У х в а л а

іменем україни

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» про визнання права
власності за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті» на
рішення апеляційного суду Київської
області від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом, в обґрунтування
якого зазначала, що 25 березня 2011 року
між нею та ОСОБА_4 було укладено договір
відступлення права вимоги, відповідно
до якого вона набула права вимоги
майнових прав на об'єкт нерухомості у
вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 87, 23 кв.м.

На момент укладення договору про
відступлення права вимоги вартість
спірного жилого приміщення вже була
сплачена відповідачу.

16 вересня 2011 року будинок, складовою
частиною якого є згадана вище квартира,
введено в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 22 вересня 2011 року № 270
доручено КП «Ірпінське БТІ» оформити
та видати ТОВ «Аверс-Сіті» поквартирно
свідоцтва про право власності на
квартири введеного в експлуатацію
будинку по АДРЕСА_1

Відповідно до умов договору
купівлі-продажу майнових прав вона
набуває права власності на квартиру
після введення об'єкту капітального
будівництва в експлуатацію та
оформлення відповідних
правовстановлюючих документів. Проте
акти приймання-передачі майнових прав
на спірне приміщення сторонами не
укладено, а у п. 3.2 договорів зазначено,
що право власності на майнові права від
продавця до покупця переходить після
підписання акту

Вона неодноразово усно та у письмовій
формі зверталась до відповідача із
вимогою щодо передачі їй документів на
квартиру та виконання умов договору,
однак відповіді не отримала, а тому
вважає свої права порушеними.

Посилаючись на наведене, просила
визнати за нею право власності на
об'єкт нерухомості у вигляді
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 87, 23 кв.м., зобов'язати
відповідача передати їй технічну
документацію на цю квартиру.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від
25 грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 26 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення про задоволення
позову.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1
Київської області та зобов'язано ТОВ
«Аверс-Сіті» передати ОСОБА_3 технічну
документацію (технічний паспорт) на
дану квартиру.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Аверс-Сіті»
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення ним норм матеріального та
процесуального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалене у справі
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що 25 березня 2011 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено
договір відступлення права вимоги,
відповідно до якого позивач набула
права вимоги до ТОВ «Аверс-Сіті»
майнових прав на об'єкт нерухомості у
вигляді квартири АДРЕСА_1 згідно
договору купівлі-продажу майнових прав
від 15 жовтня 2010 року №С109_ИП.

16 вересня 2011 року будинок, складовою
частиною якого є спірна квартира,
введено в експлуатацію.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, виходив із
недоведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив з того, що відповідно до
договору про відступлення права
вимоги, укладеного 25 березня 2011 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, остання набула
права вимоги до ТОВ «Аверс-Сіті»
майнових прав на зазначену квартиру,
вартість яких на момент укладення
цього договору вже була сплачена, проте
відповідач не виконав своїх
зобов'язань щодо оформлення права
власності на спірну квартиру.

З такими висновками погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Так, порядок передачі майнових прав
чітко встановлений умовами договору
купівлі-продажу майнових прав від 15
жовтня 2010 року, згідно з яким майнові
права на об'єкт нерухомості
передаються продавцем покупцю шляхом
підписання акту. Акт підписується
сторонами не пізніше 10 робочих днів з
дати настання останньої з таких подій:
здійснення покупцем оплати 100 %
вартості майнових прав, введення
відповідної частини об'єкту
капітального будівництва - будівлі,
корпусу, секції будівлі, секції корпусу
та таке інше), складовою та невід'ємною
частиною якої є об'єкт нерухомості в
експлуатацію, отримання
правовстановлюючих документів на
об'єкт капітального будівництва та
здійснення розрахунків.

Вартість майнових прав встановлена
відповідно п. 4.4 договору, за яким після
оплати покупцем (позивачем) вартості
майнових прав продавець (відповідач)
видає покупцю довідку про повну оплату
вартості майнових прав згідно цього
договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
на нерухоме майно виникає з моменту
його прийняття до експлуатації. Якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Тобто, за вказаною нормою права, на
підставі якої суд задовольнив позов,
вимога про визнання права власності
може бути пред'явлена лише власником
спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, не врахував, що позивачем не
було надано доказів того, що у нього
виникло право власності на спірну
нерухомість у порядку, встановленому
ст. 331 ЦК України, тобто, що позивач є
власником спірного майна.

При цьому суд послався на договір
купівлі-продажу майнових прав
від 15 жовтня 2010 року, як на підставу
виникнення майнових прав на спірну
нерухомість у позивача. У п. 1.4
зазначеного договору визначено, що
майнові права - це всі права на об'єкт
нерухомості, що полягають у праві
продавця набути право власності на
об'єкт нерухомості після введення
об'єкту капітального будівництва в
експлуатацію та оформлення
відповідних правовстановлюючих
документів. Тобто, на підставі договору
позивач отримав лише право на набуття
права власності, а не саме право
власності на нерухоме майно.

Також договором встановлено порядок
отримання покупцем пакету документів,
необхідних для оформлення права
власності на об'єкт нерухомості.

Проте суд апеляційної інстанції
зазначені обставини не перевірив, на
вказані вище норми законодавства уваги
не звернув, у порушення вимог ст.ст. 212 -
214, 303 ЦПК України належним чином не
визначився з характером спірних
правовідносин, що склалися між
сторонами, та нормою матеріального
права, яка підлягає застосуванню, не
врахував, що позивачкою не надано
доказів того, що вона зверталась до
відповідача з вимогою про надання
документів, необхідних для оформлення
права власності на об'єкт нерухомост, і
дійшов передчасного висновку про
визнання за позивачкою права власності
на спірну квартиру.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Київської області від 26 лютого 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

О.П. Касьян

О.М. Ситнік