Справа № 136/1041/13-ц Провадження №
22-ц/772/2004/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Кривенко Д. Т.Категорія: 27
Доповідач: Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого : Кучевського П.В.

Суддів : Панасюка О.С. Іванюка М.В.,

при секретарі : Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 03 липня 2013
року у справі за позовом ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Вінницьке обласне
управління ПАТ «Державний ощадний
банк України» до ОСОБА_2 про
стягнення кредитної заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 2044 від 29 березня 20006 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позичальник отримавши кредитні кошти
на умовах повернення, строковості
та платності систематично порушував
свої договірні зобов'язання щодо
строків повернення кредиту,
процентів за його користування, пені,
що призвело до виникнення
простроченої заборгованості.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 03 липня 2013 року
позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії Вінницького
обласного управління ПАТ «Державний
ощадний банк України» заборгованість
за кредитним договором №2041 від 29
березня 2006 року в сумі 373 813 грн. 18
коп. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням
Липовецького районного суду
Вінницької області від 03 липня 2013 року,
ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду
Вінницької області з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалене у
справі судове рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позову, посилаючись при
цьому на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення
з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 03 липня 2013 року
вказаним вимогам Закону не відповідає
з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Вінницьке обласне
управління ПАТ «Державний ощадний
банк України» суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем доведено
належними доказами факт порушення
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, які ґрунтуються на вимогах
закону.

Однак, такий висновок суду першої
інстанції є передчасним.

Колегія суддів дослідивши матеріали
справи встановила, що суд першої
інстанції допустив порушення вимог ст.
74, 127 ЦПК України.

Зокрема, суд в порядку передбаченому ч.
3 статті 122 ЦПК України, шляхом
звернення до органу реєстрації місця
перебування та місця проживання особи,
встановив, що ОСОБА_2 проживає за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52). При цьому,
ухвала про відкриття провадження у
справі, копія позовної заяви та копії
доданих до неї документів,
повідомлення про дату час та місце
розгляду справи направлялися ОСОБА_2
на адресу: АДРЕСА_2, та були повернуті
до суду у зв'язку з неврученням їх
адресату.

Таким чином, суд першої інстанції під
час розгляду справи допустив
порушення норм процесуального права,
що призвело до позбавлення
відповідача права на захист від
заявленого позову, як загальних (право
подавати докази, брати участь у їх
дослідженні, заявляти клопотання,
подавати свої доводи та міркування
щодо питань, які виникають під час
судового розгляду, оскаржувати судові
рішення та інші права, закріплені у ст.
27 ЦПК), так і спеціальних процесуальних
способів захисту (заперечення проти
позову (ст. 128 ЦПК) та зустрічний позов
(ст. 123 ЦПК).

При цьому, відповідно до статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами укладено кредитний договір
№2044 від 29 березня 2006 року.

Згідно із п. 1.1 Договору банк
зобов'язується надати позичальнику
на умовах цього договору грошові кошти
в сумі 150000 грн., а позичальник
зобов'язується прийняти належним
чином використати та повернути
кредит в сумі 150000 грн., а також
сплатити проценти за користування
кредитом в розмірі 20,5 % річних,
комісійні винагороди та інші
платежі в порядку, на умовах та в
строки, визначені цим договором.

Як передбачено п. 1.6 Договору,
погашення кредиту здійснюється
рівними частинами в сумі 7895 грн. до 01
числа кожного місяця, починаючи з 01
серпня 2006 року шляхом внесення
готівки до каси банку або шляхом
безготівкових перерахувань. Останнє
погашення кредиту здійснюється
позичальником не пізніше 29 серпня
2008 року.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що
кредит надається на 24 місяці зі
строком остаточного повернення
кредиту не пізніше 29 березня 2008
року.

Таким чином, сторони встановили як
строк виконання зобов'язання - до 29
березня 2008 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені). За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

При цьому, згідно із п. 6.7 Договору
сторони домовилися про збільшення
строків позовної давності відповідно
до ч. 1 статі 259 ЦК України до 3 (трьох)
років для всіх грошових зобов'язань
позичальника (в тому числі, але не
виключно, щодо повернення суми кредиту,
сплати процентів за його користування,
комісійних винагород, штрафів, пені), що
передбачені умовами цього договору.

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України). За змістом цієї норми
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
обумовлені договором повернути
кредит в сумі 150000 грн., своєчасно
сплачувати проценти за користування
кредитом, комісійні винагороди за
банківські послуги та належним чином
виконувати взяті на себе інші
зобов'язання за цим Договором.

У позовній заві позивач вказує про
те, що ОСОБА_2 прострочено платежі
основного боргу на 84 місяці (7 років),
зі сплати процентів за користування
кредитом - 80 місяців (понад 6 років), зі
сплати пені - 81 місяць (понад 6 років).

Таким чином, ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії -
Вінницьке обласне управління ПАТ
«Державний ощадний банк України» з 29
серпня 2008 року було відомо про
існування заборгованості по
кредитному Договору № 2044 від 29
березня 2006 року, однак протягом
більш як шести років з моменту
виникнення у позивача права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право у примусовому порядку
через суд, позивач таким правом не
скористався, а відтак пропустив
строк позовної давності.

Більше того, як вбачається з тексту
кредитного договору №2044 погашення
кредиту здійснюється рівними
частинами в сумі 7895 грн. до 01 числа
кожного місяця, починаючи з 01 серпня
2006 року шляхом внесення готівки до
каси банку або шляхом безготівкових
перерахувань. Останнє погашення
кредиту здійснюється позичальником
не пізніше 29 серпня 2008 року (п. 1.6).

Згідно із п. 3.2.2 Договору при
виникненні простроченої
заборгованості за кредитом або
процентами чи комісійними
винагородами, а також в інших випадках
передбачених Договором банк вправі
вимагати дострокового повернення
кредиту, сплати нарахованих процентів
та інших платежів за цим Договором.

Як вбачається з розрахунку суми збору
по кредитному договору №2044 від 29
березня 2006 року, ОСОБА_2 з перестав
здійснювати періодичні платежі за
договором з 16 січня 2007 року (а.с. 12 - 14).

За таких обставин, ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Вінницьке обласне управління ПАТ
«Державний ощадний банк України»
згідно з п. 3.2.2 в праві було вимагати від
ОСОБА_2 дострокового погашення кредиту
за договором № 2044 від 29 березня 2006 року,
у тому числі і в судовому порядку.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
приходить до висновку про початок
перебігу позовної давності з 29 серпня
2008 року - тобто з визначеної сторонами
у договорі дати останнього
погашення кредиту.

Доводи представника позивача про
вжиття банком заходів щодо
погашення заборгованості та
звернення стягнення на заставне
майно боржника у 2008 році
документально не підтвердження, а
відтак не заслуговують на увагу.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів та процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено конкретною
датою та повинна обчислюватися з цієї
дати.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України
від 19 березня 2014 року по справі
№6-14цс14, яка згідно статті 3607 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, оскільки, позовна
давність спливла і до вимог банку
про стягнення з позивача відсотків
за користування кредитом та пені.

ОСОБА_2 звернувся до суд із заявою
про застосування строків позовної
давності (а.с. 89).

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 статті 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_2
перервано перебіг позовної давності
та здійснено платежі з погашення
заборгованості від 21 березня 2013 року
в сумі 50 грн. та від 22 квітня 2013
року в сумі 100 грн. не заслуговують
на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті
59 ЦПК України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Обставини справи, які мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, - в даному випадку -
належно оформленими квитанціями
завіреними печаткою банку, як того
вимагає Інструкція НБУ№ 174 «Про
порядок проведення касових операцій
банками України», не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 09 липня 2014 року
задоволено клопотання відповідача
та призначено у справі почеркознавчу
ексертизу

Згідно із висновком експерта
Вінницького відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 07 серпня 2014 року
№1116/1117/14-21 підписи у графі «Підпис
платника» у заяві на переказ готівки
№153 від 21 березня 2013 року на суму
50 грн. та у заяві на переказ готівки
№37634522 від 22 квітня 2013 року на суму
100 грн., для погашення кредитної
заборгованості за кредитним
договором №2044 від 29 березня 2006
року, - не належить ОСОБА_2, а іншій
особі.

Таким чином, колегія суддів, не
приймає до уваги надані позивачем
заяви на переказ готівки №153 від 21
березня 2013 року на суму 50 грн. та
№37634522 від 22 квітня 2013 року на суму
100 грн. Доводи представника
Вінницького обласного управління ПАТ
«Державний ощадний банк України» про
те, що ОСОБА_2 вчинено дії, що свідчать
про переривання строку позовної
давності та визнання боргу
спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що на підставі
заяви ОСОБА_2 при вирішення даного
спору підлягає до застосуванню
позовна давність передбачена ст. 257 ЦК
України та встановлена за домовленістю
сторін у п. 6.7 Договору, яка в силу ч. 4
статті 267 ЦК України є підставою для
відмови у позові.

Оскільки, колегією суддів встановлено,
що ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Вінницьке
обласне управління ПАТ «Державний
ощадний банк України» пропущено строк
позовної давності, а відповідач
заявляє про застосування такого
строку, суд відмовляє у задоволенні
позову саме з цих підстав.

За таких обставин, враховуючи те, що
судом першої інстанції при вирішенні
даної справи було неправильно
застосовано норми процесуального та
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, не
доведено обставини, які суд вважав
встановленими, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 03 липня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Вінницьке обласне управління ПАТ
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_2 про стягнення кредитної
заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
П.В. Кучевський

Судді: /підпис/
О.С. Панасюк

/підпис/ М.В. Іванюк

З оригіналом вірно: