Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2452/14
Головуючий у 1 інстанції: Махіборода
Суддя-доповідач:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:
Осоцького І.І.,

Суддів
Панкеєва О.В.,

Мануйлова Ю.С.,

При секретарі:
Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до Районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Ленінському району та Органу
опіки та піклування виконкому
Запорізької міськради, третя особа -
ОСОБА_3, про визнання незаконними
рішення комісії з питань захисту прав
дитини та розпорядження голови
районної адміністрації Запорізької
міськради по Ленінському району, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до відповідачів про
визнання незаконними рішення комісії з
питань захисту прав дитини від 24.12.2013
року, яке винесено на підставі
протоколу № 26/3, та розпорядження
голови райадміністрації Запорізької
міськради по Ленінському району № 823р.
від 27.12.2013 року про встановлення
порядку участі ОСОБА_3 в вихованні та
спілкуванні з донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач посилалася на те, що
відповідачі, в порушення вимог ст. 158 СК
України та п.73 постанови кабінету
Міністрів України від 24.09.2008 року про
«Питання діяльності органів опіки та
піклування, пов'язані із захистом прав
дитини», не з'ясували умови життя
батьків неповнолітньої дитини, їхнього
ставлення до дитини, особистої
прихильності дитини до кожного з
батьків. Крім того, комісією з питань
захисту прав дитини, 18.11.2013 року було
рекомендовано батькам звернутися до
кваліфікованих спеціалістів для
проведення психологічної експертизи,
або надання висновку психолога з метою
з'ясування ставлення дочки ОСОБА_6 до
батька. 05.12.2013 року позивачу було
повідомлено листом №3-0810 від
відповідача про призначення засідання
комісії на 26.12.2013року та термінове
надання комісії висновку
психологічної експертизи.

Позивач звернулася на кафедру
практичної психології Запорізького
національного університету, де
спеціаліст - кандидат психологічних
наук ОСОБА_7, поспілкувавшись з
неповнолітньою ОСОБА_5, підготувала
висновок від 18.12.2013 року, яким
зазначила, що відношення дитини до
батька ОСОБА_3 емоційно негативне,
нагадування про нього викликає у неї
стан панічного страху перед можливим
спілкуванням з ним, тому що дитина
декілька років не бачила батька, не
спілкувалася з ним, та в неї залишилися
негативні спогади у зв'язку з тим, що
батько бив матір. У зв'язку з чим,
психолог вважає, що спілкування з
батьком призведе до психологічного
стресу, і як наслідок - до порушення
емоційного стану дитини.

Але, служба у справах дітей та комісія з
питань захисту прав дитини
райадміністрації Запорізької
міськради по Ленінському району, не
дочекавшись даного висновку та
проігнорувавши доводи позивача, не
повідомивши її про перенесення дати
засідання, 24.12.2013 року прийняли рішення
/протокол №26/3/, яким встановили порядок
участі ОСОБА_3 у вихованні та
спілкуванні з дочкою ОСОБА_6. При цьому,
не врахувавши те, що дитина в період
часу з 15 год. до 18 год. щосереди,
навчається у школі, а в цей час комісія
призначила дитині спілкуватися з
батьком, тобто.

Крім того, позивач посилається на те, що
рішенням Орджонікідзевського райсуду
м.Запоріжжя від 14.01.2010 року розірвано їх
шлюб з ОСОБА_3 та визначено місце
проживання дитини - позивачкою по
справі. Після чого, позивачка стягнула
з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вироком
Комунарського райсуду М.Запоріжжя від
04.12.2012р. він був засуджений за ст.122 ч.1, 190
ч.2, ч.3, ч.4, 222 ч.2, 364 ч.1 та ч.2, 366 ч.2, 69,70,72 ч.3
КК України до 3-х років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна
та позбавленням права займати посади,
пов'язані з відповідальністю за
матеріальні цінності строком на 3 роки
та стягненням штрафу в доход держави в
сумі 20000 грн..

Станом на 01.12.2013 року ОСОБА_3 має
заборгованість по аліментам в сумі
25916,66 грн., яку до теперішнього часу не
погасив.

Крім того, позивач наполягає на тому, що
батько дитини, після звільнення з місць
позбавлення волі, жодного разу не
провідав доньку, не цікавиться її
навчанням, не допомагає матеріально та
зараз вирішується спір в Ленінському
райсуді м.Запоріжжя за позовом
позивача до ОСОБА_3 про позбавлення
його батьківських прав відносно дочки
ОСОБА_6. Саме через це, як вважає
позивач, ОСОБА_3, ввівши в оману службу у
справах дітей та комісію з питань
захисту прав дитини, намагається
домогтися висновків про недоцільність
позбавлення його батьківських прав, бо
він, нібито, бажає спілкуватися з
дитиною, а позивач йому в цьому заважає.

