АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2720/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ричка С. О. Доповідач - Міхеєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Ремеза В.А.,
Свистунової О.В.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Середня загальноосвітня
школа №4 ім. Макаренко О.С. м.
Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради

на рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська від 04 вересня 2013
року у цивільній справі

за позовом ОСОБА_2 до директора
комунального закладу «Середня
загальноосвітня школа №4 ім. Макаренко
О.С. м. Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради
ОСОБА_3, третя особа - управління освіти
та науки Дніпродзержинської міської
ради про визнання незаконним наказу
про дисциплінарне стягнення та про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеною позовною заявою та
просила визнати наказ № 24 від 03
березня 2012 року директора комунального
закладу «Середня загальноосвітня
школа № 4 ім. Макаренко О.С. м.
Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради (далі -
СЗШ № 4) щодо оголошення
дисциплінарного стягнення - догани,
таким, що не відповідає чинному
законодавству і скасувати його,
визнати наказ № 153 від 30 листопада 2012
року директора СЗШ № 4 ім. А.С. Макаренко
про звільнення, таким, що не відповідає
чинному законодавству і скасувати
його, поновити її, ОСОБА_4 на роботі на
посаді головного бухгалтера, стягнути
з СЗШ № 4 на її користь середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу з розрахунку 4288,53 грн. за кожен
місяць вимушеного прогулу до повного
відновлення на роботі, зобов'язати СЗШ
№ 4 відшкодувати заподіяну моральну
шкоду в сумі 100000 грн. і витрати на
юридичну допомогу в сумі 3000 грн.

Рішенням Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська від 04 вересня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 були
задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано
наказ № 24 від 03 березня 2012 року
директора СЗШ № 4 ім. А.С.Макаренко про
оголошення ОСОБА_2, за порушення
трудової дисципліни, догани.

Визнано незаконним наказ № 153 від 30
листопада 2012 року директора СЗШ № 4 ім.
А.С.Макаренко про звільнення з роботи
ОСОБА_2 за систематичне невиконання
обов'язків, покладених посадовою
інструкцією головного бухгалтера та
правил внутрішнього розпорядку школи
та враховуючи раніше винесену догану,
згідно п.3 ч.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді
головного бухгалтера комунального
закладу «Середня загальноосвітня
школа № 4 ім. Макаренко О.С. м.
Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради.

Стягнуто з відповідача
комунального закладу «Середня
загальноосвітня школа № 4 ім. Макаренко
О.С. м. Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради на
користь ОСОБА_2 середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу у розмірі
38596,77 коп., у відшкодування моральної
шкоди 20000,00 грн. та за надану юридичну
допомогу 3000,00 грн.

На користь держави стягнуто з
відповідача судовий збір у розмірі 229,7
грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера
та стягнення з комунального закладу
«Середня загальноосвітня школа № 4 ім.
Макаренко О.С. м. Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради на її
користь середнього заробітку за один
місяць у розмірі 4288,53 грн. за час
вимушеного прогулу допущено до
негайного виконання.

В апеляційній скарзі Комунальний
заклад «Середня загальноосвітня школа
№4 ім. Макаренко О.С. м.
Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що з 1 лютого 1993
року відповідно до наказу № 4 від 08
лютого 1993 року, позивачка працювала у
відповідача головним бухгалтером
(а.с.9-10).

Наказом директора СЗШ № 4 ім.
Макаренко О.С. ОСОБА_3 № 24 від 03 березня
2012 року, позивачці було оголошено
догану за порушення трудової
дисципліни, невиконання вимог Закону
України «Про засади запобігання та
протидії корупції», що підтверджується
копією наказу (а.с.13).

Підставою притягнення до
дисциплінарної відповідальності стало
порушення позивачкою трудової
дисципліни та невиконання вимог Закону
України «Про засади запобігання та
протидії корупції», але в чому саме
виразилися ці порушення відповідачем в
наказі не визначено.

Приводом для оголошення догани став
наказ Управління освіти і науки м.
Дніпродзержинська № 87 від 14 лютого 2012
року «Про результати перевірки,
проведеної у СЗШ № 4 ім. А.С.Макаренко»,
якому передувала заява колишнього
бухгалтера ЗОШ № 4 ОСОБА_5 щодо
вимагання ОСОБА_2 коштів від підлеглих
за працевлаштування, некоректної
поведінки головного бухгалтера.

Однак, дана заява і звинувачення
позивачки в корупції не знайшло свого
підтвердження ні при проведенні
перевірки прокуратурою Заводського
району м. Дніпродзержинська, що
підтверджується листом № 26с-12 від 21
лютого 2012 року, ні проведеною
Управлінням освіти і науки
Дніпродзержинського міськвиконкому
перевіркою.

Наказом № 87 від 14 лютого 2012 року «Про
результати перевірки, проведеної у СЗШ
№ 4 ім. О.С.Макаренко», директорові
ОСОБА_3 було оголошено догану та у п.1.3
наказу рекомендовано до 24 лютого 2012
року розглянути питання про винесення
догани головному бухгалтеру та
доцільності проведення їй виплат
заохочувального характеру (а.с.15,16).

Відповідно до плану проведення
перевірок на ІІ півріччя 2012 року
бухгалтерами-ревізорами управління
освіти і науки 10 жовтня 2012 року було
проведено перевірку стану
бухгалтерського обліку, достовірності
звітних даних, цільового використання
фонду оплати праці та виплат
індексації заробітної плати у СЗШ № 4
за період з 2011 року по 30 вересня 2012 року,
в ході якої було виявлено ряд порушень
ведення бухгалтерського обліку та
рекомендовано привести бухгалтерський
облік у відповідності до вимог наказів
Державного Казначейства України (далі -
ДКУ); дотримуватися вимог постанови
Кабінету Міністрів України від 05
жовтня 2009 року № 1130 «Про встановлення
надбавки вчителям, вихователям
загальноосвітніх навчальних закладів,
посади яких віднесені до посад
педагогічних працівників»;
дотримуватися вимог «Інструкції з
бухгалтерського обліку необоротних
активів бюджетних установ»,
затвердженої наказом ДКУ від 17 липня 2000
року № 64 (у редакції наказу ДКУ від
21лютого 2005 року № 30) з наданням
інформації про усунення недоліків до
управління освіти і науки до 19 жовтня
2012 року (а.с.17-19).

З березня 2012 року і фактично до
листопада 2012 позивачка хворіла,
лікувалася і використовувала
відпустку на своє лікування, що
підтверджується доданими медичними
документами та копіями наказів про
надання відпусток (а.с.20-31).

Як встановлено судом, 15 жовтня 2012 року,
після відпустки, позивачка вийшла на
роботу, та 17 жовтня 2012 року була
ознайомлена з довідкою про перевірку
від 10 жовтня 2012 року, проведену у її
відсутність.

З 18 по 31 жовтня 2012 року позивачка
перебувала на лікарняному та до роботи
приступила 01 листопада 2012 pоку, що
підтверджується медичними документами
та 08 листопада 2012 року нею були надані
письмові пояснення щодо проведеної
перевірки (а.с.128).

Актом від 29 листопада 2012 року комісією
у складі директора школи, головного
бухгалтера ОСОБА_2, бухгалтера,
заступника директора, вчителя було
перевірено заходи щодо усунення
порушень фінансової дисципліни та
порушень, викладених у довідці
управління освіти і науки від 10 жовтня
2012 року та встановлено, що частково
порушення не було усунено (а.с.129).

Наказом № 153 від 30 листопада 2012 року
ОСОБА_2 звільнено з посади головного
бухгалтера з 30 листопада 2012 року на
підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання обов'язків,
покладених посадовою інструкцією
головного бухгалтера та правил
внутрішнього трудового розпорядку
школи та враховуючи раніше винесену
догану (наказ № 24 від 03 березня 2012 року),
що підтверджується копією наказу та
копією трудової книжки (а.с.9-10, 33).

Задовольняючи позовні вимоги в
частині визнання незаконним та
скасування наказу № 24 від 03 березня 2012
року про оголошення головному
бухгалтеру ОСОБА_2 догани за порушення
трудової дисципліни та щодо визнання
незаконним наказу № 153 від 30 листопада
2012 року про звільнення, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
невідповідність цих наказів вимогам
ст.ст.148,149,151 КЗпП України.

