Справа № 363/598/13-ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/2174/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 травня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Голуб С.А.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 22
травня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ПАТ «Універсал Банк»
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що 29 травня
2008 року між ВАТ «Універсал Банк» і
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір, за яким останній
отримав для придбання квартири кошти в
сумі 128000 швейцарських франків терміном
на 30 років із розрахунку 10,45 % річних.
Поручителем позичальника є
відповідачка ОСОБА_2, яка за договором
поруки від 29 травня 2008 року
зобов'язалася відповідати перед банком
за виконання зобов'язань по поверненню
кредиту. Крім того, 29 травня 2008 року на
забезпечення виконання зобов'язань за
договором кредиту між банком і
позичальником ОСОБА_1 було укладено
договір іпотеки, згідно якого останній
передав в іпотеку належну йому
квартиру АДРЕСА_1.

Вказував, що за умовами кредитного
договору позичальник ОСОБА_1 мав
повертати кредит щомісячними
платежами, однак не виконує цих
обов'язків станом на 20 листопада 2012
року має прострочену заборгованість за
кредитом в розмірі 498,96 швейцарських
франків та відсотками в сумі 7380,93
швейцарських франків. Письмова вимога
банку про дострокове повернення
кредиту, отримана ОСОБА_1 29 жовтня 2012
року, залишена ним без задоволення.
Посилаючись на ч.2 ст.1050 ЦК України,
ст.ст.33,37,39 Закону України «Про іпотеку»
та умови кредитного договору, банк
просив в рахунок погашення боргу в
розмірі 127005 швейцарських франків
звернути стягнення на предмет іпотеки
у вигляді належної ОСОБА_1 квартири
АДРЕСА_1 шляхом визнання за ПАТ
«Універсал Банк» права власності на
дану квартиру за ціною 448000 грн. в
рахунок часткового погашення боргу,
стягнути солідарно із відповідачів на
користь банку залишок боргу за
кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 22 травня 2013
року у задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Позивач ПАТ «Універсал Банк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким позов
банку задоволити в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і
вбачається з матеріалів справи, що 29
травня 2008 року між ВАТ «Універсал
Банк», правонаступником якого є
позивач, і відповідачем ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір з
додатковими угодами, згідно якого
останній отримав в банку для придбання
нерухомості кредит готівкою в розмірі
128000 швейцарських франків терміном на 30
років зі сплатою щомісячно відсотків в
розмірі 10,45 % (а.с.10-15). Повернення
кредиту згідно п.2.4 договору та графіку
платежів передбачено шляхом внесення
позичальником щомісячних платежів за
кредитом та відсотками (а.с.18-21). Згідно
п.5.2.5 договору у випадку прострочення
платежів банк вправі вимагати від
позичальника дострокового повернення
кредиту в повному обсязі.

Поручителем позичальника за договором
кредиту є відповідачка ОСОБА_2, яка за
договором поруки від 29 травня 2008 року і
додатковою угодою від 7 грудня 2009 року
зобов'язалася відповідати перед банком
за виконання зобов'язань по поверненню
кредиту (а.с.38-42). Крім того, на
забезпечення виконання зобов'язань за
договором кредиту між банком і
позичальником ОСОБА_1 29 травня 2008 року
було укладено договір іпотеки з
додатковою угодою, за яким відповідач
як власник передав в іпотеку належну
йому квартиру АДРЕСА_1 (а.с.46-53). Згідно
пунктів 4.1, 5.1 іпотечного договору банк
має право звернути стягнення на
предмет іпотеки у разі невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, в тому числі прострочення
платежів, шляхом отримання права
власності на предмет іпотеки.

Також, судом встановлено, що
позичальник ОСОБА_1 не виконує
обов'язків по щомісячному поверненню
кредлиту і відсотків, покладених на
нього умовами договору, кредит не
погашає, станом на 20 листопада 2012 року
має прострочену заборгованість за
кредитом в розмірі 498,96 швейцарських
франків та відсотками в сумі 7380,93
швейцарських франків, що стверджується
розрахунком боргу (а.с.43-44).

Письмова вимога банку про дострокове
повернення кредиту і наслідки її
невиконання у вигляді звернення
стягнення на предмет іпотеки від 25
жовтня 2012 року, отримані відповідачами
29 жовтня 2012 року, залишені останніми
без задоволення (а.с.75-78).

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом передачі у
власність банку предмета іпотеки, а
саме - квартири АДРЕСА_1, має
вирішуватися у позасудовому порядку,
що передбачено застереженням в
іпотечному договорі.

Такий висновок суду є помилковим,
поскільки суд не дав належної оцінки
положенням ст.37 Закону України «Про
іпотеку», яка передбачає, що
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до роз'яснень п.39 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
з урахуванням положень статей 33,36, ч.1
ст. 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. У зв'язку з наведеним суди
мають виходити з того, що з урахуванням
цих норм права не виключається
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки в такий спосіб і
набуття іпотекодержателем права
власності на нього за рішенням суду,
оскільки цими нормами передбачено
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом набуття права власності на
предмет іпотеки, яке ототожнюється зі
способом звернення стягнення, якщо
його передбачено договором. Тому в разі
встановлення такого способу звернення
стягнення на предмет іпотеки в
договорі іпотекодержатель на підставі
ч.2 ст.16 ЦК має право вимагати
застосування його судом. Відповідно до
частини першої статті 590, статті 578 ЦК
звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки здійснюється лише за
рішенням суду.

Отже, з урахуванням вказаних норм права
не виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки в такий
спосіб і набуття іпотекодержателем
права власності на нього за рішенням
суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке є
способом звернення стягнення, якщо
його передбачено договором.

Аналогічний правовий висновок зробив
Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 11
грудня 2013 року при розгляді справи №
6-124цс 13, предметом якої був спір про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. При розгляді цієї справи
Верховний Суд України зробив висновок,
відповідно до якого, виходячи з
положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33,
ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про
іпотеку» не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом передачі іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання забезпечених
іпотекою зобов'язань за рішенням суду,
оскільки цими нормами передбачено
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом набуття права власності на
предмет іпотеки, яке ототожнюється зі
способом звернення стягнення, якщо
такий спосіб передбачено іпотечним
договором.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях за результатами розгляду заяв
про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього
Кодексу.

Крім того, вирішуючи спір, суд
необгрунтовано відмовив у задоволенні
вимог банку в частині стягнення боргу
за кредитним договором із поручителя
ОСОБА_2

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову з
таких міркувань.

За положеннями ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду (ч.3).

Частинами 1 та 3 ст.36 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку, встановленому
статтею 37 цього Закону;

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що між позивачем і
відповідачем ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, за яким позичальник
отримав кошти в розмірі 128000
швейцарських франків, а також
встановлено, що відповідач не виконує
передбачені договором обов'язки по
внесенню щомісячних платежів, має
прострочену заборгованість, на вимоги
банку про погашення боргу не реагує.

За таких обставин відповідно до
положень закону та умов укладених між
сторонами кредитного і іпотечного
договорів, вимоги банку про дострокове
повернення всього кредиту, в тому числі
частини кредиту, строк сплати якої ще
не настав, у вигляді звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
набуття права власності банком на
предмет іпотеки обгрунтовані і
підлягають до задоволення.

При цьому колегія суддів враховує, що
відповідно до вимог ст.37 Закону України
«Про іпотеку» банк надав суду висновок
суб'єкта оціночної діяльності
(правоздатність якого підтверджена
свідоцтвом Фонду державного майна
України № 358 від 23 березня 2001 року
оцінювача з експертної оцінки
нерухомості (а.с.62-63) про вартість
спірної квартири в розмірі 448000 грн.
(а.с.60). Даний висновок не спростований
відповідачами.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України
«Про іпотеку» суд зазначає у рішенні
всі складові вимог, що підлягають
сплаті іпотекодержателю, та відомості
про вартість предмета іпотеки.

Борг позичальника ОСОБА_1 перед банком
становить 119624,52 швейцарських франки -
тіло кредиту, 7380,93 швейцарських франки -
проценти, а всього 127005,45 швейцарських
франків, що за курсом НБУ на даний час
(13,1823 грн. за 1 швейцарський франк)
відповідає 1673931,94 грн.

Вимоги банку в частині солідарного
стягнення із позичальника ОСОБА_1 і
поручителя ОСОБА_2 решти боргу за
кредитним договором підлягають до
задоволення, поскільки вартість
предмета іпотеки у вигляді квартири,
яка передається у власність банку,
визначена згідно висновку в розмірі
розмірі 448000 грн. Отже решту боргу за
кредитом в розмірі 1225931,82 грн. мають
повернути солідарно позичальник
ОСОБА_1 і поручитель ОСОБА_2

Згідно приписів ст.88 ЦПК України суд
стягує з відповідачів на користь
позивача судові витрати пропорційно
розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задоволити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 22 травня 2013 року
скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити. В рахунок погашення
боргу ОСОБА_1 перед Публічним
акціонерним товариством «Універсал
Банк» за кредитним договором від 29
травня 2008 року в розмірі 1673931 гривні 82
коп., з яких тіло кредиту - 1576651 гривень 17
коп., відсотки - 97280 гривень 65 коп.,
звернути стягнення на предмет іпотеки
у вигляді квартири АДРЕСА_1, вартістю
448000 гривень, зазначену в договорі
іпотеки від 29 травня 2008 року, шляхом
визнання права власності на вказану
квартиру за Публічним акціонерним
товариством «Універсал Банк».

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно
на користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» залишок
боргу за кредитним договором в розмірі
1225931 гривні 82 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» судові витрати в сумі
2580 гривень 75 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :