РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області

у складі:
головуючого -судді Ліхтанської Н.П.

при
секретарі Мельник В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бердянську
цивільну справу за основним та
уточнюючим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,

В С
Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 12 грудня 2013року
звернулася до Бердянського
міськрайонного суду з позовом до
відповідача, в якому просила стягнути з
ОСОБА_2 на свою користь пеню за
прострочку уплати аліментів на
утримання сина ОСОБА_3 в сумі 88362,25грн.

Як вбачається з позовної заяви,
згідно рішенням Бердянського
міськрайонного суду від 23.06.1998року з
відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_1 стягнуті аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку, починаючи з 23.10.1998 року до
повноліття дитини. Рішення набрало
законної сили. Відповідач аліменти
платив не в повному розмірі, або не
сплачував взагалі. Згідно розрахунку
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Бердянського міськрайооного
управління юстиції, заборгованість по
аліментам станом на 01.01.2009року
становить 8517,41грн. за період з серпня
2000року по червень 2008року. На підставі
ст.196 СК України позивач просить
стягнути з відповідача пеню за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 88362,25грн. згідно зробленого
розрахунку, в тому числі за 2000рік-
5386,83грн., за 2001рік 20456,2грн., за 2003рік-
14885,2грн., за 2004рік - 20551,22грн., за 2006рік
5992,8грн. , за 2008рік - 21090,36грн. Також
позивач просить визнати поважними
причини пропуску строку позовної
давності на звернення за судовим
захистом, оскільки відповідач повністю
або частково ухилявся від сплати
аліментів, тому позивач сама
утримувала дитину, але вона не мала
постійного заробітку , не могла
сплатити судовий збір і тому не
зверталася до суду.

У судовому засіданні позивач
підтримала позов у повному обсязі і
зазначила, що вони перебували з
відповідачем у шлюбі з 1995р. по 1998р., від
шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З
1998р. вона повинна отримувати аліменти
від відповідача, але він не платить і
заборгованість по аліментам станом на
01.01.2009року становить 8517,41грн. за період
з серпня 2000року по червень 2008року, а
пеня за цей час складає 88362,25грн., яку
позивач і просить стягнути з
відповідача. Позивач також зазначила,
що вона вже двічі зверталася до суду з
позовними заявами про стягнення пені
за прострочення сплати аліментів,
першим рішенням суду їй було
відмовлено в задоволенні позову, а
другим рішенням позов було задоволено
частково, але тоді вона зверталася з
приводу заборгованості за інші
періоди, а саме за період з 01.01.2007р. по
25.01.2010р., та за період з лютого 2009р. по
жовтень 2012року. Чому не зверталася з
позовом за період з 2000р. по 2008рік
пояснити не може.

Відповідач у судовому засіданні
та в своїх запереченнях позов не визнав
і зазначив, що він не згодний з таким
розрахунком пені, який зроблений
позивачем з урахуванням ч.І ст.182 СК
України із розрахунку 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
бо це не відповідає розміру стягнутих
з нього аліментів згідно рішення суду ,
а саме в розмірі 1/4частиниз усіх видів
заробітку згідно діючого та той час
законодавства. Також не визнає
заборгованість по аліментам за період
з 2000р. по 2004р., оскільки він був
інвалідом армії і аліменти у нього
стягувалися з пенсії. Крім того, ст.196 СК
України почала діяти з 01.01.2004року, і
пеня на заборгованість до цього
періоду не нараховується, також
відповідач вважає, що позивач
пропустила строк позовної давності,
оскільки вже двічі зверталася до суду з
такими позовами, тому відповідач
просить в задоволенні позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасників
процесу, суд вважає позов не
обгрунтованим і не підлягаючим
задоволенню з наступних підстав:

Сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 21.01.1994р. по
08.09.1998р., від якого мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з позивачем і
позивач отримувала від відповідача на
його утримання аліменти в розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітної плати.

Відповідно до рішення
Бердянського міського суду від 23.06.1998р.,
з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто
аліменти на утримання сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
23.10.1998року і до повноліття, що
підтверджується копіями рішення
Бердянського міськрайсуду від 27.01.2010р.,
від 07.02.2013року.

Згідно розрахунку державного
виконавця Куліковаої І.І. відділу ДВС
Бердянського міськрайоного управління
юстиції від 07.02.2014 року, заборгованість
ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на
01.01.2009року складає 8517,41грн.

Відповідно до ст.8 Закону України
«Про охорону дитинства» кожна дитина
має право на рівень життя , достатній
для її фізичного, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють,
несуть відповідальність за створення
необхідних умов для всебічного
розвитку дитини, відповідно до законів
України.

Згідно ст.180 СК України " батьки
зобов"язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття".

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України " При
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов"язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки(пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
платежів за кожний день прострочення.

Ч. 2. Розмір неустойки може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів."

Так, згідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.22 постанови від 15 травня 2006 року № 3
"Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", передбачена ст. 196
СК відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

Відповідно до положень ст..119 ЦПК
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги; зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

Статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
додаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено у судовому засіданні ,
позивач просить стягнути з
відповідача пеню за несплату аліментів
за період з серпня 2000року по червень
2008року.

Враховуючи, що ст.196 СК України набрала
чинности з 1 січня 2004року, суд приходить
до висновку про безпідставність
заявлених позивачем вимог про
стягнення пені за несплату аліментів
за період з серпня 2000 року по
01.01.2004року.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 27.01.2010року
позивачу було відмовлено в позові до
ОСОБА_2 про стягнення пені за
несвоєчасну виплату аліментів за
період з 01.01.2007року по 25.01.2010року і
позивач знову заявила позовні вимоги з
цих самих підстав, в тому числі і за
період за 2008р. в сумі 21090,36грн., тому суд
приходить до висновку, що заперечення
відповідача проти позову в цій частині
є обґрунтованими, а позов щодо
стягнення пені за період за 2008 рік є
таким, що задоволенню не підлягає,
оскільки ці позовні вимоги
розглядалися в іншій справі.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 07.02.2013року
позов позивача було задоволено
частково і стягнуто з ОСОБА_2на її
користь пеню за несвоєчасну виплату
аліментів за період з 01.02.2010року по
31.10.2012року в сумі 1563,81грн.

Позовні вимоги позивача про стягнення
пені за несплату аліментів за 2004р. в
сумі 20551,22грн. та за 2006р. в сумі 5992,8грн.
також не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Державним виконавцем ВДВС
Бердянського МУЮ наданий позивачу
розрахунок заборго ваності ОСОБА_2 по
аліментам помісячно, починаючи з 2004 по
2007ро ки в тому числі. З цих розрахунків
вбачається, що відповідач не ухилявся
від сплати аліментів і практично
кожен місяць здійснював оплату
аліментів, але не в повному обсязі.

Враховуючи, що позивач двічі
зверталася до суду з позовом до
відповідача про стягнення пені за
несплату аліментів в 2009році та в грудні
2012р. і мала можливість заявити всі
позовні вимоги, суд приходить до
висновку про безпідставність
посилання позивача на неможливість
звернутися з суду с таким позовом через
скрутне матеріальне становище. Також
позивачкою не надано доказів злісного
ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення
суду по сплаті аліментів, і суд вважає
необхідним в задоволенні позову
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,119,212-215 ЦПК
України, ст. ст. 180,196 СК України, суд

В
И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Н. П. Ліхтанська