Справа № 444/111/14-ц
Провадження № 2/444/185/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

30 липня 2014 року Жовківський районний
суд Львівської області у складі :

головуючого судді
Мартинишин Я. М.,

при секретарі
Дмитроца З.В.,Садовій І.З.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третя особа : ОСОБА_4

представник третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Жовкві
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Крехівської
сільської ради Жовківського району
Львівської області , третіх осіб :
Жовківської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_4 про продовження строку
для прийняття спадщини та визнання
права власності за законом ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про продовження строку для
прийняття спадщини за законом після
смерті матері - ОСОБА_6 та визнання за
позивачкою права власності на спадкове
майно, а саме житловий будинок, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ,
загальною площею 40,4 кв.м., мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що її мати
ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповіту
її мати не залишала. Мати до дня своєї
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала та була
зареєстрована в АДРЕСА_1. Так як мати
була старенькою, а тому самостійно
займатись господарством вона не могла.
Її мати померла у віці 94 роки, як до дня
смерті, так і після смерті матері вона
постійно приїжджала її провідувати і
допомагала у господарстві, фактично
вступила в управління та володіння
майном. Однак останнім часом стан її
здоров»я постійно погіршується. В силу
віку, адже їй 86 років, маючи намір
оформити спадщину після смерті матері
звернулась до державної нотаріальної
контори . Проте у прийнятті заяви їй
було відмовлено в зв»язку із пропуском
встановленого законодавством строку
на прийняття спадщини, та їй не
роз»яснено що таке питання про
продовження строку може бути вирішено
судом, так як такий строк був
пропущений з поважних причин.
Поважними причинами, є пов»язані з
об»єктивними, непереборними та
істотними труднощами для спадкоємця
саме на вчинення дій прийняття
спадщини . Окрім того від народження
вона постійно проживала з матір»ю, а
пізніше доглядала за нею та допомагала
їй по господарству . Проте після смерті
матері її стан різко погіршився, що
вимагало періодичного обстеження і
лікування. Крім того вона вважала, що
вона вважала, що є власником майна,
оскільки вступила в управління і
володіння майном. Просить суд її
позовні вимоги задоволити.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовну заяву підтримала, та суду
надала аналогічні пояснення як в
позовній заяві, та просила суд її
позовні вимоги задоволити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги позивачки
підтримала та суду пояснила, що ОСОБА_1
звернулася до суду із даним позовом ,
тому , що коли вона звернулася до
нотаріальної контори із заявою про те,
що має намір після смерті матері
ОСОБА_6. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3
успадкувати спадкове майно, їй в
нотаріальній конторі було відмовлено,
не прийнято заяву . Так позивач таку
заяву направила поштою , однак на таку
заяву не надано відмови у прийнятті
заяви, та ненадано письмової відповіді
на таку заяву. А тому іншого захисту її
прав як звернення до суду у неї не було.
Про факту існування заповіту, позивач
дізналася у судовому засіданні . Що
прийняття спадщини третьою особою
ОСОБА_4 після смерті його матері
ОСОБА_19, яка прийняла спадщину після
смерті свого батька ОСОБА_8 , вважає що
право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця не з моменту
відкриття спадщини , а з моменту
державної реєстрації цього права .
Тобто право власності виникло, тоді
коли спадкоємець отримав у нотаріуса
свідоцтво про право на нерухоме майно
та здійснив державну реєстрацію. У
ОСОБА_8 право власності на спірне майно
не виникло, відтак, таке не могло
успадкуватись його донькою чи третьою
особою - ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні, щодо позовних
вимог позивачки заперечив та суду
пояснив, що про події, які відбувалися в
той час він суд повідомити не може,
оскільки в той час він не був сільським
головою. Зі слів сусідів знає, що
позивачка до своєї матері не
приїжджала, та що приїжджав до цього
господарства якийсь молодий хлопець,
який постійно доглядав дане
господарство , а тому він думає що це
був ОСОБА_4 А тому вважає що позовні
вимоги позивачки є безпідставними та у
задоволенні таких слід відмовити .

Представник третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 щодо позовних вимог позивачки
заперечив та надав суду письмові
заперечення щодо позовних вимог
позивачки та додатково пояснив, що в
позовній заяві позивачем не повністю
викладено обставини даної справи, які
спростовуються рядом документів,
показами свідків, які були допитані в
судовому засіданні . Вважає що
позивачкою не доведено причини
поважності пропуску строку для
продовження строку для прийняття
спадщини після смерті її матері ОСОБА_6,
а тому і не має підстав для задоволення
позовних вимог в частині визнання
права власності на спадкове майно.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні щодо позовних вимог
позивачки заперечив та підтримав думку
свого представника , додатково
доповнив, що він звернувся до П»ятої
Львівської державної нотаріальної
контори для оформлення спадкового
майна , однак в поданих ним документах
виявлено розбіжності у особистих даних
власника у правовстановлюючих
документах та померлої особи в
свідоцтві про смерть ОСОБА_6, а саме є
розбіжності «ОСОБА_6» та «ОСОБА_6». А
тому неможливо встановити належність
майна померлій особі . Оскільки на
даний час він усуває розбіжності в
судовому порядку, тому у нього відсутні
правовстановлюючі документи на
спадкове майно, а саме будинок, який
знаходиться в АДРЕСА_1. Просив суд у
позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_8 є його
дядьком а позивачка є його тіткою. Та що
в місяці вересні 2013 року бачився із
позивачкою оскільки підшукували
документи на спірний будинок , однак
вона йому нічого про те, що бажає
спадкувати даний спірний будинок не
повідомляла.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є
позивачки рідною сестрою, а померлий
ОСОБА_8 був її братом , та що всі знали що
мати вирішила залишити даний спірний
будинок брату ОСОБА_8, та ніколи в них
про це спору не було, вона на такий не
претендувала. Позивачка як переїхала
проживати до м.Львова так з того часу
приїздила тільки на великі свята.
Останніх 5 років перед смертю їх мати
проживала з нею в м.Дублянах , та
протягом 3 останніх років була прикутою
до ліжка. А її брат доглядав
господарство в с.Майдан та час від часу
вони туди возили матір, коли вона за
станом здоров»я ще могла самостійно
пересуватися. Коли померла мати, вони
похоронами займалася з родичами , окрім
позивачки, її сестра ОСОБА_1 ніколи не
цікавилася ні матір»ю ні будинком, і
нічого про те, що вона хоче такий
успадкувати не говорила .

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 суду пояснила , що вона є дочкою
ОСОБА_11, що її баба ОСОБА_6 останніх 5
років проживала в них вдома, та нею
опікувалася її матір ОСОБА_11, що на
похорони тітка ОСОБА_1 позивач по
справі не дала коштів, та не цікавилася
бабцею .

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 в
судовому засіданні пояснила, що була
сусідкою померлої ОСОБА_6 , та що за
даним господарством окрім матері та
ОСОБА_8 ніхто не доглядав та таким не
цікавився . Позивачка зовсім не
цікавилася та такої вона не бачила в
даному господарстві . Та позивачка не
приїжджала та не допомагала матері
коли та в даному господарстві
проживала, хіба що приїжджала на свята.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_14 суду пояснив, що він має
транспортний засіб , точної дати на
даний час пригадати не може, декілька
раз на прохання ОСОБА_11 возив покійну
ОСОБА_6 в її господарство в с.Майдан із
м.Дублян, це було до 2000 року після 200
року він туди не їздив..

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що
позивач дійсно завжди приїжджала
провідувати свою матір ОСОБА_6 в
с.Майдан Жовківського району
Льавівської області, та допомагала їй
по господарстві, і що він сам туди їздив
збирати фрукти, які по дорозі відвозив
в м.Дубляни .

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, а відтак,
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
приходить до наступного висновку:

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України в
межах заявлених ними вимог.

За змістом п.1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування» відносини
спадкування регулюються правилами
цивільного кодексу України, якщо
спадщина відкрилася не раніше 1 січня
2004 року. У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом. У разі коли
спадщина, яка відкрилася до набрання
чинності ЦК і строк на її прийняття не
закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові
відносини регулюються цим Кодексом.

Як вбачається із копії свідоцтва про
право особистої власності на будівлі
від 30.11.1989 року в АДРЕСА_1, належить
ОСОБА_6 .

Згідно із копією рішення Крехівської
сільської ради від 05.06.1995 року в
с.Майдан АДРЕСА_1 переіменовано на
АДРЕСА_1.

Із копії свідоцтва про народження
позивачки, вбачається що її матір»ю
була ОСОБА_6 .

У зв»язку із одруженням позивачка
змінила прізвище на «ОСОБА_1», що
підтверджується копією свідоцтва про
одруження від 09.05.1953 року серії НОМЕР_1.

Із копії свідоцтва про смерть Серії
НОМЕР_2 вбачається, що матір позивачки
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається із копії свідоцтва про
народження ОСОБА_8 його матір»ю була
ОСОБА_6.

09.03.1999 року в с.Крехів Несторівського
району , ОСОБА_6 було складено заповіт,
яким остання даний спірний житловий
будинок заповіла своєму сину ОСОБА_8,
який на даний час не скасований та не
змінений , що також стверджується
копією витягу із спадкового реєстру за
№ 2888561 від 24.12.2005 року.

Згідно із ст. ч. 1 ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитись протягом
встановленого ст.1270 ЦК України строку
від прийняття спадщини, тобто від
належних спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини прав та обов'язків,
які входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року
встановлено, що для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини, яким згідно з ст.525 ЦК
Української РСР 1963 року є день смерті
спадкодавця.

За змістом ч. 1, 2 ст. 549 цього Кодексу
спадкоємець визнається таким, що
прийняв спадщину, як у разі подання ним
у шестимісячний строк відповідної
заяви до державної нотаріальної
контори, так і в разі фактичного його
вступу в управління або володіння
спадковим майном, що означає
можливість спадкоємця мати майно у
своєму віданні, вчинення ним
відповідних дій стосовно зазначеного
майна до закінчення шестимісячного
строку з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено що після смерті
ОСОБА_6 , її син ОСОБА_8 , фактично
вступив в управління та володіння
спадковим майном , яке йому заповіла
його покійна матір , що в судовому
засіданні підтверджено поясненнями
свідків гр.ОСОБА_11, гр.ОСОБА_12,
гр.ОСОБА_13

Частиною 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963
року передбачено право спадкоємця на
продовження строку на прийняття
спадщини.

Так, строк для прийняття спадщини,
встановлений ст. 549 цього Кодексу, може
бути продовжений судом, якщо він визнає
причини пропуску строку поважними.

Оскільки правовідносини виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України 2003 року й не мали
продовжуваного характеру, спадщина
прийнята сином померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_8
до набрання чинності цим Кодексом, то
застосуванню до спірних правовідносин
щодо продовження строку на прийняття
спадщини після смерті сина позивачки,
підлягав ЦК Української РСР 1963 року.

Спадщину фактично прийняв інший
спадкоємець - син померлої ОСОБА_6 -
ОСОБА_8, який в силу вимог ст. 549 ЦК
України прийняв спадщину, вступивши в
шестимісячний строк у володіння
спадковим майном, так як будучи
спадкоємцем першої черги він проживав
спільно з спадкодавцем, вів з нею
спільне господарство, окрім того така
на користь ОСОБА_8 складено заповітне
розпорядження на дане спадкове майно
до дня смерті .

Згідно з п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами України справ про
спадкування» №4 від 24 червня 1983 року,
(втратила чинність, але роз'яснювала
спірні правові відносини на момент їх
виникнення та існування), якщо позивач
протягом встановленого строку для
прийняття спадщини вступив в
управління та володіння спадковим
майном чи його частиною, суд з цих
підстав вирішує питання про визнання
права власності на спадкове майно.

Позивачка в своїй позовній заяві
стверджує те, що вона пропустила
встановлений законом строк для
прийняття спадщини після смерті матері
ОСОБА_6, у зв»язку із тим , що після
смерті матері її стан здоров»я різко
погіршився та вона потребувала
постійного лікування та обстеження .
Однак суду не надано жодних доказів про
хворобу позивачки чи перебуванні її в
певний період на лікуванні, тощо. Також
з часу смерті матері позивачки пройшло
майже 14 років.

Окрім того представник позивача суду
пояснила, що про факт існування
заповітного розпорядження матері
позивачки ОСОБА_6, на користь її сина ,
рідного брата позивачки ОСОБА_8 їй
відомо не було, про таке вона дізналася
в судовому засіданні, однак суд не дає
віри таким поясненням оскільки , такі
спростовуються матеріалами даної
цивільної справи (а.с.46), а саме
Крехівської сільської ради надано
витяг довідок, які видавалися на запити
позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Так даний
позов позивачкою подано до суду 20.01.2014
року а довідку видану позивачці ОСОБА_1
за № 763 від 09.09.2013 року Крехівською
сільською радою про те, що від імені
ОСОБА_6 було посвідчено заповіт . Тобто
на день подачі позову до суду 20.01.2014
року позивачці достовірно було відомо
про заповітне розпорядження її матері
ОСОБА_6 в користь її сина ОСОБА_8, тобто
брата позивачки ОСОБА_1

Як вбачається із копії свідоцтва про
народження ОСОБА_19 її батьком був
ОСОБА_8, який ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що
стверджується свідоцтвом про його
смерть серії НОМЕР_3.

Із витягу з Державного реєстру актів
цивільного стану , вбачається , що у
зв»язку із одруженням 28.06.1986 року
ОСОБА_19 змінала своє дошлюбне прізвище
«ОСОБА_19» на прізвище «ОСОБА_19» .

Із свідоцтва про право на спадщину за
законом виданого державним нотаріусом
другої Львівської ДНК , вбачається, що
спадкоємцем всього майна ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його донька -
ОСОБА_20.

Однак ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_19 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4 .

Із свідоцтва про право на спадщину за
законом від 05.07.2010 року , виданого
державним нотаріусом П»ятої
Львівської ДНК, вбачається, що
спадкоємцем майна ОСОБА_20, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її син ОСОБА_4 .

Із листа Жовківської ДНК від 12.03.2014 року
за № 439/01-16, Львівської області
вбачається, що після смерті ОСОБА_6 ,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкова справа
не заведена. Однак , згідно
інформаційних довідок зі спадкового
реєстру після смерті ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 є заведена спадкова справа
у Другій Львівській ДНК за № 776 від
06.06.2008 року та після ОСОБА_20, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5 є заведена спадкова справа
у П»ятій Львівській ДНК за № 264 від
01.04.2010 року, що стверджується
інформаційними довідками із
спадкового реєстру.

Із листа П»ятої Львівської ДНК
Львівської області від 05.05.2014 року за №
1221/02-14, вбачається що згідно матеріалів
спадкової справи № 264/10 після смерті
ОСОБА_20, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 єдиним
спадкоємцем є її син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається із листа ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
16.05.2013 року №24-753/0/4-13, за наявності у
спадковій справі заяви спадкоємця про
відмову від права на спадщину його
вимоги про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини
задоволенню не підлягають. Така
позиція узгоджується із ч. 5 ст. 1273 ЦК
України, відповідно до якої відмова від
прийняття спадщини є безумовною і
беззастережною.

Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнанні сторонами, не
підлягають доказуванню.

Однак із листа Жовківської ДНК від
12.03.2014 року за № 439/01-16, Львівської
області вбачається, що після смерті
ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкова
справа не заведена, а тому відсутня
заява позивачки ОСОБА_1 , про те що вона
відмовилась від оформлення спадщини
після смерті своєї матері ОСОБА_6 .

Окрім того судом визнається неналежним
доказом по справі заява позивачки
датована 17.09.2013 року, оскільки така не
подана та зареєстрована в Жовківській
державній нотаріальній конторі , окрім
того така заява позивачки подана 17.09.2013
року тобто 13 років після смерті матері,
хоча позивачка в своїх показах
стверджує що була на похоронах матері
та проживала з нею, допомагала їй по
господарству .

Крім того, за змістом п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 "Про судову практику
у справах про спадкування" (чинної на
момент ухвалення рішення районним
судом) свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

З урахуванням наведених положень
закону право на спадщину мають особи,
які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. Отже, за наявності умов
у спадкоємця для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину, позовні вимоги про
визнання права на спадщину задоволенню
не підлягають. Особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження в разі порушення,
невизнання або оспорювання її прав,
свобод чи інтересів, зокрема в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

З пояснень сторін та матеріалів справи
матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1 суду доказів поважності
причин для продовження строку для
прийняття спадщини не надала, до
нотаріальної контори відповідних заяв
про прийняття спадщини після смерті
матері ОСОБА_6 не подавала та не
отримувала відмови нотаріуса в
оформленні права на дану спадщину.
Окрім того позивачкою ОСОБА_1 , судом не
встановлено факту вступу в управління
та володіння спадковим майном чи його
частиною, суд з цих підстав не може
вирішити питання про визнання права
власності на спадкове майно.

Зібрані по справі докази, оцінені судом
належним чином кожен окремо на їх
достовірність та допустимість, а також
їх достатність та взаємний зв'язок у
сукупності, встановлені судом
обставини свідчать про те, що суду не
надано доказів та не має підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.10, 57, 60, 208, 209,
212-215,218,294 ЦПК України , суд-

В И Р І Ш И
В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 про
визначення додаткового строку
достатнього для подачі нею в державну
нотаріальну контору заяви про
прийняття спадщини за законом після
смерті матері - ОСОБА_6 , померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 , та у визнанні за ОСОБА_1
права власності на спадкове майно , а
саме : житловий будинок, який
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1,
загальною площею 40,4 кв.м. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через Жовківський
районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Мартинишин Я.
М.