Справа №6/243/465/2014
13 серпня 2014 року Слов"янський
міськрайонний суд Донецької області у
головуючого судді - Лаптєва М.В.
при секретарі - Хміль О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
громадянина України,-
Відповідно до поданого у
Слов'янський міськрайонний суд подання
- у відділі державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції на виконанні
знаходиться виконавче провадження
щодо примусового виконання
виконавчого листа № 2/243/3967/2013 виданого
Слов'янським міськарйонним судом про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування матеріальної
розмірі 584 грн. 23 коп., витрат на правову
допомогу в сумі 65 грн. 45 коп.
Заявник, державний виконавець ВДВС
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції Шестопалова Л.В.,
яка діє на підставі довіреності до
судового засідання не з"явилась, надала
суду заяву про розгляд справи за її
відсутністю, просила подання
Боржник до судового засідання не
з'явилася, причини неявки суду не
повідомила. Однак її неявка не
перешкоджає розгляду подання.
Суд, перевіривши та дослідивши
матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до ч.18 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, є підстави для звернення до
суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Правилами частини 1 ст. 377-1 ЦПК України
встановлено, що питання про тимчасове
обмеження боржника фізичної особи або
керівника боржника юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Конституції України
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав людини
є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Право на свободу пересування є
фундаментальним правом
природно-правового походження та
складається із таких основних
складових: право фізичної особи на
в'їзд і на виїзд з території країни, на
якій вона перебуває, право вільного
пересування у межах цієї території, у
тому числі право на вільний вибір місця
про живання. Це конституційне право
належить всім фізичним особам:
громадянам України, іноземцям та
особам без громадянства.

Право на свободу пересування має також
своє первинне закріплення у ст. 13
Загальної декларації прав людини, ст. 2
Протоколу N 4 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини, ст. 12
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права.

Окремі питання організації
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб) (далі -
рішення), що відповідно до Закону
підлягають примусовому виконанню
визначає "Інструкція з організації
примусового виконання рішень",
затверджена Наказом Мінюсту України
від 02.04.2012 N 512/5 (далі - Інструкція).
Розділом ХІ зазначеної інструкції
передбачений порядок обмеження у праві
виїзду за межі України та заборона
в'їзду в Україну.

На думку суду, подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції
Шестопалової Л.В. подане з порушенням
вимог зазначеної інструкції, а саме:

В порушення п. г) ч. 11.1.1. ст. 1.1.
Розділу ХІ Інструкції подання взагалі
не містить підтвердження факту
ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань.

Приписами частини 2 статті 6 Закону
України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" визначено,
що підставою для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон є ухилення громадянина від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням до виконання
зобов'язань. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Право звернення державного виконавця у
процесі здійснення виконавчого
провадження у разі ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням, до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
за межі України закріплене до
виконання зобов'язань за рішенням,
закріплене в п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України в редакції від 4 листопада 2010
року № 2677-VІ „Про виконавче
провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, встановлені нормами Закону
України в редакції від 4 листопада 2010
року № 2677-VІ „Про виконавче
провадження". Зокрема, державний
виконавець зобов'язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії (стаття 5 Закону).

Під ухиленням від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням, слід розуміти як пряму
відмову від виконання судового
рішення, так і інші винні дії, які
свідчать про те, що боржник ухиляється
від виконання зобов'язань.

У своєму поданні державний виконавець
зазначає, що були зроблені відповідні
запити до Державної податкової служби,
ВРЕР м. Слов'янська та Державного
реєстру речових прав, однак жодних
належних письмових доказах в порушення
ст.. 60 ЦПК України, щодо направлення
вищезазначених запитів та отриманих
відповідей суду надано не було. Рішення
суду не може ґрунтуватися на домислах
та припущеннях.

Тобто, державним виконавцем не надані
об'єктивні, беззаперечні докази на
підтвердження того, що боржник ОСОБА_1
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на неї рішенням
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області та дані про те, що
державним виконавцем були прийняті всі
заходи, передбачені Законом України
"Про виконавче провадження" для
примусового виконання рішення суду.

З огляду на вищевикладене, суд визнає,
що в матеріалах виконавчого
провадження відсутні будь які
об'єктивні, беззаперечні докази на
підтвердження того, що боржник ОСОБА_1
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на неї державним органом, у
зв'язку з чим вважає, що відсутні
достатні законні підстави для
задоволення подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції
щодо обмеження конституційних прав
громадянина України.

Беручи до уваги встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини, а
також, оцінюючи надані докази, суд
вважає позовну заяву поданою
передчасно, тому вона не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити державному виконавцю
відділу державної виконавчої служби в
задоволенні подання щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається до
Апеляційного суду Донецької області
через Слов»янський міськрайонний суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду

М.В.Лаптєв