печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарі - Шалапуді В.П.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Пухти А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
про застосування наслідків
недійсності правочину

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" про
застосування наслідків недійсності
правочину. В обґрунтування позовних
вимог зазначає, що 03.11.2011 року з
відповідачем був укладений договір №
003-25002-31111 на відкриття карткового
рахунку та обслуговування платіжної
картки, відповідно до якого банк
відкриває держателю картковий рахунок
НОМЕР_1 в національній валюті України -
гривні, випускає та надає держателю
платіжну картку, а також ПІН-код до
картки. Згідно п. 1.3 договору банк
відкриває держателю кредитну лінію на
загальну суму 10000 грн., та на день
укладання цього договору встановлює
ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі
10000,00 грн. Вказує на те, що вищевказаний
договір, в силу норми ч. 2 ст. 215 ЦПК
України, є недійсним, оскільки в
договорі відсутня печатка відповідача.
Зазначає, що при користуванні
платіжної картки, позивачем була
виявлена невідповідність його
рахунків по оплаті по кредитній картці
з рахунку банку. На неодноразові
звернення про надання інформації
стосовно операцій по кредитній картці,
відповідач інформації не надає, чим
порушує права позивача. Просить
задовольнити позовні вимоги та
застосувати наслідки недійсності
договору від 03.11.2011 року на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з викладених
в ньому підстав, просив задовольнити.

Представник відповідача просив в
позові відмовити, посилаючись на те, що
твердження позивача є хибними, а
доводи, викладені в позовній заяві, не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
приходить до наступного.

Встановлено, що 03.11.2011 року між ОСОБА_3
та АТ «Дельта Банк» було укладено
договір № 003-25002-031111 на відкриття
поточного рахунку з використанням
платіжної картки та обслуговування
платіжної картки, відповідно до якого
банк відкриває держателю картковий
рахунок НОМЕР_1 в національній валюті
України - гривні, випускає та надає
держателю платіжну картку, а також
ПІН-код до картки. Згідно п. 1.3 договору
банк відкриває держателю кредитну
лінію на загальну суму 10000 грн. та на
день укладання цього договору
встановлює ліміт кредитної лінії на
рахунку в сумі 10000,00 грн.

Відповідач свої зобов'язання за
договором виконав, надав позивачу
кредитні кошти, що не заперечувалось
сторонами в судовому засіданні.

Грошові кошти мають бути повернуті в
тій самій валюті, в якій і одержані та в
кількості, що відповідає умовам
кредитного договору разом з
нарахованими процентами та іншими
платежами.

В судовому засіданні представник АТ
"Дельта Банк" вказав на те, що позивач в
повній мірі ознайомлена з умовами
надання кредиту, в тому числі вартістю
кредиту, його особливостями,
перевагами та недоліками, а також іншою
інформацією згідно з вимогами
законодавства, вся надана інформація
їй цілком зрозуміла та не потребує
додаткового тлумачення.

З досліджених судом матеріалів, а саме
оригіналу договору, наданого
представником відповідача в судовому
засіданні, вбачається, що він
підписаний з однієї сторони
власноручно позивачем ОСОБА_3, а з
другої сторони - представником АТ
«Дельта Банк» Бернік І.В., що діяла на
підставі довіреності від 01.08.2011 року та
скріплений печаткою банку.

Статтею 215 ЦК України закріплено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ч. 3 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання позивача на те, що в договорі
відсутня печатка банку, не може бути
прийнята судом до уваги, оскільки
оригінал договору досліджувався в
судовому засіданні, а тому це не є
підставою для звільнення позивача від
виконання зобов'язань або
відповідальності за їх порушення,
оскільки позивач сам уклав договір на
підставі вільного волевиявлення, і,
ставлячи підпис, вважав його
справедливим.

Верховний Суд України відповідно до
Узагальнень Практики розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними вказує, що
помилка внаслідок власного
недбальства чи незнання закону однією
із сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі ст. 233 ЦК України, якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на край невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин.

Тобто, при підписанні договору, всі
передбачені чинним законодавством
вимоги для укладення договорів були
дотримані, договір містить всі
передбачені чинним законодавством
відомості, дотримано всіх вимог щодо
змісту та форми його укладення, а тому
не вбачається підстав стверджувати про
невідповідність його умов вимогам
законодавства, на що позивач
посилається у своїй позовній заяві.

Відповідно до ст. 215 та ст. 203 ЦК України,
підстав для визнання договору
недійсним не встановлено, тому позов є
безпідставним та задоволенню не
підлягає.

Аналізуючи зібрані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_3 не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні та не підлягають
задоволенню, оскільки договір №
003-25002-031111 на відкриття поточного
рахунку з використанням платіжної
картки та обслуговування платіжної
картки від 03.11.2011 був укладений
позивачем на підставі вільного
волевиявлення та банком були дотримані
всі вимоги щодо його укладання, тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 207, 215, 638, 1054, 1055
ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57-61, 209,
212-215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" про застосування
наслідків недійсності правочину
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення через Печерський
районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги,
рішення набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
К.О. Середа