Справа № 211/2053/14-ц
Провадження № 2/211/1312/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 серпня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Папарига В. А

при секретарі
Ручка М.Л.,

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1,

третьої особи
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_5, про визнання договору
дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2014 року позивач ОСОБА_3, інтереси
якої на підставі довіреності
представляє ОСОБА_1, звернулася до
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_4, третя
особа приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_5, про визнання договору
дарування недійсним. В обґрунтування
своїх вимог позивач послалася на те, що
26.06.2006 року між нею та відповідачем
ОСОБА_4 укладено договір дарування,
згідно умов якого позивач подарувала
відповідачу належну їй квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Посилаючись на те, що вищевказаний
договір позивачем було укладено
внаслідок обману та зловживання
довірою з боку відповідача, оскільки
позивач вважала, що укладається
договір довічного утримання, так як
перед цим між нею та відповідачем в
письмовій формі в присутності свідків
було укладено інший договір за умовами
якого відповідач взяла на себе
зобов'язання щодо утримання позивача, а
позивач взяла на себе зобов'язання
укласти з нею договір дарування
квартири, просила договір дарування
визнати недійсним та стягнути з
відповідача понесені нею витрати по
сплаті судового збору.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав в
повному обсязі та посилаючись на
обставини, викладені в позові просив
суд його задовольнити та визнати
недійсним договір дарування квартири
позивача, укладений між сторонами,
оскільки позивач є літньою людиною на
теперішній час їй немає де жити.

Третя особа Приватний нотаріус
криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_5 проти позову заперечував,
посилаючись на те, що договір дарування
є договором безоплатним, при його
укладенні сторонам роз'яснювалися
наслідки його укладення.

Відповідач ОСОБА_4 повторно в судове
засідання не з'явилася про час та місце
розгляду справи була повідомлена,
причин неявки суду не повідомила.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд
вважає можливим розглянути справу у
відсутності відповідача та позивача.

Дослідивши наявні у справі матеріали,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1 до 21.06.2006 року належала
позивачу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва
про право на спадщину, виданого 14.05.2002
року Четвертою Криворізькою державною
нотаріальною конторою, реєстр № 1-1955 та
Свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя,
виданого 14.05.2002 року Четвертою
Криворізькою державною нотаріальною
конторою Реєстр № 1-1953, зареєстрована
Комунальним підприємством
«Криворізьке Бюро технічної
інвентаризації» в реєстровій книзі №
71-244, номер запису 94.

Відповідно до договору дарування від
21.06.2006 року ОСОБА_3 подарувала належну
їй квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, відповідачу ОСОБА_4. Даний
договір посвідчений приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5,
зареєстровано в реєстрі № 2326.

Відповідно до вимог ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Статтею 719 ЦК України передбачено, що
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

За приписами ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Статтею 230 ЦК України встановлені
правові наслідки вчинення правочину
під впливом обману, відповідно до яких,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

З роз'яснень, викладених у пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року № 9,
вбачається, що відповідно до статей
229-233 ЦК України правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину ( стаття
229 ЦК України), мають існувати саме на
момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Як убачається з п.13 Договору дарування,
при його підписанні сторони
стверджували, що вони усвідомлюють
значення своїх дій, не помиляються щодо
обставин правочину, правочин є
виявленням їхньої справжньої волі, не
вчинений під впливом тяжких обставин.

Умови щодо встановлення обов'язку
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-які дії майнового чи
немайнового характеру, спірний договір
не містить.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Як на підставу для визнання
вищевказаного договору дарування
недійсним позивач посилається на те, що
28.05.2006 року між нею та відповідачем було
укладено у простій письмовій формі
договір, згідно якого вона взяла на
себе зобов'язання в подальшому
подарувати належну їй квартиру, а
відповідач взяла на себе зобов'язання
щодо її догляду, однак вказаний договір
не може бути прийняти й судом, як доказ
обману та зловживання довірою з боку
відповідача, оскільки не відповідає
вимогам ст. 745 ЦК України, крім того з
самого договору свідчить про те, що
позивач мала намір в подальшому
укласти саме договір дарування, а не
договір довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочин - це дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги до правочинів. Їх
невиконання є підставою для визнання
правочинів недійсними.

Крім того відповідно до положень
ст. 202 ЦК України договір дарування є
одностороннім правочином.

Відповідно до п. 20 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року № 9 норми
статті 230 ЦК України не застосовуються
щодо односторонніх правочинів.

Зважаючи на викладені обставини, суд не
вбачає законних підстав для
задоволення позовних вимог позивача та
визнання договору дарування
недійсним.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 202, 203, 205, 216, 230, 717, 719 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 15, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний
нотаріус Криворізького міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5, про
визнання договору дарування недійсним
- відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: В. А. Папарига