Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7122/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

26 серпня 2014 року Київський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Рибальченко О.П.,

за участю

представника позивача
Стасовської Н.І.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алгора» про
стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
10 жовтня 2013 року звернувся в суд з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
стягнення не отриманих коштів за
відпущену теплову енергію.

В поданій до суду позовній заяві
позивач посилався на те, що відповідач
ОСОБА_3 є власником частини нежитлового
приміщення площею 121,9 кв.м., що
знаходиться в гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1

Зазначав, що позивач ПОВКПТГ
«Полтаватеплоенерго» в період з 13
жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року
відпускав теплову енергію у вигляді
гарячої води за вказаною адресою, але
відповідач ОСОБА_3, будучи власником
нежитлового приміщення, жодної оплати
не провела.

Просив суд стягнути з відповідача
ОСОБА_3 19679,71 грн. збитків у вигляді не
отриманих коштів за відпущену теплову
енергію та понесені судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 21 липня 2014 року за
клопотанням позивача до участі в
справі в якості співвідповідачів були
залучені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ
«Алгора».

26 серпня 2014 року позивачем подано до
суду заяву про зменшення розміру
позовних вимог, де ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» зменшило розмір
позовних вимог до суми 17388,68 грн.,
посилаючись на те, що частково
відповідачем ОСОБА_3 здійснено оплату
послуг за відпущену теплову енергію в
розмірі 2291,03 грн.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав позовну
заяву та просив задовольнити вимоги із
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні щодо задоволення
вимог до ОСОБА_3 заперечувала.
Посилалася на те, що в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
право власності ОСОБА_3 на нежитлові
приміщення не зареєстровано,
власниками приміщень згідно з даними
реєстру є відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ТОВ «Алгора». Також посилалася на
відсутність договору про постачання
послуг.

Інші відповідачі в судове засідання не
з'явилися, будучи належним чином
повідомлені судом про час та місце
розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників,
дослідивши зібрані в справі докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» в період з 13
жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року
надавав послуги з теплопостачання за
адресою: АДРЕСА_1, в складі якого
знаходиться як окремий об'єкт
нерухомого майна нежитлові приміщення
загальною площею 121,9 кв.м., які
складають 21/1000 частку.

Також встановлено, що станом на час
звернення позивача до суду з позовними
вимогами за період з 13 жовтня 2011 року
по 15 квітня 2013 року плата за отримані
послуги з теплопостачання, надані в
зазначене нежитлове приміщення,
внесена не була.

Під час вирішення справи судом
відповідачем ОСОБА_3 було здійснено
оплату за відпущену теплову енергію в
розмірі 2291,03 грн. частково за періоди
з 06.03.2012 року по 18.04.2012 року та з 18.04.2012
року по 08.05.2012 року.

Таким чином розмір не оплачених послуг
складає 17388,68 грн.

При цьому розрахунок вартості послуг,
що наданий позивачем, відповідає
затвердженим тарифам.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначаються Законом України
«Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору, розмір плати за
комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

За нормами ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Статтею 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено
термін споживача, яким є фізична чи
юридична особа, яка отримує або має
намір отримати житлово-комунальну
послугу.

В судовому засіданні представник
відповідача посилалася на ту
обставину, що хоча відповідач ОСОБА_3 і
є власником 21/1000 частини нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 площею 121,9 кв.м.,
але іншими відповідачами її право
порушене, державна реєстрація права
власності на вказане нерухоме майно за
ОСОБА_3 не проведена, тому
відповідальність за нанесені позивачу
збитки мають нести інші відповідачі, за
якими згідно з даними Державного
реєстру речових прав не нерухоме майно
за відповідні періоди було здійснено
державну реєстрацію права власності.

Проте суд з таким твердженнями
представника не погоджується, та
вирішуючи питання про те, хто із
відповідачів по справі є споживачем
отриманих послуг виходить з
наступного.

Зміст права власності за нормою ст. 317
ЦК України включає права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 322 ЦК України саме
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено законом або договором.

Виходячи зі змісту ст. 319 ЦК України,
зокрема, п. 4 наведеної норми, набуття
права власності на певне майно
породжує виникнення не тільки прав, а й
обов'язків щодо його належного
утримання та експлуатації.

Як встановлено судом, рішенням
Київського районного суду м. Полтави
від 23 травня 2013 року по справі № 1609/10539/12
із змінами, внесеними згідно з рішенням
апеляційного суду Полтавської області
від 17 березня 2014 року, усунуто
перешкоди в користуванні ОСОБА_3
власністю - 21/1000 частин приміщення
гуртожитку в будинку А-5 загальною
площею 121,9 кв.м. Проведено реальний
розподіл 21/500 частин нежитлової будівлі
(гуртожитку), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_3 в будинку А-5
приміщення загальною площею 121,9 кв.м,
що складає 21/1000 частину об'єкту в окрему
частку нерухомого майна. Витребувано
належне ОСОБА_3 майно, а саме 21/1000 частин
нежитлового приміщення (гуртожитку),
розташованого в АДРЕСА_1 від
добросовісного набувачів та
зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Алгора» звільнити
належне ОСОБА_3 приміщення.

Зазначеними судовими рішеннями за
позовом ОСОБА_8 поновлено її права та
відповідно усунуто перешкоди в
користуванні належною їй власністю та
витребувано майно із чужого володіння.

При цьому в розумінні ст. 334 ЦК України
моментом набуття у відповідача ОСОБА_3
права власності є не подальше
відновлення державної реєстрації
права власності на належне їй нерухоме
майно в державному реєстром прав
власності в майбутньому, а з моменту
проведення первинної державної
реєстрації права власності на
нерухоме майно за ОСОБА_3 відповідно до
укладених нею в 2004-2005 роках договорів.

При цьому судом приймається до уваги та
обставина, що в Єдиному державному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно за реєстраційним номером 5855309 ще
12 вересня 2005 року право власності на
частину об'єкту по АДРЕСА_1 відповідно
до договору ренти від 21 жовтня 2004 року
було зареєстровано за ОСОБА_8

Встановивши дані обставини, суд
приходить до висновку, що саме
відповідач ОСОБА_3 є споживачем послуг
з теплової енергії в розумінні Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та має нести відповідальність
по сплаті коштів за отримані послуги в
сумі 17388,68 грн.

Тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» підлягають
задоволенню частково, в частині
стягнення коштів з відповідача ОСОБА_3
в сумі 17388,68 грн.

Вимоги до інших відповідачів заявлені
безпідставно та не підлягають
задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3, в свою чергу, як
власник відповідного нежитлового
приміщення, у разі, якщо вважає, що її
права як власника в період з 13 жовтня 2011
року по 15 квітня 2013 року є порушеними
та послуги отримані іншими особами, які
користувалися належним їй на праві
власності майном, має право порушувати
питання про відшкодування винними
особами понесених нею витрат за
оплачені послуги.

Твердження представника відповідача
про відсутність укладеного письмового
договору про надання послуг,
укладеного між позивачем ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_3 за
періоди з 13 жовтня 2011 року по 15 квітня
2013 року та враховуючи загальну площу
приміщень в розмірі 121,9 кв.м., не
заслуговують на увагу.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6,
203, 626, 627 визначає загальні засади
цивільного законодавства, зокрема
поняття договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до 2 ч. 3 ст. 6 та ст.
627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» також передбачає, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачений саме
обов'язок споживача укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком відповідача ОСОБА_3, як
власника приміщення та як споживача,
за умови, якщо запропонований
виконавцем послуг договір відповідає
типовому договору.

Як встановлено судом, хоча письмовий
договір між сторонами за весь період з
13 жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року та
на всю площу нежитлових приміщень в
розмірі 121,9 кв.м. укладено не було, але
фактично послуги позивачем надавалися,
а відповідачем отримувалися.

Тому суд приходить до висновку, що між
сторонами по справі фактично склалися
правовідносини з надання послуг з
теплопостачання, при цьому надання
позивачем неналежних послуг жодними
доказами в справі не підтверджено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача ОСОБА_3 на користь
позивача слід стягнути понесені судові
витрати в сумі 344 грн. 10 коп. (а.с. 1,35).

Керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго" 17388
грн. 68 коп. не отриманих за відпущену
теплову енергію коштів.

В задоволенні позовних вимог
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго" до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алгора»
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго"
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 344 грн. 10 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
Н.Л.Яковенко

26.08.2014