АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5833/14 Справа № 2-116/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Румянцев О.П. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ домоволодіння в натурі та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про припинення права власності на
частку в спільному майні та визнання
права власності на 1/2 частку
домоволодіння, виплати частини
компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про
поділ домоволодіння в натурі,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що на підставі рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
19.06.2008 року йому на праві власності
належить 1/2 частина, а відповідачам
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на підставі цього ж
рішення суду та свідоцтва про право на
спадщину за законом від 03.04.2007 року
належить по 1/4 частині домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку А-1, житлової прибудови А-1-1,
погребу - Б, колодязя - №1 та яке після
смерті його матері в 2005 році залишилося
без догляду та належного утримання,
потребує негайного ремонту, у зв'язку з
чим позивач просив поділити між ним і
відповідачами це домоволодіння в
натурі в рівних частках по 1/2 його
частині.

Ухвалою Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 20
листопада 2009 року до участі у справі в
якості відповідача було залучено
ОСОБА_3 та виключено з числа
відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_2.

В грудні 2009 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що вона є власницею
1/2 частини спірного домоволодіння за
договором дарування від 03.07.2009 року та
договором міни від 04.07.2009 року, а інша
його частина належить ОСОБА_2, тобто з
04.08.2009 року воно знаходиться у спільній
частковій власності двох
співвласників. До набуття нею права
власності на це майно будинок
знаходився в жахливому стані, ОСОБА_2
ухиляється від виконання обов'язків
співвласника домоволодіння і жодних
дій для збереження майна не вчиняє, у
витратах на управління, утримання та
збереження домоволодіння участі не
бере, є громадянином Російської
Федерації, постійно проживає на її
території та забезпечений житлом, а
вона самотужки несе тягар утримання
спільного домоволодіння, у зв'язку з
чим та уточнюючи свої вимоги в ході
розгляду справи просила суд припинити
право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку
спірного домоволодіння, визнати за нею
право власності на 1/2 частку спірного
домоволодіння, що належить ОСОБА_2, в
рахунок компенсації вартості цієї
частки виплатити ОСОБА_2 за її рахунок
44073 грн. внесені на депозитний рахунок
суду.

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 грудня
2011 року припинено право спільної
часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на домоволодіння АДРЕСА_1, визнано за
ОСОБА_3 право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому,
стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
компенсацію вартості 1/2 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 44073 грн.,
що знаходяться на депозитному рахунку
ТУ ДСА України в Дніпропетровській
області (р/с6709 в ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській обл., МФО805012), а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
поділ домоволодіння в натурі
відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись
на посилаючись на невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи, порушення судом норм
процесуального права ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду і постановити
нове рішення про задоволення його
позову та відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів скарги колегія суддів не
знаходить підстав для її задоволення
та скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Згідно ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння та користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановлює рішення про припинення
права особи на частку в спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
на підставі рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
19.06.2008 року, договору дарування від
03.07.2009 року та договору міни від 04.07.2009
року сторонам на праві спільної
часткової власності належить по 1/2
частині домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку А-1,
житлової прибудови А-1-1, погребу - Б,
колодязя - №1, проте ОСОБА_2 ухиляється
від виконання обов'язків співвласника
домоволодіння і жодних дій для
збереження спільного майна не вчиняє, у
витратах на управління, утримання та
збереження домоволодіння участі не
бере, є громадянином Російської
Федерації, постійно проживає на її
території та забезпечений житлом, а
ОСОБА_3 постійно здійснюються заходи
щодо управління, утримання та
збереження спільного майна - нею було
здійснено спорудження забору,
установка вікон, дверей, укріплення
фундаменту, установа батарей, укладено
договори на електропостачання,
водопостачання, відкрито особовий
рахунок у ВАТ «Дніпрогаз», провадяться
заходи щодо відновлення
газопостачання, сплачено всі борги за
комунальні послуги та полагоджено
стелю, що підтверджується показами
допитаних в судовому засіданні свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та
ніякими доказами зі сторони ОСОБА_2 не
спростовано.

Згідно висновку №1718/1719/1720-10
судової будівельно-технічної
експертизи від 16.11.2010 року вартість
спірного домоволодіння до проведення
ремонтно-будівельних робіт становить
88156 грн., розподіл домоволодіння в
натурі відповідно до чинних вимог ДБН В
2.2-15-2005р визначити не надається
можливим.

За таких обставин, суд першої
інстанції, керуючись вищезазначеними
нормами закону, обґрунтовано дійшов
висновку про безпідставність
заявленого ОСОБА_2 позову про поділ
домоволодіння в натурі і задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_3, оскільки
припинення права власності ОСОБА_2 на
частину домоволодіння не завдасть
істотної шкоди його інтересам та
членам його сім'ї.

Викладені у скарзі доводи ОСОБА_2
про неналежне проведення експертом
судової будівельно-технічної
експертизи по цій справі ніякими
доказами не підтверджуються, не
ґрунтуються на нормах процесуального
законодавства, регулюючого порядок і
зобов'язання позивача надавати докази
в підтвердження заявлених ним вимог,
правильність наведених висновків суду
не спростовують та фактично зводяться
до переоцінки наданих сторонами
доказів, яким суд дав належну оцінку у
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України, а з вартістю спірного
будинку в розмірі 129898 грн.,
встановленою судовою
будівельно-технічною експертизою від
10.07.2013 року, висновок якої міститься в
матеріалах справи, колегія суддів не
може погодитися, оскільки розмір
грошової компенсації за частку у
спільному майні за відсутності угоди
сторін повинен визначатися судом за
дійсною вартістю будинку на час
розгляду справи, проте висновок за цією
експертизою був складений більш ніж
через півтора роки після ухвалення
судом рішення по цій справі із
зазначенням вартості будинку на час її
проведення, при тому, що за цей час
змінювалася ринкова вартість
нерухомого майна. Крім того,
мотивованою ухвалою Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 грудня 2011 року було відмовлено в
задоволенні клопотання представника
ОСОБА_2 про призначення повторної
будівельно-технічної експертизи і
неправомірність такої відмови
скаржником не доведена, а в цьому
судовому засіданні апеляційного суду з
його сторони ніяких клопотань щодо
проведення іншої експертизи для
визначення вартості будинку на час
розгляду справи не заявлялося.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 грудня
2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: