Єдиний унікальний номер №243/3550/14
Номер провадження №2/243/1578/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

« 03» вересня 2014 року
м.
Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі - Бондаренко О.В.,

за участю:

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області з позовною заявою до
ОСОБА_2, про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим,
що вона є власником будинку АДРЕСА_1.
Також у спірному будинку
зареєстрований її син, ОСОБА_2 Останній
не проживає в даному будинку, його
особистих речей в будинку немає,
спірним будинком він не цікавиться.
Перешкод у користуванні будинком
відповідачеві не чинили. Відповідач
добровільно спірним жилим приміщенням
не користується на протязі останніх
кількох років без поважних причин. У
зв'язку з викладеним позивач просила
визнати відповідача втратившим право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Позивач, ОСОБА_1, в судовому засіданні
підтримала заявлені позовні вимоги,
наполягала на їх задоволенні в повному
обсязі, не заперечувала проти
винесення заочного рішення.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явився, про час, дату і місце
судового засідання був повідомлений
належним чином. Зі згоди позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи,
приходить до переконання, що позов
ОСОБА_1, про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, підлягає задоволенню з
таких підстав.

Так, у ході судового засідання
достовірно було встановлено, що ОСОБА_1
є власником житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування від 09.06.1987 року, посвідченого
нотаріусом Першої Слов'янської
державної нотаріальної контори,
зареєстрованого на праві приватної
власності за ОСОБА_1 та записаного в
реєстрову книгу за №2493/4 (а.с.3-4).

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується домовою
книгою для прописки громадян, які
мешкають в АДРЕСА_1 (а.с.4-7).

Як вбачається з акту про фактичне
проживання ОСОБА_2 від 08.08.2014р., ОСОБА_2 в
житловому будинку АДРЕСА_1 фактично не
проживає з 10 травня 2010 року по
теперішній час, його особистих речей в
будинку немає (а.с.9).

Судом встановлено, що відповідач вибув
з даного житлового будинку за власним
бажанням. Перепон у користуванні
житлом йому ніхто не чинив.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Підстави позбавлення члена сім'ї права
користування жилим приміщенням, яке
належить громадянинові на праві
власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад 1 рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними або
законом.

Судом встановлено, що відповідач не
мешкає в житловому будинку АДРЕСА_1, в
добровільному порядку виписатися з
вказаного будинку не бажає.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_3, пояснив, що
позивач є його сусідкою, вона проживає
в спірному будинку разом з чоловіком, в
них є син, але в зазначеному будинку він
не мешкає біля трьох років, його речей в
домі також немає.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_4 вказав, що мешкає
по сусідству з позивачем з 2001 року,
зазначив, що ОСОБА_1 мешкає в будинку
АДРЕСА_1 разом з чоловіком, їх син разом
з ними не проживає біля трьох років,
виїхав на заробітки.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані
і підлягають повному задоволенню.

Позивач не вимагає компенсації
понесених нею судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК
України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що
втратив право користування житловим
будинком з господарськими та
побутовими будівлями та спорудами за
адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається в Апеляційний суд
Донецької області через Слов'янський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлено
05 вересня 2014 року.

Суддя
Н.О. Чемодурова