У х в а л а

11 серпня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Кафідової О.В.,

Ситнік О.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому
зазначав, що 13 лютого 2003 року уклав із
ОСОБА_4 договір дарування належної йому
квартири АДРЕСА_1, попередньо
домовившись із відповідачкою, що вона
буде його доглядати та утримувати дану
квартиру. У січні 2011 року відповідачка
припинила відвідувати позивача.
Вважаючи, що спірний договір дарування
укладений з метою приховати дійсний
правочин про довічне утримання, тобто є
удаваним, просив визнати недійсним
договір дарування вказаної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 15 березня 2012 року
позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 13 лютого 2003
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 23 січня
2014 року рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 15 березня
2012 року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3
відхилено, рішення апеляційного суду
Полтавської області від 23 січня
2014 року залишено без змін.

У липні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ч. 5 ст.
203, ч. 3 ст. 215, ст. 229, ч. 1 ст. 717 ЦК
України.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що, на думку
заявника, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на наступні судові рішення: ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 березня 2012 року у справі за
позовом про визнання недійсним
договору дарування; ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року у справі за позовом про визнання
недійсним договору дарування; ухвалу
судді Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 28
березня 2007 року у справі за позовом про
визнання довіреності на вчинення
договору дарування та договору
дарування недійсними; ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
у справі за позовом про визнання
недійсними договорів дарування; ухвалу
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 березня 2013
року у справі за позовом про визнання
недійсним договору дарування; ухвалу
колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 26 листопада 2008 року у
справі за позовом про визнання
недійсним договору дарування; ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 листопада 2011 року у справі
за позовом про визнання недійсними
договорів дарування та визнання права
власності та за позовом про визнання
права власності; ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 листопада 2011 року у справі
за позовом про визнання недійсним
договору дарування; ухвалу колегії
суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
16 липня 2008 року у справі за
позовом про визнання недійсним
договору дарування квартири.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11«Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту наданих ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 березня 2012 року,
13 листопада 2013 року, 16 жовтня 2013 року,
20 березня 2013 року, 30
листопада 2011 року (дві ухвали), а також
ухвал Верховного Суду України від 28
березня 2007 року, 26 листопада 2008 року, 16
липня 2008 року не вбачається
передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України
підстави для перегляду ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 квітня 2014
року, оскільки у зазначених ухвалах
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини справи не є тотожними у
порівнянні з ухвалою, про перегляд якої
подано заяву.

Із врахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що у
допуску до провадження Верховного Суду
України справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору дарування відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кафідова

О.М. Ситнік

О.В. Ступак