спір, суд врахував всі
докази, надані сторонами і прийшов
до законного і обґрунтованого
висновку про недоведеність позовних
вимог про встановлення факту
проживання однією сім'єю та поділ
спільного майна, нажитого на ім.'я
ОСОБА_4 після розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду
Київської області від 2 липня 2014 року в
частині позовних вимог про поділ
майна подружжя - автопричіпу ПФ-01
Фермер скасувати і в цій частині
ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя - автопричіпу
ПФ-01 Фермер задовольнити.

Визнати об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 майно: автопричіп ПФ-01 Фермер,
1998 року випуску державний номерний
знак НОМЕР_2, вартістю 5000грн.

Поділити спільне майно подружжя і
визнати за ОСОБА_3 право власності
на 12 частину автопричіпу ПФ-01 Фермер,
1998 року випуску державний номерний
знак НОМЕР_2, вартістю 2500грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
12 частину автопричіпу ПФ-01 Фермер, 1998
року випуску державний номерний знак
НОМЕР_2, вартістю 2500грн.

В іншій частині рішення Володарського
районного суду Київської області від 2
липня 2014 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: