АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5279/14
Головуючий 1 інстанції Зуб Г.А.
Справа № 640/6956/14-ц
Доповідач - Коровін С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів : - Сащенко І.С.

Довгаль А.П.

При секретарі: - Костенко Я.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 23 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя
особа Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
надання дозволу на тимчасовий виїзд
дитини за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 і просила
надати дозвіл на одноразовий
тимчасовий виїзд за межі України
дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Туреччини
у супроводі матері ОСОБА_6 у період з
дати набрання рішенням чинності і до
31.10.2015 року.

ОСОБА_6 посилалася на те, що 31.10.2012 року
сторони уклали шлюб від якого мають
сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом із позивачкою. Син хворіє і для
покращення його здоров'я рекомендовано
оздоровлювати сина на морі. Вона має
можливість оздоровити дитину на морі в
Туреччини, але батько дитини -
відповідач у справі не дає згоди на
виїзд дитини за кордон.

Сторони і третя особа будучи належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи в судове засідання
суду першої інстанції не з'явилися.

Рішенням суду позовні вимоги
задоволено.

Вирішено надати дозвіл на одноразовий
тимчасовий виїзд за державний кордон
України неповнолітньому ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 до Туреччини у супроводі
матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з
дати набрання рішенням чинності до
31.10.2015 року без згоди та супроводу
батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі поставлено
питання про скасування суду і
ухвалення нового рішення. Апелянт
вважає, що рішення суду ухвалено з
порушенням вимог матеріального і
процесуального закону. Апелянт вважає,
що позивачем не доведено, що виїзд
дитини за кордон до Туреччини
необхідний за медичними показниками.
Апелянт вважає, що рішенням суду
порушуються його права на виховання
дитини та суперечить ст.313 ЦК України.
Крім того ОСОБА_5 посилається на те, що
позивач хворіє гепатитом «С» і виїзд з
хворою матір'ю може загрожувати
здоров'ю дитини.

Заслухавши доповідача, апелянта
представників сторін колегія вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
зміненню.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 10.11.2012 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з позивачкою. Позивачка має намір
здійснити разом із сном короткотривалу
одноразову поїздку до Туреччини з
метою оздоровлення дитини на морі.
Батько в участі виховання дитини
належної участі не приймає, але згоди
на виїзд дитини з матір'ю за кордон не
дає.

У відповідності до вимог ч.2 ст.4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» Оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Відповідно до
ст.313 ЦК України Фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Відповідач належним чином не
обґрунтував своє небажання дати згоду
на виїзд дитини тимчасово на
оздоровлення за кордон.

Статтею 155 СК України
встановлено, що здійснення батьками
своїх прав та виконання обов'язків
мають ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини. 3. Відмова батьків від дитини є
неправозгідною, суперечить моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції «Про
права дитини» в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Саме з метою забезпечення інтересів
дитини позивачка намагається
здійснити виїзд з син гном за кордон
для його оздоровлення. Відповідач
своєю відмовою дати згоду на виїзд
порушує інтереси дитини.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, у разі
відсутності згоди одного з батьків на
виїзд дитини за кордон виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду. Позивачка є
громадянин кою України має в України
місце проживання, роботу. Посилання
позивача, що дії позивачки спрямовані
на вивезення дитини за кордон на завжди
голослівні і нічим не підтверджуються.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивача і надав дозвіл на одноразовий
тимчасовий виїзд за державний кордон
України неповнолітнього ОСОБА_7 у
супроводі матері без супроводу батька
ОСОБА_5. Доводи апелянта щодо
скасування рішення суду в цій частині і
відмови у позові не ґрунтуються на
законі і спростовуються висновками
суду.

При цьому колегія вважає, що суд в
достатній мірі не обґрунтував термін
на протязі якого надано дозвіл на виїзд
дитини. враховуючи, що в апеляційному
суді позивачка зазначила, що виїзд з
урахуванням придбання путівок та їх
оплати можливий з 01 вересня по 30 жовтня
2014 року, то колегія вважає можливим
змінити рішення суду щодо строку на
протязі якого можливий виїзд дитини за
кордон і визначити строк з моменту
набрання рішенням чинності до 30 жовтня
2014 року. в іншій частині рішення
залишається без змін. Керуючись
ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України
судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 23 червня 2014 року змінити в
частині визначення періоду виїзду
ОСОБА_6 з сином ОСОБА_7 та визначити цей
строк з моменту набрання рішенням
чинності до 30 жовтня 2014 року.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили негайно
і може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -