Справа № 161/9080/14-ц
Провадження № 2/161/2875/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

15 серпня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді
Кихтюка Р.М.,

при секретарі -
Акайомовій Т.В.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Торбика О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання недійсним договору
споживчого кредиту, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
відповідача про визнання недійсним
договору споживчого кредиту.

Позов обґрунтовує тим, що 25.07.2007 року
між нею та ВАТ «Державний ощадний банк
України» був укладений кредитний
договір № 3162, відповідно до умов якого
вона отримала кредит на споживчі
потреби в сумі 198000,00 доларів США зі
строком користування до 24.07.2014 року.

Вказує, що договір про надання
споживчого кредиту є недійсним і таким,
що укладений з порушенням чинного
законодавства, оскільки при укладенні
договору між сторонами не було
узгоджено всіх істотних умов і він не
містить умов про відповідальність
банку. Крім того, вважає, що банком при
укладенні вищезазначеного договору
порушено принцип розумності,
справедливості та добросовісності, так
як всі ризики від знецінення
національної валюти та збитки при
настанні такої обставини, банк
переклав на позичальника. Також при
укладенні кредитного договору він не
був повідомлений у письмовій формі
щодо положень ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів».

На підставі цього просила визнати
недійсним кредитний договір.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в заяві та просив
їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив, просив відмовити у його
задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дослідивши письмові
докази по справі, приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні встановлено, що
25.07.2007 року між ВАТ «Державний ощадний
банк України» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 3162, відповідно до
умов якого остання отримала кредит на
споживчі потреби в сумі 198000,00 доларів
США зі сплатою 12,5% річних з терміном
остаточного погашення не пізніше 24.07.2014
року (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч.1, ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Однак, дослідивши укладений сторонами
кредитний договір, обсяг та зміст прав
і обов'язків сторін, які передбачені
зазначеним договором та умовами
надання кредиту, які є частиною
договору, вбачається, що при його
підписанні позивач погодилася з ними
та не заперечувала проти надання
кредиту.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що умови договору не
суперечать принципу добросовісності і
його наслідком не є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
позивача, в той же час неможливість
виконання грошового зобов'язання не
звільняє від відповідальності
боржника.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Проте, позивач та його представник
всупереч ст. 60 ЦПК України не
представили суду доказів та не довели
наявності інших порушень при видачі
відповідачем кредитних коштів та
укладенні договору з порушенням вимог
чинного законодавства.

При цьому, доводи представника
позивача про відсутність підпису на
повідомленні про умови кредитування не
можуть слугувати беззаперечним
доказом і підставою для його
недійсності, оскільки умовами договору
позивач ознайомлена і своїм підписом
погодилась із ними.

Таким чином, на підставі
вищенаведеного, позивачу слід
відмовити у задоволенні позову за
безпідставністю.

Керуючись ст. ст., 11, 58, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст. 203, 215 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання недійсним договору
споживчого кредиту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Р.М. Кихтюк