Справа № 529/646/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року Диканський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого - судді Щабельської І. В.

при секретарі Ропотило М. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Диканька цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" про захист прав споживача
шляхом визнання правочину недійсним
та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувася до суду з позовом, в
якому вказав, що між ним та
відповідачем 07 квітня 2014 року був
укладений договір фінансового лізингу
№009833 /далі - Договір/, згідно п.1.3 якого
відповідач взяв на себе зобов'язання
придбати предмет лізингу - трактор
МТЗ-82.1, вартістю 200 000 грн. та передати
його позивачу у користування на строк
та умовах, визначених Договором,
протягом строку не більше 120 днів з
моменту сплати позивачем відповідачу
авансового платежу (50 % від вартості
предмета лізингу, що складає 100 000 грн.),
комісії за організацію та оформлення
договору (10 % від вартості предмета
лізингу, що складає 20 000 грн.) та комісії
за передачу предмета лізингу (3 % від
вартості предмета лізингу, що складає 6
000 грн.). 07 квітня 2014 року позивач для
отримання в користування предмета
лізингу виконав покладені на нього
договірні зобов'язання в частині
сплати комісії за органікацію та
оформлення вказаного Договору - 10 %
вартості предмета лізингу в сумі 20 00
грн., однак в подальшому відповідачем
йому було усно повідомлено про
відсутність обумовленого договором
трактора відповідної модифікації і
запропоновано придбати інший трактор
МТЗ, однак авансовий платіж
збільшується вдвічі до 200 000 грн. У
зв'язку з цим позивач звернувся до
відповідача з заявою про розірвання
договору та повернення сплаченої
комісії в сумі 20 000 грн., однак йому в
цьому відповідачем було відмовлено.
Тому позивач звернувся до суду з
позовом про визнання недійним умов
Договору та стягнення з відповідача
сплаченої ним комісії в сумі 20 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та просили їх задоволити з вказаних
вище підстав, додатково вказавши, що
положення п. 10.11 ст. 10 Договору у яких
зазначається, що у випадку розірвання
договору лізингоодержувачем комісія
за організацію даного договору
лізингоодержувачем не повертеється, є
несправедливими, суперечать Законам
України "Ппро захист прав споживачів"
та "Про фінансовий лізинг".

Представник відповідача повторно в
судове засідання не з'явився,
заперечень проти позову чи клопотання
про відкладення судового засідання не
подав, хоча відповідач належним чином
був повідомлений про дату та час
судового засідання, тому розгляд
справи по суті був проведений без
участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши наявні у
справі докази та оцінивши їх у
сукупності, суд приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
позову, виходяич з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України
"Про фінансовий лізинг" за договором
фінансового лізингу (далі - договір
лізингу) лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі). Згідно ч. 2 ст. 6 цього Закону
істотними умовами договору лізингу є
предмет лізингу.

В судовому засіданні встановлено, що 07
квітня 2014 року між сторонами був
укладений Договір № 009833, предметом
якого став трактор МТЗ-82.1. Відповідно
до п. 1.7 Договору предмет договору
передається у користування
лізингоодержувача протягом строку,
який становить не більше 120 робочих
днів з моменту сплати останнім на
рахунок лізингодавця авансового
платежу( 50 % від варотсті предмет
лізингу), комісії за органіазцію та
оформлення даного Договору (10 % від
вартості лізингу) та комісії за
передачу предмета лізингу (3% від
вартості предмета лізингу). П. 1.8
Договору зазначає, що лізингоодержувач
має можливість сплачувати авансовий
платіж продовж (але не більше) 12 місяців
з моменту підписання договору.
Авансовий платіж не може бути
сплачений повністю лізингоодержувачем
до сплати Комісії за організацію.
Згідно додатку № 1 до Договору комісія
за організацію та оформлення даного
договору складає 20 000 рн., а авансовий
платіж складає 100 000 грн.

Згідно квитанції № 2447296.1 від 04.04.2014 року
позивач сплатив відповідачу комісію за
організацію та оформлення Договору в
сумі 20 000 грн., однак предмет договору -
трактор МТЗ-82.1 визначеної сторонами
модифікації переданий йому не був. Тому
15.04.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про розірвання
договору, у якій вказав, що йому не був
наданий відповідачем трактор МТЗ-82.1 2013
року випуску (який є предметом
договору) у зв'язку з його відсутністю
у відповідача, а був запропонований
трактор МТЗ-82.1 2014 року випуску,
вартість якого значно вища і не може
бути сплачена позивачем, тому просив
повернути сплачену відповідачу
комісію. Листом відповідача від 15.05.2014
року було підтверджено розірвання
Договору, однак в поверненні сплаченої
комісії в сумі 20 000 грн. було відмовлено
на підставі п. 10.11 ст. 10 Договору.

Згідно ст. ст. 10, 60, 213, 214 ЦК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх имог або заперечень, при цьому
докази надаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
доказування не може грунтуватися на
припущеннях. Рішення суду повинно бути
законним, обгрунтованим, суд має
вирішити питання щодо наявності
обставин, якими обгрунтовуються вимоги
і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачу) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановленим параграфом 6 ЦК України та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину
вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Як вбачається із змісту Договору,
укладеного між сторонами, комісія за
організацію передбачає одноразову
плату лізингоодержувача при укладанні
договору.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
лізингоодержувач має право обирати
предмет лізингу та продавця або
встановити специфікацію предмета
лізингу і доручити вибір лізингодавцю,
а також вимагати від лізингодавця
відшкодування збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням умов договору лізингу.

Із додатку № 1 до Договору вбачається
розмір комісії за організацію, який
складає 20 000 грн., однак цей платіж
фактично не є витратами лізингодавця,
що безпесередньо пов'язані з
виконанням умов Договору у розумінні
ст. 16 Закону України "Про фінансовий
лізинг". При цьому п. 10.11 ст. 10 Договору
визначено, що у випадку розірвання
Договору лізингоодержувачем комісія
за організацію даного Договору не
повертається.

В той же час, відповідно до положень ст.
18 Закону України "Про захист прав
споживачів" продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у довори
із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливсть умов
договору проявляється у разі

- виключення або обмеження прав
споживача стосовно продавця
(виконавця, виробника) або третьої
особи у разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
продавцем (виконавцем, виробником)
договірних зобов'язань, включаючи
умови про взаємозалік, зобов'язання
споживача з оплати його вимог у разі
порушення договору з боку продавця
(виконавця, виробника),

- надання можливості продавцю
(виконавцю, виробнику) не повертати
кошти на оплату, здійснену споживачем,
у разі відмови споживача укласти або
виконати договір. без встановлення
права споживача на одержання
відповідної компенсації від продавця
(виконавця, виробника) у зв'язку з
розірванням або невиконанням ним
договору,

- установлення обов'язкових для
споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору,

- надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права в односторонньому
порядку змінювати характеристики
продукції, що є предметом договору.

Зі спірного договору вбачаються явно
невигідні для споживача умови
договору, які протилежна сторона -
відповідач - сформулювала в
односторонньому порядку, тим самим
створила істотний дисбаланс між
правами та обов'язками сторін за
Договором на свою користь і не
врахувала при цьому інтересів іншого
учасника.

При визначенні розміру комісії за
організацію відповідач не обгрунтував
співмірність розміру платежу за
організацію Договору виконаній
послузі. яка у розумінні ст. 16 Закону
України "Про фінансовий лізинг" не є
лізинговим платежем, а фактично
проявилась у виготовленні стандартної
форми Договору. При цьому умова
Договору про неповернення цього
платежу у випадку розірвання Договору
призводить до істотного дисбалансу
прав та обов'язеів сторін, що
спричинило позивачу шкоду у вигляді
неповерненя сплачених коштів в сумі 20
000 грн.

За загальними вимогами, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину згідно ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а
також правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 215 ч. 1, 216 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(смторонами) вимог, які встановлені ч. 3,
5 ст. 203 цього Кодексу. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні в
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

За вказаних обставин суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
визнання Договору недійним підлягають
задоволенню і він вважається таким з
моменту укладення.

Оскільки умови вказаного Договору є
несправедливими та такими, що створили
істотний дисбаланс між правами та
обов'язками сторін, вимоги позивача в
частині повернення йому відповідачем
коштів в сумі 20 000 грн. також підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. За
вказаних обставин з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
витрати на одержання правової допомоги
в сумі 2500 грн.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивач, на користь якого ухвалено
рішення, звільнений від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в користь держави
пропорційно до задоволеної частини
позовних вимог, тому з відповідача
підлягає стягненню судовий збір в
користь держави в сумі 121 грн. 80 коп. в
частині позову про визнання договору
недійсним та 243 грн. 60 коп. в частині
позову про стягнення з відповідача в
користь позивача суми сплаченої
комісії, а всього разом 365 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
11, 16 Закону України "Про фінансовий
лізинг", ст. ст. 16, 18 Закону України " Про
захист прав споживачів", ст. ст. 203, 215, 216,
806-808, 1212 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212
- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати недійсним договір фінансового
лізингу № 009833 року укладений 07 квітня
2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" та ОСОБА_1.

Стягти з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" на користь ОСОБА_1 20 000
/двадцять тисяч/ грн.

Стягти з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" на користь ОСОБА_1 понесені
ним судові витрати в сумі 2500 /дві
тисячі п'ятсот/ грн.

Стягти з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" на користь держави судовий
збір в сумі 365 (триста шістдесят п'ять)
грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
на протязі десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: