Справа № 758/9614/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2014 року суддя Подільського
районного суду м.Києва Богінкевич С. М.
, розглянувши матеріали позовної заяви
Управління Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва до ОСОБА_1
про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним
вище позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

За змістом ч. 2 ст. 4 КАС юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 3 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів" від 20 травня 2013
року № 8, вирішуючи питання про
віднесення норми до публічного права, а
спору до публічно-правового, суди
повинні враховувати
загальнотеоретичні та законодавчі
критерії. Зокрема, за змістом пункту 1
частини першої статті 3 КАС України у
публічно-правовому спорі, як правило,
хоча б однією стороною є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, у тому числі
на виконання управлінських функцій.
Суди повинні звертати увагу на те, що
спір набуває ознак публічно правового
за умов не лише наявності серед
суб'єктів спору публічного органу чи
посадової особи, а й здійснення ним
(ними) у цих відносинах управлінських
функцій. Для цілей і завдань
адміністративного судочинства владну
управлінську функцію необхідно
розуміти як діяльність усіх суб'єктів
владних повноважень з виконання
покладених на них Конституцією чи
законами України завдань.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів" від 20 травня 2013
року № 8 відповідно до частини першої
статті 58 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-VI "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
Пенсійний фонд України є органом, який
здійснює керівництво та управління
солідарною системою, провадить збір,
акумуляцію та облік страхових внесків,
призначає пенсії та підготовляє
документи для її виплати, забезпечує
своєчасне і в повному обсязі
фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Слід зазначити, що кошти Пенсійного
фонду відповідно до статті 73 згаданого
Закону використовуються на виплату
пенсій, передбачених цим Законом,
надання соціальних послуг,
передбачених цим Законом, фінансування
адміністративних витрат, пов'язаних з
виконанням функцій, покладених на
органи Пенсійного фонду, оплату послуг
з виплати та доставки пенсій,
формування резерву коштів Пенсійного
фонду.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах,
районах у містах, а також у містах та
районах, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
30 квітня 2002 року № 8-2, управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах, районах у містах, а також у
містах та районах є органами Фонду,
підпорядкованими відповідно головним
управлінням Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, що разом з цими
управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

Серед основних завдань управління,
відповідно до пункту 2.1 згаданого
Положення, зокрема, є: облік платників
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування; збір та ведення обліку
надходжень від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших коштів;
призначених для пенсійного
забезпечення; призначення
(перерахунок) пенсій, щомісячного
довічного утримання суддям у відставці
та підготовка документів для їх
виплати; забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплати
пенсій, допомоги на поховання та інших
виплат, які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством; ефективне та цільове
використання коштів Фонду, інших
коштів, призначених для виплати пенсій
та щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці,
удосконалення методів фінансового
планування, звітності та системи
контролю за витрачанням коштів,
призначених для пенсійного
забезпечення.

Як вбачається з пункту 2.2 цього
Положення, управління відповідно до
покладених на нього завдань, серед
іншого, контролює дотримання
платниками єдиного внеску вимог
законодавства про збір та ведення
обліку єдиного внеску надходження
страхових внесків, єдиного внеску та
інших платежів до Фонду від
підприємств, установ, організацій та
громадян, збирає у встановленому
порядку відповідну звітність,
проводить планові та позапланові
перевірки фінансово-бухгалтерських
документів, звітів та інших документів
щодо правильності нарахування та
сплати страхових внесків, єдиного
внеску, призначення (перерахунку) і
виплати пенсій, щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
та інших виплат, які згідно із
законодавством здійснюються за
рахунок коштів Фонду та інших джерел,
визначених законодавством, цільового
використання коштів Фонду в
організаціях, що здійснюють виплату і
доставку пенсій (підпункт 5).

Отже, відповідно до покладених завдань
і функцій, Пенсійний Фонд України є
суб'єктом владних повноважень у цій
сфері правовідносин, а спори, що
виникають між учасниками цих відносин,
є публічно-правовими, тому їх вирішення
належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Частина перша Закону № 1058-VI встановлює,
що суми пенсій, виплачені надміру
внаслідок зловживань з боку пенсіонера
або подання страхувальником
недостовірних даних, можуть бути
повернуті пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку. Право на
звернення до суду з позовами про
стягнення надміру виплачених коштів
випливає з функцій контролю за
витрачанням коштів цього фонду, тобто у
зв'язку зі здійсненням суб'єктом
владних повноважень владних
управлінських функцій. У зв'язку з цим
через публічно-правовий характер
спірних відносин вирішення таких
спорів належить до юрисдикції
адміністративних судів (п. 16.2 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України "Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів" від 20 травня 2013
року № 8).

Таким чином, приходжу до висновку, що
спірні відносини за зверненням
суб'єкта владних повноважень із
приводу реалізації наданих йому
законом функцій та у порядку, який
встановлено законом, а тому справа не
підлягає вирішенню в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Керуючись ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Управління Пенсійного
фонду України в Подільському районі м.
Києва до ОСОБА_1 про стягнення коштів
повернути позивачу - для подання до
належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня, наступного
після отримання копії ухвали.

СуддяС. М. Богінкевич