22-ц/775/997/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Литвиненко
Доповідач: Баркова Л.Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової Л.Л.,

Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про скасування
наказу про звільнення , поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» на рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 30
травня 2014 року

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з даним позовом.
Зазначав, що з 19 листопада 2001 року
працював на різних посадах в ПАТ «ММК
ім. Ілліча», 21.02.2011року переведений в
Управління безпеки, де займав посаду
начальника відділу захисту інформації,
а 17 вересня 2013 року був звільнений за
наказом № 278 - к від 16.09 2013 року за п. 1
статті 40 КЗпП України у зв'язку зі
змінами в організації виробництва і
праці. Цей наказ вважає незаконним,
оскільки звільнення не було викликане
виробничою необхідністю, відповідач не
запропонував йому всіх вакантних
посад, що були у штатному розпису, на
обіймання яких він міг би претендувати,
в тому числі і на новоутворених
підрозділах. Фактично змін в
організації виробництва і праці,
скорочення чисельності та штату на
підприємстві не відбулося, незаконними
діями відповідача йому спричинено
моральну шкоду. Просив визнати
незаконним та скасувати наказ про його
звільнення, поновити на роботі на
посаді начальника захисту інформації
Управління безпеки та стягнути з
відповідача середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу, виходячи із
середньоденної заробітної плати
477.07грн. та у відшкодування моральної
шкоди 10000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 30
травня 2014 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «ММК
ім. Ілліча» задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ
ПАТ «ММК ім. Ілліча» № 278-к від 16.09.2013
року в частині його звільнення за п.1
ст.40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_3 на
посаді начальника відділу захисту
інформації Управління безпеки ПАТ «ММК
ім. Ілліча», стягнуто з ПАТ «ММК ім.
Ілліча» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу
84245.92 грн. та у відшкодування моральної
шкоди 1000 грн., а всього 85245.92 грн.
Стягнуто на користь держави судовий
збір 1086.06 грн. Рішення суду в частині
поновлення позивача на роботі та
стягнення середньо місячної
заробітної плати в межах середнього
заробітку за один місяць розмірі 10052.07
грн. звернуте до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач
ПАТ «ММК ім. Ілліча» просить рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального
закону та порушення процесуального
права.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення представників відповідача
Яблонську С.І., Чомаєву І.А., які просили
скаргу задовольнити, позивача ОСОБА_3,
його представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, які
просили скаргу відхилити, дослідивши
матеріалі справи і обговоривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності із положеннями
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до положень статті 60
ЦПК України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 статті 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є: неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо) , які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню для цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Вирішуючи справу та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив із доведеності позовних вимог
про звільнення позивача із займаної
посади у зв'язку із порушенням
трудового законодавства, а саме: не
виконанням відповідачем належним
чином обов'язку щодо пропозиції
позивачеві, який вивільнявся у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці іншої роботи - при наявності
тимчасової ( на час відпустки по
догляду за дитиною іншого працівника)
вакантної посади, а також посад у
новій структурі, куди були набрані
сторонні особи та недоведеності
останнім недостатньої кваліфікації у
позивача, або наявності інших підстав,
за якими він не міг обіймати ці
вакантні посади.

Проте погодися з таким висновком
суду не можна, оскільки він не
відповідає зазначеним положенням
закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП
звільнення з підстав, зазначених у п.п.
1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 492 КЗпП України
передбачено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Як встановлено судом і вбачається зі
справи, позивач за фахом має середню
спеціальну юридичну освіту. У 1985 році
закінчив спеціальну середню школу
міліції МВС СРСР.

Відповідно запису у трудовій книжці
розпочинав свою трудову діяльність
електрозварювальником, після чого
проходив службу в органах МВС,
працював у відділах фізичної охорони,
внутрішньої та економічної безпеки ММК
ім.Ілліча.

За наказом № 41 від 21.02.2011 року був
переведений в Управління безпеки
начальником відділу служби захисту
інформації. ( а.с.7-11т.1)

06 лютого 2013 року на підприємстві було
видано наказ за №95 «Про зміни
організаційної структури Управління
безпеки ПАТ «ММК ім.Ілліча», за яким з
05.04.2013 року скорочувалось 10 посад, у
тому числі і посада начальника
відділу служби захисту інформації, а
також ліквідовувалось 7 відділів, у
тому числі відділ захисту інформації
Управління безпеки. При відмові
працівників від запропонованої роботи
вони підлягали звільненню за п.1ст.40
КЗпП. (а.с.12 т.1)

