У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
комунального підприємства
«Житлосервіс «Куренівка» Оболонського
району м. Києва до ОСОБА_3 про
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 27 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року КП «Житлосервіс
«Куренівка» Оболонського району м.
Києва звернулося до суду з указаним
позовом. Зазначало, що АДРЕСА_1
знаходиться на балансі КП «Житлосервіс
«Куренівка» Оболонського району м.
Києва та обслуговується
підпорядкованою йому ЖЕК № 514. При
обстеженні квартир АДРЕСА_1
працівниками ЖЕК № 514 було виявлено, що
кімната № 3 у даній квартирі самовільно
зайнята ОСОБА_3 та її неповнолітніми
дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про що ними
було складено акт. У вказаній кімнаті
ніхто не зареєстрований, документів,
які надають право на вселення у вказане
приміщення, відповідачем надано не
було. Оскільки порядок вселення в жилі
приміщення державного житлового фонду
дотриманий не був, позивач просив суд
задовольнити позов.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2014 року, позов задоволено.
Виселено ОСОБА_3 та неповнолітніх
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1.
Вирішено питання відшкодування
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє від
імені ОСОБА_3, просить оскаржувані
судові рішення скасувати, посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що відповідач та її діти без достатніх
правових підстав займають кімнату, на
яку не було отримано ордер. Крім того,
спростовуючи довід відповідача про те,
що ОСОБА_7 не мав повноважень подавати
позов, виходив із ст. 44 ЦПК України із
системного аналізу якої випливає, що
якщо особа протягом розгляду справи не
заперечувала проти представлення її
інтересів в суді і знала про розгляд
справи, позов вважається таким, що був
поданий належною особою.

Між тим з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитися
не можна.

З матеріалів справи вбачається, що у
червні 2013 року з позовом до суду від
імені комунального підприємства
«Житлосервіс «Куренівка» звернувся
в.о. директора підприємства ОСОБА_7.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 27 січня 2014 року представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 посилалась на те, що у ОСОБА_7 не
було повноважень представляти
інтереси позивача та підписувати
документи від імені комунального
підприємства «Житлосервіс
«Куренівка».

Згідно із ч. 3 ст. 38 ЦПК України
юридичних осіб представляють їхні
органи, що діють у межах повноважень,
наданих їм законом, статутом чи
положенням, або їх представники.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України
довіреність від імені юридичної особи
видається за підписом посадової особи,
уповноваженої на це законом, статутом
або положенням, з прикладенням печатки
юридичної особи.

Апеляційний суд при визначенні
повноважень особи на вчинення
процесуальних дій на вказані норми
закону уваги не звернув, не перевірив
чи виконував ОСОБА_7 на час подання
позову обов'язки директора, якщо
виконував, то на підставі чого, і чи має
повноваження директор представляти
інтереси підприємства без доручення,
та не врахував того, що наслідком
подання позовної заяви особою, яка не
мала на це повноважень є залишення
позову без розгляду (п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України).

Порядок здійснення провадження у
цивільних справах, зокрема, щодо
представництва та участі у справі
представника визначається ЦПК України.

Цим Кодексом не передбачено, що при
відсутності у особи повноважень на
вчинення певних дій вони можуть бути
визнані такими, що тягнуть за собою
юридичні наслідки у випадку їх
схвалення в подальшому іншою особою.

Фактично апеляційним судом доводи
апеляційної скарги, яка була предметом
розгляду, про те, що особа, яка
підписала позовну заяву не мала на це
повноважень, не перевірені.

Виходячи з долучених до справи
документів неможливо спростувати
аналогічні доводи касаційної скарги в
цій частині.

Такі порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, тому
ухвала апеляційного суду не може
вважатись законною і обґрунтованою та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від
імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до цього
суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко
М.І. Наумчук