Справа № 369/1076/14 Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С,Провадження №
22-ц/780/4674/14 Доповідач у 2 інстанції
ФінагєєвКатегорія 42
РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Верланова С.М., Воробйової Н.С.

за участю секретаря Бобко О.В.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 10
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні, вселення, зобов'язання
вчинити дію та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Києво-Святошинський районний відділ
управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
усунення перешкод в користуванні,
зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом та просив зобов'язати
ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням по
АДРЕСА_2; вселити позивача в зазначений
житловий будинок; зобов'язати
відповідача надати ключі від замків
будинку та стягнути на користь
позивача майнову шкоду, завдану йому
неправомірними діями ОСОБА_2 у розмірі
17 600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі. За час
спільного проживання сторонами було
придбано та за спільні кошти, власною
працею перебудовано та переобладнано
житловий будинок по АДРЕСА_2. В
результаті цього будинок значно
збільшив житлову площу та значно були
покращені умови проживання. Після
розлучення відповідач створила
неможливі умови проживання, між
сторонами склались неприязні стосунки,
ОСОБА_2 постійно чинить перешкоди в
користуванні житлом. Іншого житла
позивач не має. У зв'язку з такими діями
відповідача, позивач вимушений
винаймати житло та нести певні витрати,
які виникли з вини відповідача.

У квітні 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з зустрічним
позовом та просила визнати ОСОБА_1
таким, що втратив право користування
житловим будинком по АДРЕСА_2; усунути
перешкоди в користуванні майном шляхом
виселення ОСОБА_1 з зазначеного
житлового будинку; зобов'язати
Києво-Святошинський районний відділ
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області
здійснити дії щодо зняття з реєстрації
ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що ОСОБА_2, як власник житлового
будинку, має право використовувати
його для власного проживання та
проживання членів своєї сім'ї.
Відповідач ОСОБА_1 на даний час не є
членом її сім'ї, з ним склались
неприязні стосунки, він не проживає в
житловому будинку.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 10
червня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
первісний позов задовольнити, у
задоволенні зустрічного позову
відмовити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що
позивач залишив житло за місцем
реєстрації не з власної волі. Вчинення
перешкод у користуванні будинком
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами. Припинення сімейних
відносин з власником будинку не
позбавляє членів сім'ї права
користування займаним приміщенням. Суд
першої інстанції безпідставно дійшов
висновку, що ОСОБА_1 не проживає у
будинку понад рік.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 12 лютого 2003 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано на підставі рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15 листопада 2012
року.

16 серпня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

Згідно довідки № 1440 від 23 грудня 2013
року виконавчого комітету
Дмитрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області вбачається, що за
вищезазначеною адресою зареєстровані
ОСОБА_2 (заявник, 1981 року народження),
ОСОБА_4 (син, 2003 року народження), ОСОБА_1
(не родич, 1965 року народження), ОСОБА_5
(племінниця, 2006 року народження), ОСОБА_6
(невістка, 1977 року народження).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні первісного позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
належних та допустимих доказів
вчинення ОСОБА_2 позивачу перешкод у
користуванні будинком не надано.
Задовольняючи частково зустрічний
позов, суд першої інстанції керувався
вимогами ст. 405 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника житлового будинку,
які проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку. Припинення сімейних відносин
з власником будинку не позбавляє їх
права користуватися займаним
приміщенням. Таке право вони втрачають
лише в разі вибуття на інше постійне
місце проживання і припинення
внаслідок цього сімейних стосунків з
власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України - кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник відповідача
ОСОБА_2 визнав той факт, що позивачу
відмовляють в праві користування
спірним житловим приміщенням, оскільки
відповідачка вважає, що він не має на це
право.

Отже наявність перешкод в користуванні
позивачем житлом визнано сторонами, а
відтак зазначені обставини не
потребують доведення.

В той же час факти вчинення позивачу
зазначених перешкод підтверджуються
зокрема, рішеннями суду, з яких
вбачається, що відповідач зверталася з
позовними заявами до позивача про
визнання його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням та
про виселення. Крім того, ОСОБА_1
неодноразово звертався до
правоохоронних органів з метою захисту
своїх житлових прав.

На зазначені обставини суд першої
інстанції уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про відсутність
доказів на підтвердження вчинення
позивачу перешкод у користуванні
будинком. Висновки суду в цій частині
не відповідають фактичним обставинам
справи та не ґрунтуються на наявних у
справі доказах.

Разом з тим, вимога про стягнення на
користь позивача майнової шкоди,
завданої неправомірними діями ОСОБА_2 у
розмірі 17 600 грн. не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам особи, а також шкода
завдана майну особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 уклав договір оренди кімнати
АДРЕСА_1 з орендною платою 1 600 грн. у
місяць. Внесення суми у розмірі 17 600
грн. було здійснено ОСОБА_1 на виконання
умов договору оренди, а тому ця сума не
є майновою шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК
України і стягненню на користь
позивача не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову в цій
частині є законними та обґрунтованими,
а апеляційна скарга позивача не
містить жодного доводу на
спростування зазначених висновків.

Також колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції щодо визнання ОСОБА_1 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, навіть якщо ці порушення
не були поєднанні з позбавленням
володіння.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок, користуються ним
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Задовольняючи частково зустрічний
позов, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність ОСОБА_1 за
місцем проживання понад рік та визнав
його таким, що втратив користування
житловим приміщенням.

Зазначені висновки суду є
безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на наданих сторонами
доказах, що є у справі.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 звернулась до суду 10.04.2014 року.
Матеріали справи не містять жодного
доказу на підтвердження відсутності
ОСОБА_1 більше одного року без поважних
причин.

Натомість судом встановлено, що
ОСОБА_1 довгий час не має можливості
проживати у спірному будинку, оскільки
ОСОБА_2 чинить йому перешкоди, що
фактично визнано її представником в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції.

Отже колегія суддів приходить до
висновку, що підстав, передбачених ст.
405 ЦК України для визнання ОСОБА_1 таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням немає.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні іншої частини зустрічних
позовних вимог сторонами не
оскаржувалось, а відтак і в цій частині
не переглядається.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, вселення та в частині
задоволення зустрічного позову
підлягає скасуванню через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення первісного
позову та відмову у задоволенні
зустрічного позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 10
червня 2014 року в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1 та
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні, вселення,
зобов'язання вчинити дію задовольнити
частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні житловим приміщенням по
АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_1 в житлове приміщення по
АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району
Київської області.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
в користуванні житловим приміщенням по
АДРЕСА_2.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - Києво-Святошинський
районний відділ управління Державної
міграційної служби України в Київській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, усунення перешкод в
користуванні, зняття з реєстраційного
обліку відмовити.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 10 червня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Верланов С.М.

Воробйова Н.С.