Справа № 591/1672/14-ц
Провадження № 2/591/986/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 року

м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у
складі: головуючого-судді Янголя Є.В.,
при секретарі Журба А.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Управління державної
міграційної служби України в Сумській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом
про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що вона разом з
відповідачем та їх донькою згідно
ордеру № 858 отримали у користування
АДРЕСА_1 і на даний час зареєстровані за
вказаною адресою. В 2005 році шлюб з
відповідачем було розірвано. В 2006 році
відповідач забрав свої речі та деякі
предмети, а саме холодильник, телевізор
та меблі і добровільно виїхав на
постійне проживання на іншу адресу, а
саме проживає з співмешканкою ОСОБА_3
за адресою АДРЕСА_5. В квартирі АДРЕСА_1
відповідач не проживає з 2006 року, не
несе витрат на утримання квартири,
зазначеною квартирою йому
користуватись ніхто не перешкоджає.
Тому просить визнати відповідача
таким, що втратив користування
житловим приміщенням на підставі ч.2 ст.
107 ЖК України.

В судовому засіданні представники
позивачки позов підтримали.

Представник відповідача позов не
визнав, пояснив, що ОСОБА_2 проживає за
іншою адресою вимушено, так як
позивачкою чиняться перешкоди в
користуванні квартирою.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився.

Суд, вислухавши учасників судового
розгляду, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що з 1976 року сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають доньку.

03 травня 1990 року за заявою ОСОБА_1 на її
родину, що складалась крім неї з
чоловіка ОСОБА_2 та їх доньки ОСОБА_4,
було надано двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 4), в якій останні
зареєструвались та проживали разом до
2006 року. Квартира є неприватизованою до
теперішнього часу.

10 березня 2005 року рішенням Зарічного
районного суду м. Суми шлюб між
сторонами був розірваний, про що видано
свідоцтво 10 серпня 2005 року (а.с. 6).
Розподілу майна подружжя в судовому
порядку не було.

ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи
внаслідок професійного захворювання.

Наведені обставини не заперечувались
та не оспорювались сторонами.

Отже, відповідно до вимог ст.ст. 64, 65 ЖК
України, ОСОБА_2 набув право
користування, як член сім'ї наймача -
ОСОБА_1, на спірну квартиру АДРЕСА_1.

Приблизно з лютого 2006 року відповідач
за спірною адресою не проживає.

Наведені обставини не заперечувались
та не оспорювались сторонами.

Зі змісту ч.2 ст. 107 ЖК України
вбачається, що особа в судовому порядку
визнається втратившою право
користування житловим приміщенням в
день вибуття, якщо вона вибула на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи, щодо яких встановлені обставини.

В провадженні Зарічного районного суду
м. Суми знаходилася цивільна справа за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення
до спірної квартири та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням. За
результатами розгляду справи судом
08.04.2013 року було постановлено рішення,
згідно якого ОСОБА_2 було вселено до
квартири АДРЕСА_1, в задоволенні
зустрічного позову відмовлено за
необгрунтованістю (а.с. 24-25).

Зазначеним рішенням встановлено ряд
обставин, зокрема, що: приблизно в
лютому місяці 2006 року, ОСОБА_2, не маючи
іншого житла, пішов зі спірної квартири
і впродовж певного проміжку часу
проживав у свого двоюрідного брата
близько 2 - 3 місяців, а також 2 - 3 тижні
жив на роботі, де працював до виходу на
пенсію (СМПО ім. Фрунзе); у ОСОБА_2 були
поважні причини відсутності за місцем
проживання, з огляду на те, що після
розірвання шлюбу між ним та колишньою
дружиною, склалися неприязні стосунки,
які зумовили залишення ОСОБА_2 житла;
ОСОБА_2 не втратив до квартири інтересу
та зв'язків з нею, хоча і проживав за
іншими адресами, він продовжував
сплачуватись комунальні послуги за
квартиру в період з 2004 по 2013 роки;
ОСОБА_1 впродовж 2006 - 2013 років приймала
платню від ОСОБА_2 за утримання
квартири, не заперечувала проти цього;
в грудні 2011 року ОСОБА_1 замінила замки
від квартири після чого ОСОБА_2 не було
надано ключів від неї; в 2008 році при
оформленні кредиту на значну суму на
придбання іншого житла для своєї
доньки, ОСОБА_2 виступив поручителем по
їх кредитному зобов'язанню.

Вказані вище обставини, встановлені
рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 08.04.2013 року, свідчать про те, що
ОСОБА_2 вимушено залишив спірну
квартиру та після цього не втратив
інтерес до проживання в ній.

Після винесення зазначеного рішення
ОСОБА_1 здійснювала перешкоди у
вселенні до спірної квартири ОСОБА_2, в
зв'язку з чим останній знову звертався
з позовом до суду та рішенням Зарічного
районного суду м. Суми від 25.12.2013 року
позов ОСОБА_2 було задоволено (а.с. 26-27),
зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 провести
демонтаж врізних замків, якими
обладнані житлові кімнати квартири
АДРЕСА_1.

Також свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що
після винесення судом рішення про
вселення ОСОБА_2 до квартири, останній
попрохав його бути присутнім під час
вселення. В ДВС ОСОБА_2 отримав комплект
ключів від квартири, після чого вони
приїхали разом до квартири АДРЕСА_1.
Позивачка пустила до квартири ОСОБА_2 а
його почала виштовхувати, вела себе
агресивно та конфліктно, казала ОСОБА_2,
що він зайшов до квартири, а тепер може
вийти. Також на дверях в кімнатах були
врізні замки і ОСОБА_1 відмовилася дати
від них ключі.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що в
жовтні 2006 року запропонувала ОСОБА_2
проживати разом з нею, оскільки він
проживав по знайомих. Живуть за адресою
АДРЕСА_5. Площа будинку, в якому вони
проживають, складає 54 кв.м., вона є
власником ? частини будинку, решта
будинку належить її батькам. В
зазначеному будинку проживають на ?
частині її батьки а на іншій ? частині
проживають вона з ОСОБА_2, її донька з
чоловіком та син з невісткою. Також
пояснила, що після того, як ОСОБА_2 ходив
вселятись до своєї квартири, він
повернувся побитий, у нього був
порваний срібний ланцюг та одежа,
сказав, що це в результаті дій доньки та
дружини.

Наявність у відповідача іншого житла
не може вважатись судом підставою для
задоволення позову з огляду на те, що,
по-перше, ОСОБА_2 не є зареєстрованим
власником цього домоволодіння, а
по-друге, діючим законодавством не
передбачено підстав визнання особи
втратившим право користування житлом
внаслідок придбання іншої нерухомості,
з огляду на право вибору місця
проживання (ст. 33 Конституції України).

Не вважає суд підставою для визнання
ОСОБА_2 втратившим право користування
житлом і його проживання з ОСОБА_3 за
іншою адресою, оскільки проживає він за
цією адресою без реєстрації, і в певній
мірі вимушено, з огляду на наведені
вище обставини. І це місце проживання
не може вважатись постійним, з огляду
на значну кількість осіб
зареєстрованих та проживаючих в ньому,
про що суду надала свідчення в судовому
засіданні ОСОБА_3

Допитані в судовому засідання інші
свідки, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не
спростували пояснень позивача,
оскільки вони не володіють інформацією
стосовно суті позову, а саме з приводу
причин залишення позивачем спірного
приміщення та намагання вселитись до
нього, а також не були безпосередніми
свідками подій залишення спірного
приміщення позивачем, а також
намагання вселитись до нього. Про всі
обставини їм відомо або зі слів
позивача, або зі слів відповідачів,
тому суд до їх показів відноситься
критично.

Також суд відноситься критично до
показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_5 так як вони перебувають в
родинних відносинах з ОСОБА_1, є
зацікавленими особами.

Тому суд вважає, що ОСОБА_2 вибув зі
спірної адреси вимушено, а тому
підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана особою, яка була присутня
при оголошенні рішення суду протягом 10
днів з дня його оголошення а особою, яка
не брала участі в розгляді справи,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення до судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Сумської
області через Зарічний районний суд м.
Суми.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано.

Повний текст рішення суду виготовлений
20.08.2014 року.

Суддя
Є.В. Янголь