22-ц/775/1129/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Безрук Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П.

при секретарі : Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3
на рішення Новоазовського районного
суду Донецької області від 20 червня 2014
року,

в с т а н
о в и л а :

У березні 2014 року позивач звернувся
до суду з даним позовом. Зазначав, що
03.07.2013 року знаходився у будинку
АДРЕСА_1, де зареєстрований, і мешкає
зі своєю колишньою дружиною та її сином
ОСОБА_4, з якими перебуває у неприязних
стосунках. Під час сварки, коли він
лежав на дивані, відповідач руками
стягнув його за ноги на підлогу з метою
вигнати з будинку, внаслідок чого йому
спричинено струс головного мозку та
садни лівого ліктьового суглобу, які
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що підтверджується
висновком експерта. Швидкою допомогою
з цього будинку його було
госпіталізовано до Новоазовської
центральної районної лікарні, де він з
03.07.2013 року проходив курс лікування у
неврологічному відділенні протягом 22
днів. Внаслідок протиправних дій
відповідача поніс матеріальні збитки
для відновлення свого здоров'я, купував
медикаменти, пройшов комп'ютерну
томографію головного мозку, на що
витратив 2162,04 грн., зазнав моральної
шкоди, яка виразилась у фізичних та
психічних стражданнях, порушенні
повноцінного способу життя у похилому
віці. Просив стягнути з ОСОБА_4 у
відшкодування матеріальної шкоди 2162,04
гривень, моральної шкоди 10000 грн. та
понесені судові витрати.

Рішенням Новоазовського
районного суду Донецької області від 20
червня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності відповідача
ОСОБА_4, який належним чином
повідомлений про час і місце судового
розгляду справи, направив до суду заяву
про розгляд справи за його відсутність.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3, який просив
задовольнити апеляційну скаргу,
представника відповідача, адвоката
ОСОБА_5, який просив скаргу відхилити,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову з
таких підстав.

У відповідності з п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо) , які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню для цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10
ЦПК України кожна сторона має в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи справу та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив
із недоведеності факту спричинення
позивачеві тілесних ушкоджень від дій
відповідача, оскільки останній цей
факт не визнає, а матеріалами
кримінальної справи він не
встановлений.

Про те погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він не
відповідає зазначеним положенням
закону.

Як вбачається зі справи і не
заперечується сторонами, за фактом
спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень
було відкрите та зареєстроване 04.07.2013
року у Новоазовському РВ ГУМВС України
в Донецькій області кримінальне
провадження № 000874 за ст.125 ч.1 КК
України на підставі рапорту
оперативного працівника, складеного за
повідомленням неврологічного
відділення Новоазовської центральної
районної лікарні, куди позивача
доставила машина швидкої допомоги
після отримання тілесних ушкоджень.

Відповідно до акту судово-медичної
експертизи №416 від 13.08.2013 року що
міститься у матеріалах кримінального
провадження, тілесні ушкодження у
вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку
та садни лівого ліктьового суглобу
могли утворитися при обставинах,
зазначених в протоколі допиту
потерпілого ОСОБА_3 і по ступені
тяжкості в своїй совкупності
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що призвели за собою
короткочасний розлад здоров'я на
термін понад шість, але не більш 21 дня.

Як вбачається із постанови слідчого
від 28 листопада 2013 року за фактом
спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень,
кримінальне провадження було закрито
на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, а
саме за відсутності навмисної форми
вини ОСОБА_4

Як вбачається зі змісту цієї постанови,
в процесі розслідування встановлено,
що під час сварки з метою прогнати
ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_4
стягнув останнього з дивану за ноги на
підлогу та спричинив зазначені
тілесні ушкодження.

Висновок судово-медичної
експертизи №416 від 13.08.2013 року
відповідачем при розгляді справи не
спростований. Допитані судом першої
інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 є близькими родичами
відповідача, знаходяться у неприязних
відносинах з позивачем, з яким виник
спір про право останнього на
користування жилою площею в будинку, де
мала місце сварка, а тому вони
заінтересовані на боці відповідача.

Зазначені обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору, суд першої інстанції не
врахував і помилково дійшов висновку
щодо недоведеності позовних вимог.

Відповідно до медичної картки
ОСОБА_3, епікризу №2221/955 останній в
період з 03.07.2013 року по 25.07.2013 року
перебував на лікуванні у Новоазовській
ЦРЛ, йому призначались ліки,
проходження комп'ютерної томографії
головного мозку, вартість якої складає
360 грн. (а.с.11-23)

Із чеків на придбання лікарських
засобів, наданих суду першої інстанції
та довідки ТОВ «ДЛ М» Аптечний пункт
№80 від Аптеки №118 «Добрі ліки», виданої
на запит апеляційного суду, вбачається,
що в період лікування позивачем було
придбано ліків на загальну суму 1465
грн.05 коп.

Таким чином, розмір спричиненої
позивачеві, внаслідок протиправних дій
відповідача, матеріальної шкоди
складає 1825 грн.05 коп. (360+1465,05).

Згідно з положеннями ст.1166 ЦК
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведене, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній особі або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на наведене та з
урахуванням визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного процесу саме на відповідача
покладено обов'язок доведення
відсутності його вини в завданні шкоди
позивачу.

Тобто в деліктних зобов'язаннях
передбачено презумпцію вини; якщо у
процесі розгляду справи зазначена
презумпція не спростована, то вона є
юридичною підставою для висновку про
наявність вини заподіювача шкоди.

На підтвердження заперечень проти
позову ОСОБА_3, належних і допустимих
доказів щодо відсутності вини ОСОБА_4 у
заподіянні шкоди позивачу,
відповідачем не надано як суду першої
інстанції, так і апеляційному суду.

Посилання відповідача і його
представника на те, що до позивача він
не застосовував фізичної сили, що
тілесні ушкодження у позивача
наступили не від його дій, що
матеріалами кримінального
провадження, в якій нібито містися
пояснення позивача відносно інших
винних у спричиненні йому тілесних
ушкоджень осіб, є неспроможними та
спростовуються дослідженими
апеляційним судом матеріалами
кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позову ОСОБА_3

Вирішуючи питання щодо розміру
спричиненої позивачеві моральної
шкоди, який підлягає відшкодуванню,
колегія суддів враховує характер та
ступінь моральних страждань позивача,
які він зазнав внаслідок протиправних
дій відповідача, роз'яснення Пленуму
Верховного суду України „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди, даних в
п.9 постанови №4 від 31 березня 1995 року із
змінами, внесеними згідно з постановою
№5 від 25 травня 2001 року і вважає за
необхідне визначити його у розмірі 500
грн.

Таким чином, виходячи із
встановлених у справі обставин,
положень закону, принципів розумності
і справедливості, оскаржуване судове
рішення відповідно до вимог ст.309 ЦПК
України, як таке що не відповідає
обставинам справи, положенням
процесуального закону та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені ним
судові витрати по сплаті судового
збору, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, в розмірі
110 грн.

( 19,1% від 344+243.60)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України колегія суддів

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Новоазовського районного
суду Донецької області від 20 червня 2014
року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
мешкає в АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальної шкоди одну
тисячу вісімсот двадцяти п»ять
гривень, моральної шкоди п'ятсот
гривень та судових витрат сто десять
гривень, а всього стягнути дві тисячі
чотириста тридцять п'ять гривень.

Рішення суду набирає законної сили з
дня проголошення, може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді