22-ц/775/1140/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Кашицька С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого судді Баркової
Л.Л.

суддів Гаврилової
Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі Одінцові
Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
заборгованості з індексації
заробітної плати та компенсації за
затримку виплати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку,
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» на рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що працював
з 02.11.1981 року по 29.06.2006 року в ПАТ «ММК ім.
Ілліча», з березня 2003 року йому не
виплачувались суми індексації
заробітної плати. Просив стягнути з
відповідача на його користь суми
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати за період з 01 березня 2003 року по 01
червня 2006 року, а саме: індексацію 781,07
грн., компенсацію 908,61 грн., а також
середній заробіток за час затримки
виплати індексації з компенсацією в
розмірі 291972 грн., та 2000 грн. у
відшкодування моральної шкоди і 100 грн.
судових витрат на правову допомогу.

Рішенням Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 19
червня 2014 року позов задоволено
частково, стягнуто з ПАТ «ММК ім.
Ілліча» на користь ОСОБА_1 заборговану
індексацію заробітної плати з
компенсацією за період з березня 2003
року по липень 2006 року в сумі 1070 грн. 60
коп., середній заробіток за час
затримки виплати індексації
заробітної плати з компенсацією в
розмірі 5000 грн. з утриманням ПАТ "ММК
ім. Ілліча" з цих сум передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при їх виплаті, моральну шкоду
в розмірі 200 гривень, витрати на правову
допомогу в розмірі 100 грн. Стягнуто з
ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь держави
судовий збір у розмірі 458 грн. 80 коп. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, у позові
відмовити, посилається на порушення
судом норм процесуального права і
неправильне застосування норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача
Новгородської В.В., яка доводи
апеляційної скарги підтримала,
заперечення ОСОБА_1 проти скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

При вирішенні справи, судом
встановлено, що ОСОБА_1 з 02 листопада 1981
року по 29 червня 2006 року перебував у
трудових відносинах з ПАТ «ММК ім.
Ілліча». З березня 2003 року по день
звільнення з роботи відповідачем не
нараховувалась йому індексація
заробітної плати. Загальна сума
індексації заробітної плати і
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з несвоєчасністю
виплати за період з березня 2003 року по
липень 2006 року становить 1070,60 грн.
(а.с.55).

Згідно ст. 1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів громадян»,
індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. N 1078, що дає можливість
частково або повністю відшкодувати
подорожчання споживачів товарів та
послуг. Об'єктом індексації грошових
доходів населення є оплата праці як
грошовий дохід громадян, одержаний
ними в гривнях на території України і
який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено
ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - винагорода
за працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість та за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні та
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством, премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції із статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004
року № 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 року за №
114/8713.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії; соціальні
виплати; стипендії; заробітна плата
(грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст. 3 Закону компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду із позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати і у разі
порушення законодавства про її
виплату, працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечувала, що
позивачу з 2003 року по червень 2006 року
сума індексації заробітної плати не
сплачувалась.

Дані обставини підтверджуються також
письмовими доказами, а саме
розрахунковим листами заробітної
плати ОСОБА_1 за даний період. ( а.с. 43-46,
106-119).

Посилання представника
відповідача на те, що підприємством
приймались заходи щодо підвищення
заробітної плати працівників
випереджаючим шляхом з урахуванням
прогнозного рівня інфляції, а тому
заробітна плата не підлягала
індексації, є безпідставними, оскільки
належними і допустимими доказами не
доведені.

З урахуванням наведеного і приймаючи
до уваги, що позивач погодився з
розрахунком відповідача щодо розміру
несплачених йому сум індексації з
компенсацією в зазначений період, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
стягнення на його користь за період з
березня 2003 року по липень 2006 року 1070,60
грн.

Таким чином встановлено, що відповідач
фактично не розрахувався перед
позивачем при його звільненні, і строки
для звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за
затримку в розрахунку для позивача не
спливли.

Між тим, з визначеним судом розміром
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, а також з розрахунками,
наданими суду позивачем і
відповідачем, погодитися не можна.

Згідно із положеннями ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Статтею 233 КЗпП України
передбачено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

У відповідності із роз'ясненнями,
викладеними у п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року N 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
, установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення викладені і у Правових
позиціях Постанов Верховного Суду
України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39
цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі
№ 6-60 цс11.

Переглядаючи судове рішення в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
судова колегія виходить з наступного.

Згідно позовної заяви, ОСОБА_1 просив
стягнути середній заробіток за період
з липня 2006 року по квітень 2014 року в
розмірі 291972 грн., виходячи з
середньоденної заробітної плати 149,96
грн., що визначалася ним з урахуванням
неповного місяця, в якому він
звільнився з роботи.

Однак, середньоденна заробітна плата
позивача перед звільненням,
відповідно до правил, передбачених
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100, становила 79,28
грн., що підтверджується довідкою ПАТ
«ММК ім. Ілліча» та не заперечувалося
позивачем при розгляді справи в
апеляційному суді

З урахуванням цих обставин та меж
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку з 01.07.2006 року по
19.06.2014 року, апеляційний суд визначає
середній заробіток за час затримки
виплати, з урахуванням вимог ст.11 ЦПК
України, в сумі 156974,40 гривень. ( 1980 днів
х 79,28 грн)

Як встановлено судом при звільненні
ОСОБА_1 підприємство не виплатило
частину заробітної плати у вигляді
індексації у розмірі 543 грн.56 грн., що
разом із компенсацією становить 1070
гривні 60 копійок., яка в даному випадку
є спірною.

Разом з цим, за цей же період позивачу
було нараховано та сплачено суму
заробітної плати у розмірі 86290
гривень. ( а.с.55 )

Отже, при загальній виплаченій
заробітній платі за спірний період 86290
грн., та невиплаченій суми заробітної
плати у вигляді індексації з
компенсацією 1070,60 грн., співвідношення
між ними складатиме 1,24 відсотка
невиплаченої заробітної плати.( 1070,60
х100% : 86290 )

З урахуванням наведеного,
визначеного розміру середнього
заробітку за час затримки виплати
156974,40 гривен та відсотку невиплаченої
позивачеві заробітної плати, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заробітна плата за
час затримки розрахунку в розмірі
1946,48 гривень за період 01.07.2006 року -
19.06.2014 року . (156974,40 гривень х 1,24%)

Таким чином, апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване судове
рішення в частині розміру стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку зміні.

Враховуючи, що факт порушення
трудових прав ОСОБА_1 знайшов своє
підтвердження в судовому засіданні, що
призвело до моральних страждань, суд
першої інстанції, виходячи із
принципів розумності та
справедливості обґрунтовано визначив
розмір моральної шкоди у 200 грн., а тому
підстав для зменшення цього розміру
або відмови у задоволенні позову не
має. Підстав для зменшення розміру
витрат на правову допомогу також не
вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не
приводять судову колегію до висновку
щодо наявності підстав для скасування
оскаржуваного рішення та відмови у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 19
червня 2014 року в частині стягнення суми
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні за період 01.07.2006 року -
19.06.2014 року одну тисячу дев*ятьсот сорок
шість гривень 48 копійок.

В решті частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді