Справа № 372/3575/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року
Обухівський районний
суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Обухівського
районного суду Київської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
приватної фірми «Арго» про розірвання
договору, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з даним
позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги
зазначили, що між ним та відповідачем
були укладені договори про спільну
діяльність згідно якого відповідач
отримав у користування належні
позивачам земельні ділянки, але плата
за це була занижена, відповідач
ухиляється від укладення та державної
реєстрації договору оренди цих
ділянок, тому вони вирішили передати
ділянки в оренду іншій особі. За
змістом позовних вимог просили
розірвати договори про спільну
діяльність, стягнути з відповідача
частку прибутку від спільної
діяльності.

Ухвалами суду однорідні позови різних
позивачів до одного і того ж
відповідача були об'єднані в одне
провадження. До участі в справі в
якості третьої особи без самостійних
вимог було залучено фізичну
особу-підприємця ОСОБА_6

Представник позивачів ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, посилаючись на невиконання
відповідачем умов договору, фактичний
обман з боку відповідача, заниження
вартості користування землею, кабальні
умови договорів, відсутність
реєстрації договору у податковій
інспекції, рішення позивачів передати
в оренду земельні ділянки третій особі
для більш ефективного і прибуткового
використання, подальше користування
відповідачем земельними ділянками
всупереч волі власників.

Представник відповідача ОСОБА_8 в
судовому засіданні проти позову
заперечив, посилаючись на чинність
договорів оренди, укладених між
сторонами, згоду відповідача на
розірвання договорів про спільну
діяльність, нарахування коштів
позивачам, невиплату цих коштів через
фінансовий стан відповідача,
відсутність спору по суті позову.

Третя особа ФОП ОСОБА_6 позов підтримав,
посилаючись на те, що позивачі вирішили
передати йому свої земельні паї, тому
що він привів правовстановлюючі
документи на землю у відповідність із
законодавством, запропонував
власникам паїв кращі умови оренди їх
земельних ділянок.

Вислухавши представників сторін, третю
особу, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Позивачі є власниками земельних
ділянок для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах Дерев'янської сільської ради
Обухівського району Київської області,
що підтверджується державними актами,
свідоцтвами, витягами з технічної
документації.

В 2003 році між позивачами та
відповідачем було укладено договори
оренди земельної ділянки терміном на 5
років, які належно не зареєстровані, що
підтверджується договорами.

06 листопада 2013 року між позивачами та
приватною фірмою «Арго» було укладено
договори про спільну діяльність, які в
органах ДПІ не були зареєстровані, а
саме: договір № 92 із ОСОБА_1, договір № 47
із ОСОБА_2, договір № 75 із ОСОБА_3,
договір № 87 із ОСОБА_4, договір № 35 із
ОСОБА_5, що підтверджується договорами,
актами прийому-передачі.

В січні та травні 2014 року позивачі
звертались до відповідача із
письмовими заявами про припинення
договірних відносин щодо оренди землі,
що підтверджується зверненнями,
конвертами з відмітками пошти.

В січні 2014 року позивачі уклали
договори оренди землі із ФОП ОСОБА_6, що
підтверджується договорами, актами
прийому-передачі, витягами з
Державного реєстру речових прав.

Згідно ч.1 ст.6 ЦК України сторони мають
право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства.

Згідно п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга Пунктом 21 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Федоренко проти України» від 30
червня 2006 року визначено, що відповідно
до прецедентного права органів, що
діють на підставі Конвенції, право
власності може бути «існуючим майном»
або коштами, включаючи позови, для
задоволення яких позивач може
обґрунтовувати їх принаймні
«виправданими очікуваннями» щодо
отримання можливості ефективного
використання права власності.

Враховуючи фактичну згоду відповідача
на розірвання договору, відсутність
грунтовних заперечень на позов, суд
приймає до уваги і покладає в основу
рішення доводи позовів про те, що
оспорювані договори були укладені без
дотримання балансу інтересів сторін,
на невигідних для позивачів умовах,
позивачі були позбавлені того, на що
вони розраховували при укладенні
договору, а саме відповідач не виконав
своїх зобов'язань щодо організації
нотаріального посвідчення договорів,
щодо своєчасних і у належному розмірі
виплат за користання чужим майном.
Однією із умов, що сприяли
недостатньому захисту інтересів
позивачів за цими невигідними для них
договорами була їх правова
необізнаність, на що вказує однаковий
зміст умов договору, текст якого був
виготовлений відповідачем, а позивачі
позбавлені права вносити зміни до
нього. Крім того, у деяких договорах є
недоліки, які погіршують положення
позивачів, зокрема щодо неповного
зазначення всієї власності, що
передається у користування тощо.

Позивачі за договорами були позбавлені
того, на що вони розраховували при
укладенні договорів, оскільки досі не
отримали коштів за користування їх
землею, а визначений договорами рівень
відповідної оплати менший, ніж
мінімально визначений законом розмір,
оскільки нижче ніж 3 відсотки
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок, що суперечить ст.288.5.1
Податкового кодексу України, що вказує
на істотність порушення умов договору.

Таким чином, суд вважає переконливими
доводи позову про порушення
відповідачем виправданих очікувань
позивачів як власників земельних
ділянок на отримання справедливої
оплати за користування переданих ПФ
«Арго» земельних паїв, забезпечення
дотримання їх прав та законних
інтересів у спірних правовідносинах.

Згідно ч.2 ст.3 Конституції України
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно ч.2 ст.3 Конституції України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Згідно ч.2 ст.14 Конституції України
право власності на землю гарантується.

Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України
порушені права землекористувачів
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи викладене, суд зобов'язаний
прийняти до уваги при вирішенні цього
спору положення Конституції України як
норми прямої дії, які встановлюють
конституційне право громадян отримати
та реалізувати своє право власності на
землю, отримати ефективний судовий
захист від протиправних посягань та
порушень такого права.

Позивачі за договорами були позбавлені
того, на що вони розраховували при
укладенні договорів, оскільки досі не
отримали коштів за користування їх
землею, а визначений договорами рівень
відповідної оплати менший, ніж
мінімально визначений законом розмір,
оскільки нижче ніж 3 відсотки
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок, що суперечить ст.288.5.1
Податкового кодексу України, що вказує
на істотність порушення умов договору.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна
особа має в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом свого охоронюваного законом
інтересу.

Як розтлумачив Конституційний Суд
України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01
грудня 2004 року поняття "охоронюваний
законом інтерес", що вживається в
частині першій ст. 4 ЦПК України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретними матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом цивільного
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загально-правовим
засадам.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
припинення правовідношення.

Оскільки відповідач ухиляється від
виконання умов договорів і їх
розірвання в позасудовому порядку, ці
договори підлягають розірванню у
судовому порядку.

Визначений ст.288.5.1 Податкового кодексу
України мінімальний рівень
матеріального відшкодування за
передані у користування земельні
ділянки слід стягнути на користь
позивачів, оскільки в судовому
засіданні представник відповідача
посилався на відсутність запре речень
з цього приводу на наявність
відповідних розрахунків відповідача,
викладених в довідках, які він
відмовився надати суду.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60
ЦПК України не подав і не довів своїх
заперечень на позов.

Враховуючи викладене вище, вирішуючи
спір на засадах змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства, суд вважає, що позовні
вимоги доведені належними і
допустимими доказами, ґрунтуються на
законі, узгоджуються із зібраними по
справі доказами, тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 209, 212-214 ЦПК
України, ст.ст. 11, 16, 638, 651, 652, 654, 1142 ЦК
України, ст.ст. 158, 211 ЗК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договори про спільну
діяльність, укладені 06 листопада 2013
року приватною фірмою «Арго», а саме:

- договір № 92 із ОСОБА_1,

- договір № 47 із ОСОБА_2,

- договір № 75 із ОСОБА_3,

- договір № 87 із ОСОБА_4,

- договір № 35 із ОСОБА_5.

Стягнути із приватної фірми «Арго» на
користь ОСОБА_1 частку прибутку від
спільної діяльності в розмірі 2 241 грн. 18
коп., судові витрати в розмірі 487 грн. 20
коп., а всього 2 728 грн. 38 коп.

Стягнути із приватної фірми «Арго» на
користь ОСОБА_2 частку прибутку від
спільної діяльності в розмірі 4 474 грн. 49
коп., судові витрати в розмірі 487 грн. 20
коп., а всього 4 961 грн. 69 коп.

Стягнути із приватної фірми «Арго» на
користь ОСОБА_3 частку прибутку від
спільної діяльності в розмірі 2 191 грн. 11
коп., судові витрати в розмірі 487 грн. 20
коп., а всього 2 678 грн. 31 коп.

Стягнути із приватної фірми «Арго» на
користь ОСОБА_4 частку прибутку від
спільної діяльності в розмірі 2 222 грн. 17
коп., судові витрати в розмірі 487 грн. 20
коп., а всього 2 709 грн. 37 коп.

Стягнути із приватної фірми «Арго» на
користь ОСОБА_5 частку прибутку від
спільної діяльності в розмірі 2 197 грн. 67
коп., судові витрати в розмірі 487 грн. 20
коп., а всього 2 684 грн. 87 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Обухівський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення рішення - з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
М.В.Кравченко