Ухвала

іменем україни

21 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
в акціонерного товариства «ПроКредит
Банк», третя особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 17 грудня 2013 року,

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до публічного в
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» (далі - Банк), третя особа -
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

Позов мотивовано тим, що 22 листопада 2007
року між нею та Банком було укладено
рамкову угоду, за умовами якої останній
надав їй кошти в сумі 44 000 доларів США,
зі сплатою 14 % річних строком на 36
місяців.

Виконання зобов'язань за кредитним
договором забезпечено договором
іпотеки, укладеним цього ж дня між цими
сторонами. Предметом іпотеки є належна
їй двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Зазначала, що 11 серпні 2010 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
вчинено виконавчий напис про звернення
стягнення на вказане нерухоме майно, що
належить їй на праві власності.

Вважала, що виконавчий напис вчинено з
порушенням вимог чинного
законодавства України, тому просить
визнати його таким, що не підлягає
виконанню.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 9 квітня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню
з моменту його вчинення, виконавчий
напис від 11 серпня 2010 року, вчинений
приватним нотаріусом Харківського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 1534, щодо
звернення стягнення на нерухоме майно:
квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_3 на підставі договору
довічного утримання, посвідченого
Третьою харківською державною
нотаріальною конторою 19 травня 1995 року.

У касаційній скарзі Банк просить
скасувати рішення апеляційного суду
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, апеляційний суд
виходив із того, що нотаріус вчинила
виконавчий напис, не отримавши з боку
кредитора документів, що підтверджують
безспірність заборгованості.

Проте даний висновок суперечить
вимогам закону.

Здійснення виконавчого напису
нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88
Закону України «Про нотаріат», ст. 33
Закону України «Про іпотеку»,
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі -
Інструкція), а також Правилами ведення
нотаріального діловодства,
затвердженими наказом Міністерства
юстиції України від 31 грудня 2008 року №
2368/5 (чинними на момент вчинення спірних
виконавчих написів).

Судом встановлено, що 22 листопада 2007
року між ОСОБА_3 та закритим
акціонерним товариством «ПроКредит
Банк», правонаступником якого є Банк
було укладено рамкову угоду (а.с.9-11).

Відповідно до договору іпотеки від 22
листопада 2007 року, іпотекою
забезпечуються усі вимоги
іпотекодержателя, що випливають з
вищевказаної рамкової угоди, укладеної
між іпотекодержателем та боржником.
Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1,
яке належить на праві власності ОСОБА_3
на підставі договору довічного
утримання (а.с. 13-14).

29 січня 2009 року Банком на адресу ОСОБА_3
було надіслано повідомлення про
виникнення заборгованості в сумі 33 061,59
доларів США, яка була отриманою
останньою 3 лютого 2009 року, та вимогу
про повне дострокове погашення кредиту
у повному обсязі протягом 5 днів.
Одночасно боржниця була попереджена
про подальше вжиття заходів до
примусового стягнення заборгованості
у разі неусунення порушень зобов'язань
за рамковою угодою (а.с. 54, 55, 58).

Оскільки дана вимога ОСОБА_3 задоволена
не була, 11 серпня 2010 року було
вчинено виконавчий напис, згідно з яким
було звернено стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_3 (а.с. 50).

За рахунок коштів, отриманих від
реалізації вищевказаної квартири,
надано право Банку частково
задовольнити свої вимоги.

Постановою від 16 серпня 2010 року старшим
державним виконавцем Московського
відділу державної виконавчої служби по
виконавчому напису № 1534 від 11 серпня 2010
року відкрито виконавче провадження
(а.с. 8).

Згідно ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до положень ст. 88 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції
передбачено, що вчинення виконавчого
напису в разі порушення основного
зобов'язання та (або) умов іпотечного
договору здійснюється нотаріусом
після спливу тридцяти днів з моменту
одержання іпотекодавцем та боржником,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушень.

Пунктом 283 Інструкції встановлено, що
для вчинення виконавчого напису
стягувачем або уповноваженим
представником нотаріусу подається
заява, у якій, зокрема, має бути
зазначено: відомості про найменування
і адресу стягувача та боржника; дата та
місце народження боржника - фізичної
особи, місце його роботи; номери
рахунків у банках, кредитних установах,
код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк,
за який має провадитися стягнення;
інформація щодо суми, яка підлягає
стягненню або предметів, що
підлягатимуть витребуванню, включаючи
пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може
містити також іншу інформацію,
необхідну для вчинення виконавчого
напису.

Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року № 20/5,
заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України.

За п. 1 Переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172, для одержання виконавчого напису
подаються документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що
при вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172
для одержання виконавчого напису для
стягнення заборгованості за
нотаріально посвідченими угодами
подаються, зокрема, оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Тобто, вказаними приписами
законодавства встановлено, що нотаріус
при вчиненні виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не встановлює права та обов'язки
учасників правовідносин, а лише
перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку.

З обставин справи вбачається, що
приватному нотаріусу для вчинення
виконавчого напису відповідачем в
підтвердження наявності
заборгованості було подано наступні
документи: оригінал договору іпотеки
від 22 листопада 2007 року; копія рамкової
угоди від 22 листопада 2007 року; копія
договору про надання траншу; копії
вимог про дострокове погашення
заборгованості та виникнення
заборгованості за кредитом на ім'я
ОСОБА_5

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
визначив характер правовідносин між
сторонами у відповідності до закону,
застосував норми матеріального права,
що їх регулюють, надав оцінку усім
доказам, зібраним у справі та дійшов до
правильного правового висновку, що
виконавчий напис від 11 серпня 2010 року,
вчинений приватним нотаріусом
Харківського нотаріального округу
ОСОБА_4, який є предметом спору,
вчинений відповідно до вимог чинного
законодавства,

Апеляційний суд, у
порушення вимог ст. 212 ЦПК України,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
вищезазначених вимог закону до уваги
не взяв, належним чином доводів сторін
не перевірив, не дав вірну оцінку
наданим доказам у їх сукупності.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 17 грудня 2013 року скасувати,
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 9 квітня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О. В. Умнова

І.М. Фаловська