441/1626/13-ц 2/441/40/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014р. Городоцький районний суд
Львівської області в складі:

головуючої - судді
Перетятько О.В.

за участі секретаря
Сорока М.В.

представників
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Городок
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Городоцької міської ради Львівської
області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами як частку у
спільній подружній власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Городоцької міської ради Львівської
області про визнання права власності
на 1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, як
частку у спільній подружній власності,
вимоги в основному мотивує тим, що
21.02.1963р. між нею та ОСОБА_6 укладено шлюб,
який рішенням суду від 25.08.1993р.
розірвано. За час перебування в шлюбі
вони спільно із чоловіком побудували
будинок по АДРЕСА_1, просить задоволити
позов та визнати за нею право власності
на 1/2 частину спірного житлового
будинку як частку у спільній подружній
власності.

В суді позивачка та її представник
ОСОБА_1 позовну заяву підтримали, з
мотивів, викладених в ній, крім цього,
позивачка пояснила, що спірний будинок
збудований у шлюбі, зданий в
експлуатацію у 1970 р., зареєстрований у
Самбірському МБТІ у 1973 р., тобто під час
шлюбу, вважає, що строк позовної
давності на звернення до суду за
захистом своїх прав не пропустила,
оскільки її право на частку у спільній
сумісній власності подружжя до смерті
ОСОБА_6 не порушувалось і тому її частка
на нерухомість не визначалась, зараз на
житловий будинок претендує син -
ОСОБА_5, тому звернулась з позовом до
суду, просять про задоволення позову.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилась, подала до суду
заяву, в якій позов не заперечує,
просить про розгляд справи без її
участі. (а.с. 95).

Третя особа ОСОБА_4 в суді позов
визнала, просить його задоволити.

Третя особа ОСОБА_5 та його представник
ОСОБА_2 в суді позов заперечили,
вважають його безпідставним у зв'язку
із пропуском позивачкою строку
позовної давності для звернення до
суду, який почався з 25.08.1993 року, тобто з
моменту розірвання шлюбу, просять
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши позивача, представників,
третю особу, вивчивши матеріали справи,
суд приходить переконання про
задоволення позову.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини громадянина
захищаються судом та відповідно до
вимог чинного цивільного
процесуального законодавства України
кожній особі гарантується право
звернення безпосередньо до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтетреси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.ст.4,10,11,60,61,213 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних та
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь в справі.
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях. Рішення суду
обгрунтовується лише тими доказами,
які були дослідженні в судовому
засіданні.

З долученої до матеріалів справи копії
договору про надання у безоплатне
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві приватної власності з
числом кімнат від однієї до п'яти від
13.11.1959р. (а.с. 26) вбачається, що ОСОБА_6 на
праві безстрокового користування
надано земельну ділянку, загальною
площею 557 кв.м. для будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_1.

З позовної заяви, пояснень в суді
позивачки та її представника,
долучених до справи копії будинкової
книги (а.с. 12-17), копії технічного
паспорта (а.с. 18-20), рішення виконкому
Городоцької міської Ради депутатів
трудящих (а.с. 22), Акту про закінчення
будівництва і введення в експлуатацію
від 05.05.1970 р. (а.с. 25), реєстраційного
посвідчення (а.с. 28), довідки виконкому
Городоцької міської ради Львівської
області № 3837 від 11.10.2012р. (а.с. 29)
вбачається, що рішенням Городоцької
міської ради № 8 від 14.04.1959 р. ОСОБА_6
було виділено земельну ділянку у
АДРЕСА_1 під забудову житлового
будинку, перебуваючи в шлюбі з
позивачкою, ОСОБА_6 закінчив
будівництво житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 05.05.1970 р. та отримав
реєстраційне свідоцтво на цей житловий
будинок 14.05.1973 р., до розірвання шлюбу.

Як вбачається з Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 019219 від 14.09.2012 р. (а.с. 21),
ОСОБА_6 належала земельна ділянка,
площею 0,0907 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3р., що видно із
копії свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб
21.02.1963р. у Городоцькому райбюро ЗАГСу
Львівської області (а.с. 9), який
рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 25.08.1993р. було
розірвано (а.с. 7), про що 10.09.1999р. видано
свідоцтво про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_2 (а.с. 8).

Згідно довідки № 3837 від 11.10.2012 р.,
виданої виконкомом Городоцької
міської ради Львівської області (а.с. 29),
ОСОБА_6 до дня смерті був
зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1
разом з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Як встановлено в суді та
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_3 від 25.12.1964 р.,
(а.с. 50), ОСОБА_5 - третя особа по справі, є
сином ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Як вбачається з копії спадкової справи
№ 58/2013 р., заведеної після смерті
ОСОБА_6, ОСОБА_5 звертався до
Городоцької державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини (а.с. 40).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюбі
сім"ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що
позивачка ОСОБА_3 разом з чоловіком
ОСОБА_6 під час шлюбу збудували будинок
та разом із дочкою ОСОБА_4 до дня смерті
доглядали ОСОБА_6 Син ОСОБА_5 до батька
не навідувався, матеріальної допомоги
не надавав.

За наведеного, в суді знайшло своє
підтвердження, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6, на
праві спільної сумісної власності
належав будинок АДРЕСА_1, який був
побудований під час перебування їх у
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 29 Кодексу про шлюб і
сімю України якщо між подружжям не
досягнуто згоди про спосіб поділу
спільного майна, то за позовом подружжя
або одного з них суд може постановити
рішення: про поділ майна в натурі, якщо
це можливо без шкоди для його
господарського призначення; про
розподіл речей між подружжям з
урахуванням їх вартості та частки
кожного з подружжя в спільному майні;
про присудження майна в натурі одному з
подружжя, з покладенням на нього
обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ
майна, яке є спільною сумісною
власністю колишнього подружжя,
встановлюється трирічний строк
позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 370 ЦК України у
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними, законом або рішенням суду.

Згідно із ст.392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, з огляду на що позовні
вимоги позивача є обґрунтованими і
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 259 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права або про осбу, яка
його порушила.

Оскільки відповідно до ст. 71 СК України
до вимог про поділ майна, заявленої
після розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки, третя
особа - ОСОБА_5 заявив про застосування
строку позовної давності, оскільки
шлюб між позивачкою та ОСОБА_6 було
розірвано 25.08.1993 р., а з позовом до суду
вона звернулась лише 05.08.2013 р.,
пропустиши строк позовної давності.
Позивачка пропустила строк позовної
давності, оскільки, знаючи про
порушення її права у встановлений
законом строк не звернулась до суду.

Однак суд не погоджується з таким
твердженням третьої особи - ОСОБА_5,
оскільки обов'язковою умовою
застосування позовної давності є
порушення прав на майно одним із
співвласників. У зв'язку з цим позовна
давність не розпочнеться, якщо після
розірвання шлюбу права того, хто
залишив свою частку у спільному майні,
за попереднім місцем проживання, не
вимагаючи його поділу, не будуть
порушені колишньою дружиною або
колишнім чоловіком. Тобто строк
позовної давності почнеться з часу
порушення співвласником права
власності на майно. А тому суд
приходить до висновку, що строк
позовної давності розпочався з
моменту, коли ОСОБА_6 помер. А тому суд
приходить переконання, що встановлений
законом строк позовної давності
позивачкою не пропущений.

Виходячи з вимог закону та досліджених
у суді доказів, встановлено, що
позивачка, перебуваючи у шлюбі з
ОСОБА_6, збудували будинок АДРЕСА_1, а
тому даний будинок відноситься до
майна, яке належало ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на
праві спільної сумісної власності,
строк позовної давності для звернення
до суду позивачкою суд пропущеним не
вважає, оскільки її право на частку у
спільній сумісній власності подружжя
не порушувалось, частка у спільній
сумісній власності подружжя на
нерухомість не визначалась, а отже, суд
приходить до висновку про визнання за
ОСОБА_3 1/2 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 як частку у спільній сумісній
власності подружжя.

За наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60,
159, 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з надвірними будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1, як частку у
спільній сумісній власності подружжя.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів до
Апеляційного суду Львівської області
через Городоцький районний суд
Львівської області.

СуддяО. В. Перетятько