При цьому суд виходив з того, що
звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України
можливе лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до
позивача дисциплінарного або
громадського стягнення, за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на позивача трудовим
договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку, після отримання
від позивача письмових пояснень.

Встановивши незаконність
притягнення позивачки до
дисциплінарної відповідальності на
підставі наказу № 24 від 03 березня 2012
року, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для звільнення
ОСОБА_2 за ч.3 ст. 40 КЗпП України, та
захистив порушене право позивачки,
поновивши її на посаді, допустивши
рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за один місяць до негайного
виконання.

В цій частині судове рішення ухвалене
з додержанням норм процесуального
права та у відповідності з нормами
матеріального права підстави для його
скасування або зміни, передбачені ст.309
ЦПК України, відсутні.

Посилання апелянта на наказ № 22 від 01
березня 2012 року про зняття надбавки за
складність та напруженість в роботі в
розмірі 50% від посадового окладу у
зв'язку з порушенням термінів
проведення тендерних процедур та
зміною обов'язків в тендерному
комітеті школи, колегія суддів
відхиляє як безпідставні, оскільки
зазначений наказ не був предметом
спору та підставою для винесення
наказу № 153 від 30 листопада 2012 року про
звільнення.

Доводи апеляційної скарги щодо
законності оспорюваних наказів,
правомірності звільнення позивачки
через систематичне порушення
фінансової та трудової дисципліни,
судова колегія не може взяти до уваги
через їх безпідставність та
недоведеність та погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
накази про дисциплінарне стягнення та
дисциплінарне звільнення позивачки
винесені відповідачем з порушенням
трудового законодавства та
гарантованих конституційних прав на
працю.

У той же час, при вирішенні питання про
стягнення з відповідача на користь
позивачки в порядку ст. 235 КЗпП України
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд першої інстанції невірно
застосував положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок) та помилково
виходив із розміру середньомісячного,
а не середньоденного заробітку
позивачки, у зв'язку з чим, рішення суду
в цій частині підлягає зміні, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 27 Закону України
«Про оплату праці», пункту 2 Порядку,
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу працівника
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи. Якщо
протягом останніх двох календарних
місяців працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи.

При цьому згідно з п. 5 наведеного
вище Порядку основою для визначення
загальної суми заробітку, що підлягає
виплаті за час вимушеного прогулу, є
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівника, яка згідно
з пунктом 8 цього Порядку визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
роботи (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. Після визначення
середньоденної заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплат працівнику
здійснюється нарахування загальної
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, яка обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді. Середньомісячне число робочих
днів розраховується діленням на 2
сумарного числа робочих днів за
останні календарні місяці згідно з
графіком роботи підприємства,
установи, організації, встановленим із
дотриманням вимог законодавства.

Як убачається з наданої СЗШ № 4
апеляційному суду довідки про доходи №
4 від 06 травня 2014 року, ОСОБА_2 у квітні,
травні, червні, серпні, вересні 2012 року
не працювала жодного дня, оскільки
перебувала на лікарняному та у
відпустці.

У липні 2012 року нею фактично
відпрацьовано 1 день та у жовтні 2012 року
- 3 дні, в інші дні зазначених місяців
позивачка перебувала на лікарняному та
у відпустці.

Тому, виходячи з положень Порядку,
колегія суддів бере для розрахунку
заробітну плату позивачки за лютий та
березень 2012 року, яка складає
відповідно 2036,98 грн. та 1264,62 грн.,
враховуючи, що у лютому ОСОБА_2 фактично
відпрацьовано 13 днів та у березні 2012
року 11 днів.

При обчисленні середньої заробітної
плати колегія суддів керується п.4
Порядку та не враховує нараховані суми
у лютому 2012 року - за відпустку 1190,15 грн.
та у березні 2012 року - 1610,24 грн. допомоги
у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю.

Таким чином, середньоденна заробітна
плата становитиме 137,57 грн. (2036,98 грн. +
1264,62 грн.: 24 дні).

Кількість робочих днів за час
вимушеного прогулу з дня звільнення
ОСОБА_2 та по день поновлення її на
посаді за рішенням суду складає 190 днів
(грудень 2012 року -21, січень 2013 року - 21,
лютий 2013 року -20, березень 2013 року - 20,
квітень 2013 року - 22, травень 2013 року -18,
червень 2013 року - 19, липень 2013 року - 23,
серпень 2013 року - 21, вересень 2013 року - 5).

Середня заробітна плата за час
вимушеного прогулу складає 137,57 грн. х 190
днів = 26138,3 грн.

Посилання апеляційної скарги на
відсутність законних підстав для
стягнення моральної шкоди на користь
позивачки, є помилковим.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що через
незаконні накази про дисциплінарне
стягнення та звільнення з роботи
позивачка морально страждала, були
порушені її законні права, встановлені
порушення вимагали від неї додаткових
зусиль для організації свого життя.
Відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди передбачено законом, а саме ст.
237-1 КЗпП України.

Разом з тим, суд першої інстанції,
правильно визначивши правові
взаємовідносини сторін, стягнув
зависокий розмір моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що, на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
враховуючи наявність моральної шкоди,
обставини справи, характер і
тривалість страждань, істотність
вимушених змін у життєвих і виробничих
стосунках позивачки, розмір моральної
шкоди на користь ОСОБА_2 необхідно
зменшити до 2000 гривень.

Підлягає зміні рішення суду і в
частині розміру стягнутих витрат на
правову допомогу.

Визначаючи суму судових витрат на
правову допомогу в розмірі 3000 грн., суд
першої інстанції виходив з наданої
позивачкою копії квитанції № 27/12 від 27
грудня 2012 року про сплату зазначеної
суми (а.с.38). Колегія суддів з такими
висновками в повній мірі погодитися не
може, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20 грудня
2011 року N 4191-VI, який набрав чинності з 01
січня 2012 року, розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не
може перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» від
06 грудня 2012 року N 5515-VI розмір
мінімальної заробітної плати з січня
2013 року складав 1147 грн.

Позивачка ОСОБА_2 27 грудня 2012 року
уклала з адвокатом юридичної фірми
«Адвокат» ОСОБА_6 договір про надання
юридичної допомоги, у п. 4.1 якого
зазначено, що довіритель зобов'язаний
та сплатив адвокату ОСОБА_6 3000 грн. в
якості гонорару за надання юридичної
допомоги (а.с.39). На підтвердження
сплати позивачкою надано копію
квитанції про сплату 3000 грн. (а.с.38).

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_6 має свідоцтво про право на
заняття адвокатською діяльністю № 2367,
видане 17 жовтня 2011 року (а.с. 43).

Із журналів судового засідання
видно, що безпосередньо у суді першої
інстанції адвокат позивачки приймав
участь 22 лютого 2013 року - 4 хвилини; 27
лютого 2013 року - 1 хвилину; 08 квітня 2013
року - 10 хвилин; 10 липня 2013 року - 52
хвилини; 04 вересня 2013 року - 1 годину 23
хвилини, а всього - 2 години 30 хвилин
(а.с.132,133, 141, 168,174).

Тобто, розмір витрат на правову
допомогу безпосередньо в суді складає
1055,24 грн. (1147 грн. х 40% : 100% = 458 грн. х 2,3
години = 1055,24 грн.), які і підлягають
стягненню з відповідача.

Виходячи з вищенаведеного,
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, рішення суду
першої інстанції в частині розміру
стягнутих з Комунального закладу
«Середня загальноосвітня школа №4 ім.
Макаренко О.С. м. Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради на
користь ОСОБА_2 середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,
моральної шкоди та витрат за надану
юридичну допомогу - зміні, а в іншій
частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
закладу «Середня загальноосвітня
школа №4 ім. Макаренко О.С. м.
Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська від 04 вересня 2013
року в частині розміру стягнутих з
Комунального закладу «Середня
загальноосвітня школа №4 ім. Макаренко
О.С. м. Дніпродзержинська»
Дніпродзержинської міської ради на
користь ОСОБА_2 середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,
моральної шкоди та витрат за надану
юридичну допомогу, змінити, зменшивши

розмір середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу до 26138,3 грн.
(двадцять шість тисяч сто тридцять
вісім грн. 30 коп.);

розмір моральної шкоди до 2000 грн. (двох
тисяч грн.);

розмір витрат за надану юридичну
допомогу до 1055,24 грн. (тисяча п'ятдесят
п'ять грн. 24 коп.).

В іншій частині рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 04 вересня 2013
року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді