Справа № 523/903/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із
зазначеним позовом та просила визнати
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив
право користування жилим приміщенням в
кв. АДРЕСА_1 з підстав визначених ст. 116
ЖК України.

В обґрунтування вимог посилалася на те,
що ОСОБА_2, більше року, а саме в липні
2013р., добровільно залишив місце
проживання в квартирі, забрав з
квартири всі свої речі та місце його
проживання на даний час невідомо. За
час проживання, тобто до липня 2013р.,
ОСОБА_2, створив неможливі умови для її
проживання та проживання дитини,
зловживав спиртними напоями, вчиняв
сварки та наносив побої, що було
підставою для неодноразового
звернення до правоохоронних органів.
Таким чином, з підстав визначених ст. 116
ЖК України, просила позов задовольнити
та визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким
що втратив право користування жилим
приміщенням у зв'язку із неможливістю
спільного проживання.

Відповідач в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України,
про місце та час розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується поверненням судової
повістки без вручення у зв'язку із не
проживанням відповідача за місцем
реєстрації (а.с. 59, 60).

Суд ухвалює заочне рішення відповідно
до вимог ст. 224 ЦПК України, про що в
судовому засіданні не заперечував
представник позивача.

Після роз'яснення судом вимог ст. ст. 71 -
72, ст. 107 ЖК України в частині підстав
позову (враховуючи відсутність
відповідача та його речей в квартирі
понад рік), представник позивачки не
бажав змінити підстави позову та
наполягав на застосуванні до виниклих
правовідносин підстави визначені ст. 116
ЖК України, а саме неможливість
спільного проживання, що є наслідком
визнання ОСОБА_2, таким, що втратив
право користування жилим приміщенням.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що кв. АДРЕСА_1 є
комунальною власністю. Наймачем
квартири є ОСОБА_1 Між ОСОБА_1, та ОСОБА_2,
23.05.2005р., було укладено договір піднайму
житлового приміщення в зазначеній
квартирі, що було підставою для
проживання та реєстрації місця
проживання відповідача в кв. АДРЕСА_1. В
подальшому 24.11.2006 року ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, зареєстрували шлюб, отже
ОСОБА_2, став членом сім'ї наймача, що
стало підставою його подальшого
проживання в квартирі. Після
реєстрації шлюбу, ОСОБА_2, протягом
2007-2013 років створював неможливі умови
для проживання ОСОБА_1, та проживання їх
дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, зловживав
спиртними напоями, вчиняв сварки та
наносив побої, що було підставою для
неодноразового звернення до
правоохоронних органів (а.с. 13-17).
Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 04.05.2011 року шлюб між ОСОБА_1,
та ОСОБА_2, розірвано, а рішенням від
17.04.2013р., з ОСОБА_2, стягнуто аліменти на
утримання дитини. Після набрання
рішенням про стягнення аліментів
законної сили, а саме в липні 2013р.,
ОСОБА_2, добровільно залишив місце
проживання кв. АДРЕСА_1, забрав всі свої
речі, на даний час місце його
проживання невідоме, спроб вселитися в
житлове приміщення ОСОБА_2, не вчиняв із
позовом про вселення не звертався.
Встановлені судом обставини
підтверджуються доданими до справи
матеріалами та поясненнями свідків в
судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтвердили факти
зловживання відповідачем спиртних
напоїв, вчинення сварок та нанесення
побоїв ОСОБА_1, під час їх спільного
проживання, а також підтвердили факт не
проживання відповідача в квартирі
понад рік тобто з липня 2013р.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Статтею 116 ЖК України визначено, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без
надання іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання,
може бути зобов'язано судом замість
виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення,
вказане заінтересованою в обміні
стороною.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що позов задоволенню не
підлягає, оскільки обставни визначені
статтею 116 ЖК України, є підставою для
виседлення, але із вимогою про
виселення позивачка та її представник
не зверталися. Крім того, встановлено,
що ОСОБА_2, понад рік не проживає в кв.
АДРЕСА_1 та особу, яка в квартирі не
проживає, не може бути виселено. Така
особа може бути визнана такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням але з підстав визначених
ст. ст. 71-72 або ст. 107 ЖК України, саме у
зв'язку із не проживанням в житловому
приміщенні.

Отже, як було роз'яснено судом,
зазначена позивачкою та її
представником ст. 116 ЖК України, як
підстава позову, не регулює виниклі між
сторонами правовідносини, але в
судовому засіданні представник
позивачки категорично відмовився від
зміни підстав позову, що є наслідком
відмови в позовних вимогах ОСОБА_1

З іншими вимогами, або з інших підстав,
позивачка та її представник до суду не
зверталися.

На підставі ст. 116 ЖК України, керуючись
ст. ст. 10, 11, 58, 61, 64, 74, 88, 212 - 215, 224-227 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача поданою протягом
10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: