Номер провадження: 22-ц/785/1728/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів -Гончаренко В.М.

- Артеменко І.А.

при секретарі -Добряк Н.І.

з участю : представника ОСОБА_2 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 03 вересня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договорами позики
від 26 листопада 2009 року та 29 грудня 2009
року в розмірі 100 000 доларів США, що
складає у гривневому еквівалентні 794 450
грн., -

ВСТАНОВИЛА:

23 листопада 2011 року позивач звернувся з
зазначеним позовом. Обґрунтовуючи свої
вимоги, посилається на те, що 26
листопада 2009 року та 29 грудня 2009 року
уклав з відповідачем договори займу,
відповідно до яких надав відповідачу
відповідно 86 000 та 14 000 доларів США на
строк до 31 грудня 2010 року. Але
відповідач в строк обумовлений
договором кошти не повернув.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що договори не підписував, кошти не
отримував.

Рішенням суду першої інстанції від 03
вересня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договорами позики - відмовлено.

Знятий арешт, накладений ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 19 грудня 2011 року на квартиру
АДРЕСА_2 в м. Одесі, та на квартиру
АДРЕСА_1, які належать на праві
власності ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить відмовити в задоволенні
позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції розглядаючи
справу прийшов до висновку, що позивач
не надав достатніх доказів, які б
свідчили про те, що він передав в борг
відповідачу кошти по договору позики.
Так, позивач ухилився від виконання
почеркознавчої експертизи, яка б
свідчила про те, що відповідач
підписував договори, відсутня розписка
про факт передачі позивачем коштів
відповідачу, відсутній акт
прийому-передачі коштів.

Судова колегія погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судовою колегією встановлено, що
позивач на обґрунтування своїх вимог
надав розписки, відповідно до яких 26
листопада 2009 р. та 29 грудня 2009 р. між
сторонами укладені договори позики,
відповідно до умов яких позивач
передає відповідачу відповідно 86 000
доларів США та 14 000 доларів США на строк
до 31 грудня 2010 року. Відповідно до п. 1.1.
договорів (мовою оригіналу): «По
настоящему Договору Заимодавец
передает Заемщику в долг денежную
сумму 86 000 долларов США , 14000,0 долларов
США, на срок до 31 декабря 2010 г.».

Згідно п. 2.1. договорів позики (мовою
оригіналу): «Заимодавец обязуется
предоставить в долг денежные средства
в размере, установленном данным
договором».

За змістом п. п. 2.2. (мовою оригіналу)
заемщик обязуется по истечении срока
договора вернуть денежные средства.
При этом составляется Акт приема
передачи, который являється
неотъемлемой частью Договора.

Розглянувши матеріали справи судова
колегія приходить до висновку, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Відповідач вказує, що в позові
необхідно відмовити, оскільки він
кошти не отримував, договори позики не
підписував.

З метою перевірки доводів відповідача
по справі була проведена
судово-почеркознавча експертиза.
Відповідно висновку експерта від 17
липня 2014 року підписи від імені ОСОБА_2
у договорі позики на суму 86 000 доларів
США від 26 листопада 2009 року та договорі
позики на суму 14 000 доларів США від 29
листопада 2009 року виконані не самим
ОСОБА_2 , а іншою особою. Досліджені
підписи від імені ОСОБА_2 виконані з
ретельним наслідуванням підпису
ОСОБА_2 не виключаючи їх виконання
шляхом перемальовки на просвіт його
підпису. Моделлю для наслідування або
перемальовки на просвіт, ймовірно,
послужив підпис ОСОБА_2 у оригіналі
першого примірника договору
купівлі-продажу від 08 грудня 2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрованого у
реєстрі №2198 або копії цього документу.

На підставі викладеного судова колегія
приходить до висновку, що відповідач не
підписував договори позики, у зв'язку з
чим відсутні підстави вважати, що він
отримував кошти по вказаним розпискам,
у зв'язку з чим позов не підлягає
задоволенню.

Судові витрати сплачені відповідачем
за проведення експертизи у розмірі 1771,20
грн., в відповідності до ст. 88 ЦПК
України, підлягають стягненню з
позивача.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 03 вересня 2013 року -
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати за проведення
експертизи у розмірі 1771,20 грн.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

І.А. Артеменко

В.М.Гончаренко