АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4217/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Резніченко М. С. Доповідач -
Глущенко Н.Г. Категорія 19/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

27 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач
Н.М., Пищиди М.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення П'ятихатського районного
суду Дніпропетровської області від 24
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
про розірвання договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 24.02.2014
року скасувати та ухвалити нове про
відмову позивачу в його позовних
вимогах в повному обсязі, посилаючись
на те, що рішення є незаконним та
необґрунтованим, оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
відповідач вважає, що судом дана
неправильна оцінка доказам по справі
/а. с. 76-81/.

Зазначеним рішенням суду від 24.02.2014
року позовні вимоги задоволені.

Суд розірвав договір № AG-714L від 28.12.2013
року, що укладений між ОСОБА_3 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про
організацію виготовлення і передачу у
власність ПВХ конструкцій / а. с. 49-51/.

Також, судом першої інстанції 07.03.2014
року ухвалено додаткове рішення, яким
доповнено рішення від 24.02.2014 року, а
саме стягнено з відповідача на користь
держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60
коп. / а. с. 59/.

Судом встановлено, що між позивачем
ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 28.12.2013 року було укладено
Договір № AG-714L про виготовлення та
передачу у власність ПВХ конструкцій
(договір про надання послуг -
виготовлення метало пластикових вікон)
(далі Договір). Договір підписано обома
сторонами / а. с. 6-8 /.

За умовами укладеного Договору
замовник ОСОБА_3 доручає виконавцю ФОП
ОСОБА_2 організувати роботи по
виготовленню і передачі в його
власність ПВХ конструкції на суму 7444
грн.

Договором визначені предмет договору,
вартість договору, обов'язки і
відповідальність сторін та особливі
умови.

Згідно п. 3.9 Договору зобов'язання
виконавця вважаються виконаними у
повному обсязі після підписання
замовником акта прийому-передачі
виробу. Договір діє з дня підписання до
повного виконання сторонами всіх
зобов'язань / п. 3.12 Договору/.

Також, між ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент Банк»
28.12.2013 року укладено кредитно-заставний
договір № АВН0RG125590102 про надання
позичальнику строкового кредиту в
розмірі 8770,52 грн., що надається для
оплати товару - металопластикових
вікон, які і передаються в заставу
банку /а. с. 11-13/.

Для забезпечення виконання
зобов'язань за кредитно-заставним
договором № АВН0RG125590102 від 28.12.2013 року
між ОСОБА_3 і ПАТ «Страхова компанія
«Інгосстрах» 28.12.2013 року укладено
договір особистого страхування №
АВН0LК125590102 / а. с. 9-10 /.

Після детального ознайомлення з
укладеними договорами позивач ОСОБА_3
зрозумів, що він немає фінансової змоги
виплачувати кредит, тому 03.01.2014 року він
звернувся з заявами, як до відповідача,
так і до третьої особи про розірвання
укладених договорі, тобто договору про
виготовлення пластикових вікон і
кредитного договору.

Оскільки, відповідач, отримавши
відповідну заяву, відмовився
зареєструвати її та зробити відповідну
відмітку про прийом цієї заяви, то
позивач змушений був повторно
звернутися 08.01.2014 року до відповідача з
такою заявою, яку відповідач отримав
09.01.2014 року і 20.01.2014 року дав на неї
відповідь позивачу / а. с. 18-22 /.

Позивач 03.01.2014 року звернувся із заявою
про розірвання кредитного договору до
ПАТ «Акцент-Банк», в якій зазначив що, у
він відмовляється від товару та послуг
ФОП ОСОБА_2 /а. с. 16/.

Того ж дня ОСОБА_3 отримав від банку
письмову відповідь за № 20.1.0.0/7-20140103/39 в
якій роз'яснено, що для перерахунку
кредиту немає підстав, а для вирішення
цього питання слід надати відповідні
документи, у тому числі письмове
підтвердження того, що товар не був
доставлений або повернутий /а. с. 17/.

Згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах
за участю фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» - cпоживач
має право протягом чотирнадцяти
календарних днів відкликати свою згоду
на укладення договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин. Перебіг цього строку
розпочинається з моменту передачі
споживачеві примірника укладеного
договору.

Відкликання згоди оформлюється
письмовим повідомленням, яке споживач
зобов'язаний подати особисто чи через
уповноваженого представника або
надіслати кредитодавцю до закінчення
строку, зазначеного в абзаці першому
цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення
договору про надання споживчого
кредиту споживач повинен одночасно
повернути кредитодавцю кошти або
товари, одержані згідно з договором.

Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що
споживач має право розірвати укладений
на відстані договір шляхом
повідомлення продавця (виконавця) про
це протягом чотирнадцяти днів з
моменту підтвердження інформації або з
моменту одержання товару чи першої
поставки товару.

Якщо відповідно до абзацу другого
частини третьої цієї статті
підтвердження інформації не
вимагається, споживач може розірвати
договір протягом чотирнадцяти днів з
моменту його укладення.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України - якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Положеннями ст. 651 ЦК України визначено
підстави для зміни або розірвання
договору. Так, частиною 3 цієї статті
визначено, що у разі односторонньої
відмови від договору у повному обсязі
або частково, якщо право на таку
відмову встановлено договором або
законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

З матеріалів справи вбачається, що
спірний Договір № AG-714L про
виготовлення та передачу у власність
ПВХ конструкцій був укладений 28.12.2013
року за участю фізичної особи -
споживача ОСОБА_3, але 08.01.2014 року він
звернувся з письмовою заявою до
відповідача про розірвання цього
договору (яка останнім отримана 09.01.2014
року), тобто протягом 14 календарних
днів позивач відкликав свою згоду на
укладення договору.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що продукцію, визначену
договором, ОСОБА_3 не одержав.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що в силу ст.ст. 11,
13, 22 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.ст. 627, 640, 651 ЦК України,
позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають
задоволенню, а договір № AG-714L від 28.12.2013
р., укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2
про організацію виготовлення і
передачу у власність ПВХ конструкцій -
розірванню.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

При вище викладених обставинах суд
першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку суду про задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 в силу ст.ст. 11, 13, 22 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ст.ст. 627, 640, 651 ЦК України.

Приведені в апеляційній скарзі
доводи відповідача не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Справа розглянута судом першої
інстанції у відповідності з вимогами
ст. 10,11,60 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
наданих сторонами.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції та встановлені ним
обставини.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 24 лютого
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

СУДДІ: