РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2014

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області

у складі: головуючого судді -
Заворотної О.Л.

при секретарі - Шкляруку М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Хмельницький
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні квартирою

встановив :

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користування квартирою, в
обґрунтування якого вказав, що згідно
договору дарування від 20.11.2004р. набув
права власності на квартиру за АДРЕСА_1.
У вказаній квартирі проживав разом з
відповідачем ОСОБА_2, з якою 15 червня 1996
року Хмельницьким міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
був зареєстрований шлюб. Від шлюбу
дітей не має. Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 29.11.2013р. шлюб
розірвано. Проте відповідач до цього
часу проживає у квартирі, що належить
позивачу на праві особистої приватної
власності, хоча і не зареєстрована в
ній. В добровільному порядку
відповідач виселитись з квартири не
бажає, а проживати разом із
відповідачем в одній квартирі ОСОБА_4
не в змозі, у зв'язку з чим звернувся до
суду із позовом про усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з
цієї квартири ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити повному обсязі,
надав суду пояснення в яких вказав, що
позивач наразі утворив іншу сім'ю і
бажає проживати в своїй квартирі з
іншою жінкою.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнала, надала суду пояснення в
яких вказала, що після одруження з
чоловіком проживала у АДРЕСА_1, разом
зробили ремонт у квартирі, після
розірвання шлюбу, разом з чоловіком
проживали ще деякий час, в даний час
ніяких перешкод у користуванні
квартирою позивачу не створює. Так,
відповідач має зареєстроване місце
проживання за іншою адресою, проте в
спірну квартиру вселилась як член сім'є
власника і має право надалі там
проживати.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, надала суду
пояснення в яких вказала, що
відповідач вселились у спірну квартиру
як член сім'ї власника, і відповідно до
норм житлового законодавства не може
бути виселена без надання іншого житла.

Суд заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі встановив
наступні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.

На підставі договору дарування від
12.11.2004р. посвідченого приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за № 7625
ОСОБА_4 набув право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 1572 від 20.05.2014р.
ОСОБА_4 зареєстрований у вказаній
квартирі з 22.04.2003р.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 29.11.2013р. шлюб укладений ОСОБА_4
із ОСОБА_2 15.06.1996 року, розірвано.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому
засіданні пояснили, що є сусідами
подружжя ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2,
які проживали разом близько двадцяти
років в квартирі АДРЕСА_1. За весь час
проживання подружжя не було скандалів,
будь-яких проявив антигромадської
поведінки.

Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖУ України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Позивач у позовній заяві послався на
одну із підстав для виселення
відповідачів із зазначеного будинку, а
саме на ст. 116 ЖК України.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього
Кодексу.

Право вимагати у судовому порядку
виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх,
власник жилого будинку (квартири) має
відповідно до ст. 157 ЖК України, але за
наявності обставин, передбачених ч. 1
ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а запобігання і заходи
громадського впливу виявилися
безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Крім того, згідно з п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року (із
змінами та доповненнями) під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не
надано доказів систематично
руйнування чи псування відповідачем
жилого приміщення, або використання
його не за призначенням, або
систематичного порушення правил, що
роблять співжиття неможливим для інших
проживання з ним в одному будинку,
заходи запобігання і громадського
впливу виявились за даними фактами до
відповідача не застосовувались, не
здобуто таких доказів і судом. У зв'язку
з чим позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-216 ЦПК
України, ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64,
157, 116 Житлового кодексу України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12
квітня 1985 року (із змінами та
доповненнями), суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні квартирою -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Хмельницької області, через
Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: