Справа № 461/3694/14-ц
Провадження №2/461/1340/14
РІШЕННЯМ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 серпня 2014 року
Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого
судді Государського А.В.

при секретарі
Скаб В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,
покликаючись на те, що між ним та
відповідачем укладено договір позики
від 06.02.2014 року, згідно з яким позивач
надав відповідачеві позику в розмірі
11250 грн. у строк та в порядку
передбаченому п.п. 2.2., 3.1 вказаного
договору. Проте, стверджує, що
відповідач належним чином не виконав
зобов'язання за договором позики, у
зв'язку з чим просить суд стягнути з
відповідача заборгованість, яка станом
на 08.04.2014 року становить 8 390,30 грн. та
включає в себе: суму позики 7312,50 грн.;
пеню в розмірі 1060,37 грн.; 3% річних, що
становить 17,43 грн. 06.05.2014 року позивач
подав заяву про збільшення позовних
вимог та просить суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість в розмірі 17 251,80 грн.
05.08.2014 року позивач подав заяву про
збільшення позовних вимог та просить
суд стягнути з відповідача на його
користь боргу в розмірі 15500 грн., пеню в
розмірі 9183,75 грн., інфляційні
нарахування у розмірі 999,75 та 3% річних
на суму 151,68 грн., всього - 25835,18 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подавши заяву
про розгляд справи у його відсутності
та про підтримання позову в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи. У відповідності до ст.224 ЦПК
України суд вважає за можливе
проводити заочний розгляд справи у
відсутності відповідача на підставі
наявних у справі доказів, проти чого
представник позивача не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 06.02.2014 року між
ОСОБА_1 - позивач, та відповідачем
укладено договір позики від 06.02.2014 року
(а.с.5-6), згідно з яким позивач надав
відповідачеві позику на загальну суму
11 250 грн., що підтверджується розпискою
ОСОБА_2 від 06.02.2014 року (а.с.7) про
отримання ним від ОСОБА_1 коштів в сумі
11250 грн.

Внаслідок не виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором позики,
позивач неодноразово надсилав на
адресу ОСОБА_2 заяви-претензії про
сплату боргу за договором позики від
06.02.2014 року та мирне врегулювання спору,
зокрема 13.03.2014 року (а.с.8), 31.03.2014 року
(а.с.10).

Відповідно дост.526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Суд приймає до уваги та вважає таким, що
проведений вірно, представлений
позивачем розрахунок заборгованості
за договором позики від 06.02.2014 року, за
яким станом на 01.08.2014 року становить
25835,18 грн. та включає в себе: боргу в
розмірі 15500 грн., пеню в розмірі 9183,75
грн., інфляційні нарахування у розмірі
999,75 та 3% річних на суму 151,68 грн.

Згідно п.4.1 договору позики, за
порушення строків повернення позики,
відповідач повинен позичальник
повинен сплатити позикодавцю пеню в
розмірі 0,5% від розміру несвоєчасно
повернутої позики чи її частини за
кожен день прострочення повернення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов слід задовольнити, оскільки
відповідачем належним чином не
виконано зобов'язання за договором
позики від 06.02.2014 року, внаслідок чого
виникла відповідна заборгованість
перед позивачем, що стверджується
представленими суду письмовими
доказами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 208, 209, 212, 214, 215,
218, 224 ЦПК України, ст.ст.11, 526, 553, 554, 611, 625,
1048,1049, 1050 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 25835(двадцять п'ять тисяч
вісімсот тридцять п'ять) 18 коп.
заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору
в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60
коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
А.В. Государський