Справа № 464/2702/13
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/2329/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача
ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 31 травня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3, і з врахуванням
заяв від 02.04.2013 року, 24.05.2013 року та 31.05.2013
року про уточнення позовних вимог,
просив зобов"язати відповідача знести
самовільно збудовані господарські
будівлі, розташовані на межі суміжних
земельних ділянок по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 від літери «Б» до літери «В» з
південної сторони земельної ділянки,
кадастровий номер -03-004-0024 та
зобов"язати відповідача не чинити
перешкод у встановленні межових споруд
(огорожі) вздовж межі суміжних
земельних ділянок по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 відповідно до меж,
встановлених в плані меж земельної
ділянки та кадастровому плані
земельної ділянки кадастровий номер
-03-004-0024, а саме з південної сторони
вказаної земельної ділянки від літери
«Б» до літери «В».

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 31 травня 2013 року позов
задоволено.

З урахуванням ухвали Сихівського
районного суду Львова від 17 липня 2013
року про виправлення описки, допущеної
при постановленні рішення від 31 травня
2013 року зобов»язано ОСОБА_3 знести
самовільні збудовані господарські
будівлі, розташовані по межі суміжних
земельних ділянок по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2: від літери Б до літери В згідно
плану меж земельної ділянки з
південної сторони земельної ділянки
кадастровий номер -03-004-0024.
Зобов»язано ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_4 у встановлені межових споруд
/огорожі/ вздовж межі суміжних
земельних ділянок по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2, відповідно до меж,
встановлених у плані земельної ділянки
та кадастровому плані земельної
ділянки, кадастровий номер
-03-004-0024, зокрема з південної
сторони ділянки від літери Б до літери
В у межах належної ОСОБА_4 земельної
ділянки.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржила відповідач ОСОБА_3

Просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Мотивує тим, що незважаючи на
наявність у неї всіх
правовстановлюючих документів на всі
господарські та житлові будівлі та
незважаючи на те, що позивачем не було
зазначено, які саме господарські
будівлі були споруджені нею
(відповідачем) самочинно і судом не
було встановлено чи дійсно нею
(відповідачем) було споруджено
самочинно будь-які господарські
будівлі та споруди, як не було
встановлено і де вони розташовані та
їхні які технічні характеристики, -
судом першої інстанції необґрунтовано
ухвалено рішення про зобов"язання її
знести самочинно збудовані
господарські будівлі без вказівки,
які саме та без зазначення як вони
позначені згідно технічного паспорта .

Враховуючи ту обставину, що при
розгляді даної справи судом першої
інстанції не було встановлено чи
дійсно нею чиняться відповідачу
будь-які перешкоди, в чому такі
полягають та докази, які б
підтверджували обставини на які
посилався позивач і в рішенні суду не
зазначено, яким чином вона перешкоджає
позивачеві у встановленні межових
знаків, вважає, що у суду не було
правових підстав і для задоволення
позовних вимог в частині зобов"язання
не чинити перешкод у встановленні
межових споруд (огорожі) вздовж межі
суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2. Крім цього судом не
враховано, що рішенням Апеляційного
суду Львівської області від 22 березня
2011 року у справі за її позовом до ОСОБА_4
останнього зобов"язано не чинити її -
ОСОБА_3 перешкод у відновленні межових
знаків між земельними ділянками, що
належать ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 по
АДРЕСА_2.

При розгляді справи в суді
апеляційної інстанції апелянт доводи
апеляційної скарги підтримала.

Представник позивача - Козак О.В.
з врахуванням матеріалів справи, в
тому числі отриманих даних бюро
технічної інвентаризації на ухвалу
суду апеляційної інстанції про
забезпечення доказів, висловилась про
часткове задоволення апеляційної
скарги та ухвалення нового рішення про
зобов»язання відповідача знести
господарську споруду під літерою «Ж»
за відсутності доказів про законне її
спорудження, а також просить врахувати,
що позивач ставить питання про
усунення перешкод на облаштування
огорожі між будинковолодіннями
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на території своєї
земельної ділянки.

Інші учасники в судове засідання
не з»явились. Належно повідомлені про
розгляд справи за апеляційною скаргою,
про що до справи долучено розписки про
одержання повідомлень. Колегія суддів
вважає можливим продовжувати розгляд
справи у відсутності учасників
процесу, які не з»явились, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали витребуваних
судом апеляційної інстанції
матеріалів інвентаризаційних справи
по будинкам, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення виходячи з
таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповіднсті до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду
першої інстанції таким вимогам не
відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідно до ст. 391 ЦК
України, власник має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування і розпорядження
своїм майном.

Матеріалами справи встановлено,
що позивачу ОСОБА_4 на праві власності
належить земельна ділянка по АДРЕСА_1,
про що до справи долучено копію
Державного акту на право власності на
земельну ділянку від 06.03.2007 року.

Відповідач ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки по АДРЕСА_2, що
стверджується Державним актом про
право власності на земельну ділянку
від 12.02.2009 року. На земельних ділянках
знаходяться будинковолодіння сторін,
зареєстрованих по цим же адресам.

Між сторонами немає спору щодо
розміру земельних ділянок та
визначення межі між такими ділянками .

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд послався на Державні
будівельні норми «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень, ДБН 360-92»
затверджених Наказом
Держкоммістобудування від 17.04.1992 року
№44, для догляду за будівлями і
здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступної конструкції стіни
потрібно приймати не менше 1,0 м ; при
цьому, повинно бути забезпечене
влаштування необхідних
інженерно-технічних заходів, що
запобігатимуть стіканню атмосферних
опадів з покрівель та карнізів
будівель на територію суміжних
ділянок.

З посиланням на п. 2.21 ДБН 79-92
«Житлові будинки для індивідуальних
забудовників України» передбачено, що
ділянки житлових будинків можуть бути
огороджені з боку вулиці та сусідніх
ділянок огорожами».

З посиланням на матеріали
інвентаризаційних справ убачається, що
до об»єктів права власності по АДРЕСА_2
не віднесено самовільні споруди та з
посиланням на лист Департаменту
містобудування ЛМР від 18.04.2013 року
будівництво господарських споруд по
вказаній адресі управління не
погоджувало та припис ЛКП «Житловик
-С» від 25.06.2010 року, 26.04.2013 року з
пропозицією ОСОБА_3 навести належний
санітарний стан на прибудинковій
території та здійсненній самовільно
споруді для утримання птиці - суд
вважав встановленим, що відповідач
ОСОБА_3 своїми діями обмежує право
власності позивача та чинить перешкоди
у використанні належної йому
земельної ділянки на власний розсуд.

З врахуванням таких мотивів суд
прийшов до висновку про задоволення
позову .

З обґрунтованістю таких висновків
суду першої інстанції судова колегія
не погоджується, виходячи з таких
мотивів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України
встановлено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об"єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв"язок
доказів у їх сукупності.

Самим позивачем не зазначено, які
саме господарські будівлі, на його
думку, споруджені відповідачем
самочинно та не надано суду першої
інстанції доказів, які б свідчили про
те, що господарські будівлі
відповідача розташовані саме на межі
земельних ділянок сторін і судом
першої інстанції таких обставин не
встановлено.

Письмові докази, на які
послався суд першої інстанції як на
докази обґрунтованості позовних вимог
не містять фактичних даних, на підставі
яких можна дійти висновку про
обґрунтованість позову позивача.

З врахуванням вимог ч.2 ст. 303 та ч.
1 ст. 304 ЦПК України - судом Апеляційної
інстанції задоволено клопотання
позивача про забезпечення доказів.

Ухвалою апеляційного суду на
підставі ст.ст. 133-135 ЦПК України
зобов»язано ОКП ЛОДА «БТІ та ЕО»
провести технічну інвентаризацію
господарських будівель та споруд на
межі земельних ділянок сторін та
скерувати суду апеляційної інстанції
дані за результатами огляду із
зазначенням даних про наявність таких
споруд та направити матеріали
інвентаризаційних справ по
будинковолодінням.

На виконання означеної ухвали
04.08.3014 року Обласне комунальне
підприємство «БТІ та ЕО» надало суду
інформацію листом від 04.08.2014 року № 3670,
згідно якого станом на 17.07.2014 року
проведено обстеження будівель та
споруд за адресою АДРЕСА_2, які
знаходяться на земельній ділянці 0, 0532
га для обслуговування будинку.
Встановлено, що самочинного
будівництва та перепланувань на
земельній ділянці немає. Водночас на
земельній ділянці позивача ОСОБА_4
/АДРЕСА_1 встановлено наявність
фундаменту розміром 6,95 м.п. на 4, 10 м. п.
+2,55 м.п х 4,85 м.п і документів на
будівництво БТІ не подано.
Встановлено, що і на земельній ділянці
іншого власника по АДРЕСА_3, котра
межує з іншого боку із ділянкою АДРЕСА_2
- немає самочинно споруджених
господарських будівель.

Враховуючи пояснення
представника позивача при розгляді
справи за апеляційною скаргою про
необхідність ухвалення рішення в
частині зобов»яязання ОСОБА_3 знести
господарську споруду позначену під
літерою «Ж», то за даними цієї ж
відповіді БТІ та ЕО - господарська
споруда під літерою «Ж» також була
об»єктом огляду і даних про її
самочинне спорудження інформація БТІ
не містить.

Колегія суддів звертає увагу, що
згідно заяви позивача від 24.05.2013 року
про уточнення позовних вимог - ОСОБА_4
просив зобов»язати відповідача знести
самочинно споруджені господарські
споруди на межі ділянок, між літерами
«Б» та «В», про що суд першої інстанції
ухвалив рішення.

З врахуванням матеріалів
інвентаризаційних справ, вказані
літери є позначеннями межі між
будинковолодіннями АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_2.

Однак судом апеляційної інстанції
всебічно перевірено обґрунтованість
апеляційної скарги відповідача та
з»ясовано, що доказів наявності
самочинних споруд на межі земельних
ділянок сторін, тобто АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 - позивачем не надано і не
здобуто таких в процесі вирішення
спору в суді першої та апеляційної
інстанції. Відсутні докази наявності
таких споруд на межі ділянок
позначеною між точками «Б» та «В», про
знесення яких ухвалено судом рішення і
така межа розділяє земельні ділянки
відповідачки та іншої особи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга є
обґрунтованою. В тому числі її мотиви
заслуговують до уваги щодо
безпідставного задоволення вимог про
зобов»язання відповідача не чинити
перешкоди в облаштуванні позивачу
огорожі на межі ділянок сторін.

Позивачем на надано доказів чинення
таких перешкод відповідачем.
Перешкодою у проведенні робіт по
облаштуванню огорожі позивач зазначав
наявність самочинних споруд на межі
ділянок, наявність яких останнім не
доведена.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції щодо підставності позовних
вимог про зобов"язання відповідача
знести самовільно збудовані
господарські будівлі, розташовані на
межі суміжних земельних ділянок та про
зобов"язання відповідача не чинити
перешкод у встановленні межових споруд
(огорожі) вздовж межі суміжних
земельних ділянок,- не ґрунтується на
доказах.

Колегія суддів вважає, що за
таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасування з
ухваленням у справі нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.. ст.. 303,304 п.2 ч.1 ст.
307, п.1,3 ч.1 ст. 309, 313 , ч.2 ст. 314, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 31 травня 2013
року скасувати. Ухвалити у справі нове
рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, знесенні
господарських споруд, зобов»язання не
чинити перешкод у встановленні огорожі
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскарженим у касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосереднього до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді