Справа № 370/347/14-ц Головуючий у І
інстанції Устимчук М.Ю.Провадження №
22-ц/780/4813/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

28 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Савченка С.І., Фінагєєва В.О.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Макарівського
районного суду Київської області від 05
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виділ
частки із спільного майна в натурі та
звернення стягнення на неї ,-

встановила:

У лютому 2014 року позивач звернулась до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
таке.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 07 грудня 2011 року, що
набрало законної сили, стягнуто із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1156820 грн.

Для примусового виконання вказаного
судового рішення державним виконавцем
державної виконавчої служби відкрито
виконавче провадження, однак судове
рішення не виконане.

Позивачу стало відомо, що ОСОБА_1
перебував у шлюбі з ОСОБА_3, та за час
його перебування придбали три земельні
ділянки, що знаходяться на території
Мотижинської сільської ради
Макарівського району Київської
області.

Посилаючись на те, що вказане майно є
спільною сумісною власністю подружжя
та належить їм в рівних частинах
кожному, позивач просила суд виділити
ОСОБА_1 із спільної сумісної власності
майно в натурі та звернути стягнення на
нього.

Заочним рішенням Макарівського
районного суду Київської області від
05 травня 2014 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_1 із спільної сумісної
власності майна в натурі 1/2 частину
земельних ділянок, які належить ОСОБА_3
на підставі договорів купівлі-продажу
і знаходяться на території
Мотижинської сільської ради та
звернуто стягнення на них: площею 1,3857
га, кадастровий номер :00:009:0137;
площею 0,2500 га кадастровий номер
:00:009:0136; площею 0,2500 га кадастровий
номер :00:009:0021.

Виділено ОСОБА_1 1/2 частину будівельних
матеріалів із спільної сумісної
власності майна в натурі, з яких
побудований житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та звернуто стягнення на них.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нове про відмову в позові,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та необґрунтованість рішення
суду.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що судом не
надано належної правової оцінки тим
обставинам, що на час розгляду справи у
відповідача є інше нерухоме майно, на
яке звернено стягнення держаною
виконавчою службою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із вимог ст.ст. 70, 73 Сімейного
кодексу України та ст.ст. 366, 371 ЦК
України та з того, що спірне майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
тому з метою повного виконання
судового рішення, що набрало законної
сили, частка боржника ОСОБА_1 підлягає
виділенню в натурі зі зверненням
стягнення на неї.

Колегія суддів із вказаними висновками
погоджується, оскільки вони є
обґрунтованими і відповідають
вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено,
що рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 07 грудня 2011 року, що
набрало законної сили, стягнуто із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1156820 грн. , для
примусового виконання якого старшим
державним виконавцем ДВС
Макарівського РУЮ відкрито
виконавчого провадження (а.с.4-7).

ОСОБА_1 з 1966 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який
розірвано рішенням Макарівського
районного суду Київської області від 24
травня 2013 року (а.с. 8,43).

Відповідно до договорів
купівлі-продажу земельних ділянок від
30.06.2009 та від 10.07.2009 року, листів
управління Держземагенства у
Макарівському районі Київської
області № 01-12/28 від 20.08.2013 року та
Мотижинської сільради, ОСОБА_1 продав
ОСОБА_3 дві земельні ділянки площею 0,2500
га та 1,636 га, що знаходяться на
території Мотижинської сільської ради
Макарівського району Київської, на
одній з яких збудовано юридично не
оформлений будинок (а.с.9-12).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту (частина 1 статті 61
СК України).

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК
України, частина 3 статті 368 ЦК України),
відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Згідно з частиною 1 статті 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 73 СК України
за зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Відповідно до статті 371 ЦК України
кредитор співвласника майна, що є у
спільній сумісній власності, у разі
недостатності у нього іншого майна, на
яке може бути звернене стягнення, може
пред'явити позов про виділ частки із
спільного майна в натурі для звернення
стягнення на неї. Виділ частки із майна,
що є у спільній сумісній власності, для
звернення стягнення на неї
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 366 ЦК України.

Положеннями статті 366 ЦК України
визначено, що кредитор співвласника
майна, що є у спільній частковій
власності, у разі недостатності у нього
іншого майна, на яке може бути звернене
стягнення, може пред'явити позов про
виділ частки із спільного майна в
натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного
майна має наслідком зміну його
призначення або проти цього
заперечують інші співвласники, спір
вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі
частки із спільного майна або
заперечення інших співвласників проти
такого виділу кредитор має право
вимагати продажу боржником своєї
частки у праві спільної часткової
власності з направленням суми виторгу
на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу
своєї частки у праві спільної
часткової власності або відмови інших
співвласників від придбання частки
боржника кредитор має право вимагати
продажу цієї частки з публічних торгів
або переведення на нього прав та
обов'язків співвласника-боржника, з
проведенням відповідного перерахунку.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд обґрунтовано виходив з
положень вказаних статей закону та
дійшов правильного висновку про те, що
вказані вище будівельні матеріали та
земельні ділянки площею 1,3857 га, 0,2500 га
та 0,2500 га, що знаходяться на території
Мотижинської сільської ради Київської
області, придбані відповідачами в
шлюбі, вони належать в рівних частинах
їм обом, тобто по ? частині кожному.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів, оскільки він
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до листа управління
Держземагенства у Макарівському
районі Київської області № 01-12/28 від
20.08.2013 року за ОСОБА_1 рахуються дві
земельні ділянки площею 0,1300 га та 0,4200
га в адміністративних межах
Мотижинської сільської ради.

Враховуючи, що борг ОСОБА_1 перед
ОСОБА_2 складає 1156820 грн., суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що зазначеного майна недостатньо
для повного погашення боргу, тому
дійшов вірного висновку про те, що
обгрунтованість позовних вимог про
виділ частки із спільного майна в
натурі для звернення стягнення на неї.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд в порушення вимог закону не прийняв
до уваги той факт, що позивачем не
доведено наявності у відповідача
іншого нерухомого майна, на яке може
бути звернено стягнення не ґрунтуються
на матеріалах справи.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
позовних вимог.

Доводи апелянта про необґрунтованість
рішення суду першої інстанції,
порушення судом норм матеріального та
права при його ухваленні, на думку
апеляційного суду, не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи,
оскільки повністю спростовуються
зазначеними належними та допустимими
доказами по справі.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Макарівського
районного суду Київської області від
05 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий

Судді :