Справа № 148/149/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року

м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого судді Карнауха
А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені Тульчинського
районного суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошової компенсації,

В С Т А Н О В И
В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
грошової компенсації в сумі 71194 грн, 50
коп., мотивуючи свої позовні вимоги
наступним.

В період з 26.02.1986 року по 09.10.2010
року він перебував у зареєстрованому
шлюбі із ОСОБА_2 З 06.12.1996 року по
вересень 2009 року вони разом проживали в
АДРЕСА_1. За цією адресою він
зареєстрований і у даний час.

З 1997 року по 2009 рік ним
здійснювалась прибудова до вказаної
вартири. Але власником квартири є
ОСОБА_2 на підставі договору дарування
від 08.02.1996 року, зареєстрованому у
реєстрі за №471.

Він вимагав від відповідачки
сплати грошової компенсації за
поліпшення квартири, але відмовилась
її сплатити.

Враховуючи, що прибудова до
квартири, яка є особистою приватною
власністю відповідачки, була
побудована ними спільно в період
спільного проживання під час
шлюбу,вона є об»єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Оскількив квартира є неподільною,
частка позивача є незначною і не може
бути виділена в натурі, спільне
проживання і користування майном
неможливе, тому вважає, що суд повинен
стягнути з відповідачки грошову
компенсацію вартості його частки у
поліпшенні майна ( прибудова до
квартири).

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на
його користь грошову компенсацію
вартості його частки в розмірі 71194 грн.50
коп., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити. Пояснив суду, що квартира
придбана за його кошти. Придбання
квартири оформили договором дарування.
Він зробив капітальний ремонт у
квартирі. Разом із цієї квартирою тоді
була придбана й однокімнатна квартира
для матері відповідачки. В ній він
також зробив ремонт. А потів коли він
перестав жити із відповідачкою, то його
просто кинули.

Вартість ремонтним робіт,
проведених ним складає біля 140000 грн.
Дозвіл на прибудову до квартири був.

Він оскаржив договір дарування
квартири, але він ще не скасований.
Квартира зареєстрована на
відповідачку.

Вимагає компенсацію за
поліпшення житлових умов у квартирі.

Назвати суму коштів, яка ним
витрачена на придбання будівельних
матеріалів відмовився.

За проведення ремонтних робіт він
заплатив прорабу Васі, прізвища не
знає, 600 доларів США. Коли саме не
пам»ятає. Вася робив цегляну кладку.
Квитанцій, розписок він у Васі не брав.
Інших ремонтників назвати не може.
Точно сказати не може кому і скільки
заплатив за роботу. В цілому заплатив
1000 доларів США.

В 1996 році він заплатив 150 доларів
США ОСОБА_3, прізвища не пам»ятає, який
привіз цеглу із с.Тростянчик
Тростянецького району.

Також у ремонтних роботах брав участь
ОСОБА_4,якому як підсобнику заплатив 600
доларів США.

З 2012 року він квартирою не
користується.

Гроші, які витрачались на ремонт
квартири, були спільні.

З 1996 року по 2008 рік він працював водієм
у свого брата, який був приватним
підприємцем, за трудовим договором.
Брат - це ОСОБА_5. Зареєстрований
приватним підприємцем у м.Ладижині.
Брат платив йому щомісяця по 1000 доларів
США зарплати. Окрім цього, в 2004-2005 році
він продав автомобіль «Нісан» ОСОБА_6
за 3500 доларів США. Ці кошти також пішли
на ремонт квартири.

Він також приганяв автомобілі із
Німеччини, продавав і кошти витрачав на
ремонт квартири. Є довідки, що кошти він
потратив на ремонт. Всього він витратив
на ремонт 10000 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не
визнала і просила в його задоволенні
відмовити. Пояснила суду, що в квартирі
АДРЕСА_1 вона проживає з 1973 року. Як
молодий спеціаліст вона була
направлена на роботу на Ровенстьку АЕС.
Там у м.Кузнецовськ їй надали
трикімнатну квартиру. Цю квартиру вони
продали і переїхали до м.Ладижина. На
кошти від продажу квартири в Ровно
купили однокімнатну квартиру, де зараз
проживає її мати.

Прибудова до АДРЕСА_1 є
самовільною забудовою. Дозвіл на її
будівництво ніхто не брав. Будівництво
тривало з 1997 року по цей час незаконно.
Лише в 2013 році вона отримала в
користування земельну ділянку, на якій
розташована прибудова.

Вона з 1997 року по 2005 рік працювала
продавцем у магазині «Едем». Позивач з
1997 року по 2012 рік офіційно ніде не
працював.

Квартиру на Ровенстькій АЕС вона
отримала для себе особисто. Продала її
за 5000 доларів США. Це були її особисті
кошти. На ці гроші позивач купив
автомобіль «Мерседес», Потім його
продав і кошти пішли на придбання
квартири.

В 1996 році квартиру АДРЕСА_1 їй
подарувала мати. Договір дарування був
оформлений як дар їй особисто.

В квартирі проводились ремонти,
але позивач у них участі не брав.

У вересні 2009 року позивач пішов
жити до другої жінки, але до 2012 року був
зареєстрований у спірній квартирі.

Представник відповідачки -
адвокат ОСОБА_7, суду пояснив, що проти
задоволення позову заперечує, просить
у його задоволенні відмовити. Спірна
квартира є особистою власністю
відповідачки і не підлягає поділу.,
тому позивач не може вимагати жодної
компенсації. Квартира ніколи не
визнавалась спільною сумісною
власністю подружжя.

Позивач зобов»язаний до сплати
аліментів на користь відповідачки з 2011
року, але їх не сплачує. Утворилась
заборгованість у 14000 грн.

Позивачем суду надані також
письмові докази.

Зокрема, із оглянутого в судовому
засіданні паспорта громадянина
України ОСОБА_1, серія НОМЕР_1,
вбачається, що позивач у квартирі
АДРЕСА_1 не зареєстрований.

Згідно свідоцтва про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_2, виданого 10.11.2010 року
відділом ДРАЦС Ладижинського МУЮ,
позивач розрвав шлюб із відповідачкою
09.10.2010 року.

Позивачем також надано
ксерокопію якогось плану будови, з
якого не вбачається з якого саме
документа зроблена ця ксерокопія і яке
вона має відношення до спірних
правовідносин.

Згідно технічного паспорта на
АДРЕСА_1,зробленого 09.02.1996 року
Тульчинським МБТІ, власником квартири
є ОСОБА_2 Загальна площа квартири
складає 57,9 кв.м.

Позивачем також надані
ксерокопії договору без номеру та дати
укладення на визначення кошторисної
вартості спірної квартири, акт
виконаних робіт до нього, дефектний
акт, підсумкова відомість ресурсів до
локального кошторису, які також не
містять дати виготовлення та запису
про осіб, які його підписали.На цих
документах стоять ксерокопії відбитку
печатки ТОВ «Енергосервіс ЛТД».

Вказані ксерокопії суд не може
взяти до уваги як допустимі докази,
оскільки вони не містять необхідних
для таких документів даних про дату їх
складення, осіб, що їх видали та
правдивість викладеної у них
інформації не скріпили своїми
підписами.

За висновком експерта №1043/13-21 від
29.07.2013 року за результатами проведення
судової будівельно-технічної
експертизи кошворисна вартість
реконструкції з прибудовою до квартири
балкону АДРЕСА_1, власником якої є
ОСОБА_2, може складати 34714 грн.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами письмові
докази, оцінюючи їх відповідно до ст.212
ЦПК України, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено,
що квартира АДРЕСА_1 подарована
відповідачці у 1996 році і є її особистою
власністю. Її одноосібним власником
вона значиться у Єдиному реєстрів прав
власності на нерухоме майно. Ці
обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст.62 СК України якщо
майно дружини за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або витрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Позивачем у судовому засіданні не
надано рішення суду, яким спірна
квартира визнана спільною сумісною
власністю подружжя.

Поділ майна подружжя відповідно
до ст.69 СК України можливий лише у разі
якщо це майно є спільною сумісною
власністю подружжя.

Ст.370 ЦК України передбачений
також виділ частки майна, що є у
спільній сумісній власності. Такий
виділ здійснюється в
порядку,передбаченому ст.364 ЦК України,
якою визначена можливість отримання
грошової компенсації при неможливості
виділення частки в натурі.

Можливість отримання грошової
компенсації при виділі частки із
спільної сумісної власності подружжя
передбачена ст.71 СК України.

Виділення частки майна бувшому
подружжю із особистого майна іншого
подружжя, а також виплата грошової
компенсації після розірвання шлюбу ні
цивільним, ні сімейним законодавством
не передбачена.

Керуючись ст.ст.62, 69, 71 СК України,
ст.ст.364,370 ЦК України, ст.ст.209,212,215,218 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Вінницької області
через Тульчинський районний суд
Вінницької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області

А.П. Карнаух