01 березня 2013 року на підприємстві був
виданий наказ за №151 «Про зміни
організаційної структури ПАТ «ММК
ім.Ілліча», за яким з 07.05.2013 року у
складі підприємства було ліквідовано
5 структурних підрозділів, у тому
числі і Управління безпеки та
утворено 5 нових структурних
підрозділів, у тому числі Управління
безпеки та контролю. (а.с.13т.1)

Відповідно до штатних розкладів що
діяли на підприємстві з 01.07.2012 року в
Управлінні безпеки та з 01.03.2013 року в
Управлінні безпеки і контролю, зміни
у внутрішній (організаційній)
структурі юридичної особи потягли за
собою скорочення чисельності 19 штатних
одиниць. (а.с. 40-49 т.1, а.с.202-211 т.2)

26 березня 2013 року ОСОБА_3 під розписку
було повідомлено про зміни
організаційної структури ПАТ «ММК
ім.Ілліча», про скорочення займаної
ним посади начальника відділу служби
захисту інформації, а також самого
відділу, і цей факт ним не
заперечується. (а.с.15т.1)

Розпорядженням № 191/109-р від 01 квітня 2013
року на підприємстві було створено
комісію з розгляду кандидатур
працівників, що підлягають вивільненню
з наступним працевлаштуванням у складі
8 осіб (а.с. 163 т.1).

На першому засіданні комісії 03 квітня
2013 року позивача було ознайомлено з
усіма вакантними посадами станом на 01
квітня 2013 року, які існували і на час
його попередження 26 березня, від яких
він відмовився. (а.с.97-101 т.1)

За змістом ст.49-2 КЗпП України
одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Отже, роботодавець дотримав умови ст.49-2
КЗпП, оскільки позивач був
ознайомлений на час попередження про
звільнення з усіма вакантними
посадами.

Посилання позивача на те, що йому не
були запропоновані вакансії в
новоутвореному структурному
підрозділі не свідчить про порушення
його трудових прав, оскільки дане
управління утворювалось з 07.05.2013 року,
а тому дані посади не існували на час
попередження позивача про звільнення,
тобто 26 березня 2013 року.

До того ж, позивач запрошувався на
засідання комісій ще чотири рази, а
саме: 02.07., 11.07., 07.08 та 11.09.2013 року, де
був ознайомлений зі списками
вакантних посад на підприємстві, у тому
числі і з п»яттю вакансіями, що були
введені у штатний розпис на період
07.08.2013 року у три відділи
новоутвореного Управління безпеки і
контролю, а саме: посади спеціалістів у
відділах внутрішнього режиму і
технічного контролю; внутрішньої
безпеки і контролю; економічної
безпеки і контрольно-ревізійної роботи
(а.с.65-104, 132-146 т.1, 228-229 т.2)

Тому, з урахуванням наведеного,
посилання позивача і його
представників на те, що ОСОБА_3 не було
ознайомлено у день попередження з
вакантними посадами, які він мав
займати за своєю кваліфікацією і
спеціальністю не відповідає
обставинам справи і не є підставою для
задоволення позовних вимог.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що
при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш
високою кваліфікацією і
продуктивністю праці.

Проте ОСОБА_3 не скористався та не
реалізував його, шляхом подання
відповідачу відповідної письмової
заяви про переведення на іншу
вакантну посаду з числа тих, що
з'явились у новій організаційній
структурі підприємства, як це зробили
інші працівникі Управління безпеки,
які підлягали вивільненню та
відмовився від п»яти вакансій, які
були у наявності станом на 07.08.2013 року
та пропоновані йому, але не
влаштовували його з причини
нерівноцінності з попередньою
вивільненою посадою начальника
відділу, та розміром окладу.

Цей факт підтверджений в судовому
засіданні апеляційного суду свідками
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також свідками
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
допитаними у суді першої інстанції, які
були членами комісії з розгляду
кандидатур працівників, що підлягають
вивільненню з наступним
працевлаштуванням.

Посилання позивача на те, що
зазначені свідки не підтвердили факту
запропонування йому всіх вакантних
посад в період березня-вересня 2013 року,
у тому числі і тимчасових посад, є
безпідставними, оскільки свідки
стверджували, що кожному із
запропонованих до комісії осіб
надавалися списки із наявними
вакансіями на підприємстві станом на
час їх проведення, що відповідає змісту
технічного запису судових засідань, в
яких вони давали пояснення.

Доводи позивача про те, що свідок
ОСОБА_8 дав суду завідомо неправдиві
пояснення, не є переконливими,
оскільки само по собі перебування
останнього у відпустці в період з 2.08.
до 08.08.2013 року та відсутність його
підпису в протоколі засідання
комісії, що відбулась 7.08.2013 року, не
виключає його присутності та участі в
цьому засіданні.

Посилання позивача на те, що 07.08.2013
року його не знайомили з вакансіями у
новоутвореному Управлінні безпеки і
контролю і вони були відсутні у
наданому списку є безпідставними,
спростовуються протоколом засідання
комісії, на якому останній засвідчив
своїм підписом факт ознайомлення з
вакантними посадами на період
проведення комісії. Наявність цих
посад зазначено у списку, доданому до
протоколу який сумнівів не викликає.
(а.с.75-84т.1)

Доводи останнього про те, що
доданий список до справи є фіктивним і
це підтверджується протоколом
засідання комісії, що проводилось
03.04.2013 року, до якого залучений список
на менших листах ніж зазначено у
протоколі, є безпідставними,
спростовуються матеріалами справи та
розміром шрифту, який застосувався
при друкуванні списків.

Встановлено також, що в
послідующому 05.09.2013 року у штатний
розпис Управління безпеки і контролю
були введені зміни і всі п»ять посад
спеціалістів у відділах внутрішнього
режиму і технічного контролю;
внутрішньої безпеки і контролю;
економічної безпеки і
контрольно-ревізійної роботи
Управління безпеки і контролю були
скасовані. (а.с.206-207 т.1, 228,229 т.2)

Приймаючи до уваги, що позивач не
дав згоди на переведення його на
запропоновані вакансії і на засіданні
комісії 11.09.2013 року, а профспілковий
комітет управління ПАО «ММК ім.Ілліча»
розглянувши подання адміністрації за
присутності ОСОБА_3 на своєму засіданні
11.09.2013 року, протокол №98, дав згоду на
розірвання з ним трудового договору
за п.1ст.40 КЗпП України,

наказом №278-к від 16.09.2013 року
позивача було звільнено з посади
начальника відділу захисту інформації
Управління безпеки 17.09.2013 року у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці за п.1ст.40 КЗпП України. (а.с.14,129-131
т.1)

Відповідно до пункту 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із
подальшими змінами), розглядаючи
трудові спори, пов'язані із звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
на іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, чи не
користувався вивільнюваний працівник
переважним правом на залишення на
роботі та чи попереджувався він за два
місяці про наступне вивільнення.

Посилання позивача та його
представників на те, що на
підприємстві фактично не відбулося
скорочення чисельності штату, що після
попередження позивача на роботу
прийнято 16 сторонніх осіб у
новоутворене Управління безпеки і
контролю, на які він мав переважне
право, але зайняті ними вакансії в
порушення вимог закону останньому не
були запропоновані, є неспроможними,
спростовуються наказами №95 від 06.02.2013
року і №151 від 01.03.2013 року про зміни в
організації виробництва і праці на
підприємстві.

Крім того, при працевлаштуванні осіб,
які підлягають вивільненню у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, переведення робітників, які
підлягають вивільненню, на вакантні
посади і робочі місця не діють правила
про переважне право на залишення на
роботі, що встановлені ст.42 КЗпП,
оскільки переважне право на залишення
на роботі не є тотожнім праву на
працевлаштування на нову посаду.

Право прийняття на роботу
належить працедавцеві та не підлягає
судовому врегулюванню.

Відповідно до положень ст.62, ч.3ст.64 ГК
України підприємство самостійно
визначає свою організаційну структуру,
визначає кадрову політику, встановлює
чисельність працівників, штатний
розпис та підбирає на вакантні посади
кваліфікованих спеціалістів, що
закріплено Статутом ПАТ «ММК
ім.Ілліча».

З урахуванням наведеного, встановлених
обставин справи та вимог закону,
колегія суддів вважає, що
відповідачем при звільненні позивача
були дотримані всі умови, передбачені
діючим законодавством України, наказ
про його звільнення з роботи на п.1 ст.40
КЗпП є законним і підстав для його
скасування та поновлення позивача на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди не має,
оскільки позивачу, перед звільненням
неодноразово пропонувались всі
вакантні посади у тому числі п»ять
вакантних посад у новоутвореній
структурі, які були включені у штатний
розпис, але він відмовився від них і за
весь час працевлаштування (березень -
вересень 2013 року) не звернувся із
заявою до відповідача про переведення
його на будь яку роботу, у тому числі і
в новоутворене Управління безпеки і
контролю ПАТ «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»,
чисельністю більш ніж 30000 працівників,
на звільнення позивача надана згода
профспілковим комітетом.

Тому апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду, як таке, що
не відповідає обставинам справи та
положенням матеріального і
процесуального закону скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.303,307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» задовольнити.

Рішення Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
30 травня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
чинності.

Судді