Справа № 654/2465/14-ц
Провадження № 2/654/818/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2014 року
м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд
Херсонської області в складі:

головуючого
суддіФранцішка Ю.В.,
при секретаріТерещенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
Відділ Державної міграційної служби
Голопристанського району в
Херсонській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття особи з
реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
вищевказаним позовом, в якому зазначає,
що їй на праві власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1 В даній
будівлі зареєстровані відповідачі,
однак з 1996 року в ній не проживають.
Реєстрація ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
домоволодінні позивача перешкоджає
власнику реалізовувати свої права щодо
розпорядження своїм майном, а тому вона
звертається до суду та просить визнати
відповідачів такими, що втратили право
на користування житловим будинком
АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації за
вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала на підставах
вказаних в позовній заяві, просила суд
їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, позивачем дано оголошення
про виклик їх до суду в газету, тому суд
вважає, що відповідачі належним чином
повідомлені про день, час та місце
слухання справи та не з'явилися без
поважних причин. За наявності
матеріалів у справі, суд вважає
можливим розглянути позов у
відсутності відповідачів та за згодою
позивача ухвалити рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає ст. 224
ЦПК України.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, причини своєї
неявки суд не повідомили, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши пояснення позивача,
оцінивши представлені документи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з таких підстав:

Правовідносини сторін, щодо володіння
будинком регулюються Житловим
Кодексом України та Цивільним кодексом
України.

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно свідоцтва про право власності
від 13.12.2005 року житловий будинок що
розташований по АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно до ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено,
що ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України)

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України, та
ст. 150 Житлового Кодексу України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
має право на захист права власності
від порушень, не пов'язаних із
позбавленням володіння, а саме, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав
власника житла над правами інших осіб
щодо нього.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України
особу може бути визнано такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням лише внаслідок
відсутності цієї особи без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Згідно довідки Чулаківської сільської
ради, Голопристанського району,
Херсонської області за вих. № 29/674 від
16.06.2014 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на теперішній час
зареєстровані в житловому будинку
АДРЕСА_1 проте не проживають в ньому з
1996 року.

Також згідно п.10 Постанови №2 від 12
квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", якщо особа
була відсутньою понад встановлені
строки без поважних причин, то суд
вправі визнати його таким, що втратив
право на жилплощу.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням проводиться в
судовому порядку.

Таким чином, в зв'язку з відсутністю
відповідачів за місцем реєстрації,
понад 1 рік, останні втратили право на
користування житловим приміщенням
АДРЕСА_1

Крім того, суд вважає за необхідне
залишити без задоволення позовну
вимогу про зняття з реєстрації
відповідачів за адресою: АДРЕСА_1
оскільки згідно ст. 7 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні",
однією з підстав зняття з реєстрації
місця проживання є остаточне рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), а тому під час виконання ст.
11 цього Закону, яка передбачає, що
реєстрація місця проживання та місця
перебування особи здійснюється
відповідним органом спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації,
дана дія буде вчинена цим органом і без
зазначення про це в рішенні суду та
вирішення даного питання не є
компетенцією суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 72, 150, 156 ЖК
України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 208, 213-215, 224-226 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право
на користування будинком АДРЕСА_1

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя: Ю. В. Францішко