У зв'язку з вищевикладеним позивач
просила суд визнати незаконним рішення
комісії з питань захисту прав дитини
райадміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району від 24.12.2013
року, яке винесено на підставі
протоколу №26/3, в частині встановлення
порядку участі ОСОБА_3 в вихованні та
спілкуванні з донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження голови райадміністрації
Запорізької міськради по Ленінському
району №823р. від 27.12.2013року «Про порядок
участі у вихованні та спілкуванні
ОСОБА_3 з малолітньою донькою ОСОБА_5».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07 квітня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом його
прав та на незаконність судового
рішення, просить його скасувати.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, які перебували у шлюбі з 31.12.2002
року по 09.07.2013 року. Рішенням
Орджонікідзевського райсуду
м.Запоріжжя від 14.01.2010 року визначено
місце проживання дитини позивачкою по
справі. Після чого, позивачка стягнула
з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки
ОСОБА_5. Вироком Комунарського райсуду
М.Запоріжжя від 04.12.2012р., залишеним без
змін ухвалою апеляційної інстанції,
ОСОБА_3 було засуджено за ст.122 ч.1, 190 ч.2,
ч.3, ч.4, 222 ч.2, 364 ч.1 та ч.2, 366 ч.2, 69,70,72 ч.3 КК
України до 3-х років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна
та позбавленням права займати посади,
пов'язані з відповідальністю за
матеріальні цінності строком на 3 роки
та стягненням штрафу в доход держави в
сумі 20000 грн..

Рішенням комісії з питань захисту прав
дитини від 24.12.2013 року, яке винесено на
підставі протоколу №26/3, та
розпорядження голови райадміністрації
Запорізької міськради по Ленінському
району № 823р. від 27.12.2013 року було
встановлено порядок участі ОСОБА_3 в
вихованні та спілкуванні з донькою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2: - щосереди з 15.00 до
18.00 та щосуботи з 10.00 до 18.00 без
присутності матері, за місцем
проживання батька: АДРЕСА_1 з
можливістю вільного пересування в
межах м. Запоріжжя, враховуючи дитини.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про
визнання незаконним рішення комісії з
питань захисту прав дитини
райадміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району від 24.12.2013
року, яке винесено на підставі
протоколу №26/3, в частині встановлення
порядку участі ОСОБА_3 в вихованні та
спілкуванні з донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та про визнанння
незаконним і скасуванння
розпорядження голови райадміністрації
Запорізької міськради по Ленінському
району №823р. від 27.12.2013 року «Про
порядок участі у вихованні та
спілкуванні ОСОБА_3 з малолітньою
донькою ОСОБА_5» суд виходив з того, що
при постановленні вказаного рішення та
розпорядження не в повній обсязі було
з"ясовано умови життя батьків
неповнолітньої дитини, їхне особисте
ставлення до дитини, прихільність її до
кожного з батьків та висновки
психолога про емоційний стан дитини.

Однак вищевказані обставини можуть
вплинути лише на встановлення способу
участі батька у вихованні та
спілкуванні із неповнолітньою дитиною
і не можуть бути законною підставою для
відмови взагалі у встановленні способу
участі батька у вихованні та
спілкуванні із неповнолітьною дитиною.

За вимогами норм ст., ст. 141, 158
Сімейного Кодексу України мати, батько
мають рівні права та обов"язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебувають вони у шлюбі між собою. За
заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні та спілкування з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї.

Постановою КМ України № 866 від 24.09.2008
року „ Питання діяльності органів
опіки та піклування, пов"язані із
захистом прав дитини" (п.74) передбачено,
що підчас розгляду спорів між батьками
щодо виховання дитини районна
адміністрація, виконавчий орган
міської, районної ради у місті подає
суду письмовий висновок про способи
участі одного з батьків у вихованні
дитини, місце та час їх спілкування.

Отже орган опіки та піклування не має
повноважень відмовити батькам у
спілкуванні з дитиною, а лише може
визначити при їх зверненні певний
спосіб участі у вихованні та
спілкування з дитиною, що і було
здійснено відповідачами у цій справі.

Враховуючи вищенаведене, а також те,
що заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги
суперечать нормам ч.2 ст.13 ЦК України, за
якими при здійсненні своїх прав особа
зобов"язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
зокрема: батька дитини ОСОБА_3, колегія
суддів рішення суду про задоволення
позову ОСОБА_4 скасовує і ухвалює нове
про відмову у його задоволенні.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07 квітня 2014 року у цій
справі скасувати і ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до
Районної адміністрації Запорізької
міської Ради по Ленінському району та
Органу опіки та піклування виконкому
Запорізької міськради, третя особа -
ОСОБА_3, про визнання незаконними
рішення комісії з питань захисту прав
дитини та розпорядження голови
районної адміністрації Запорізької
міськради по Ленінському району.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: