Справа № 487/4627/14-ц
Провадження № 2/487/1916/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2014 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у
складі головуючої судді Павлової Ж.П.,
секретаря Сочивко І.О. ,представника
органу опіки та піклування служби у
справах дітей адміністрації
Заводського району Покітко А.М., за
участі позивача ОСОБА_2,відповідача
ОСОБА_3, представника відповідача
ОСОБА_4 розглянувши у відкритому
судовому засіданні м.Миколаєва
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та третьої особи служби у
справах дітей адміністрації
Заводського району Миколаївської
міської ради про стягнення аліментів,
права вивозу малолітнього сина на
постійне місце проживання матері без
згоди та супроводу батька за межі
України, визначення місця проживання
дитини та дозволу на одноосібне
прийняття рішень стосовно дитини

В С Т
А Н О В И В

07.05.2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 та третьої
особи служби у справах дітей
адміністрації Заводського району
Миколаївської міської ради про
стягнення аліментів, права вивозу
малолітнього сина на постійне місце
проживання матері без згоди та
супроводу батька за межі України,
визначення місця проживання дитини та
дозволу на одноосібне прийняття рішень
стосовно дитини.

В заяві вона вказала, що з відповідачем
знаходилась в зареєстрованому шлюбі з
25.12.2010 року.

В шлюбі в них народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

19.11.2012року їх шлюб було розірвано.

Відповідач періодично надавав
матеріальну допомогу дитині, але в
недостатньому обсязі, але останнім
часом перестав взагалі її надавати,
хоча має високі заробітки, оскільки
працює моряком на закордонних судах.

14.12.2012 року вона зареєструвала шлюб із
ОСОБА_6, громадянином Сполучених Штатів
Америки і на даний час має наміри
виїхати разом із малолітнім сином на
постійне місце проживання до
Сполучених Штатів Америки, але батько
дитини не надає їй згоди на виїзд сина
за кордон.

Посилаючись на те , що на території США
вона забезпечена житлом,та здатна
забезпечити дитині нормальні умови
життя та розвитку, а також медичне
лікування, оскільки її дитина хворіє і
потребує зміни кліматичних умов, її
чоловік працевлаштований та має
високий заробіток,позивачка просила
стягнути щомісячно з відповідача на її
користь аліменти на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, у
розмірі по 10000 (десять тисяч) грн., в
изнати за нею право вивозу
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до Сполучених Штатів Америки на
постійне місце проживання матері без
згоди та супроводу батька ОСОБА_3, з
правом оформлення всіх проїзних
документів на дитину або паспорту без
згоди батька, визначити постійне місце
проживання дитини з матір'ю на
території Сполучених Штатів Америки та
дозволити їй одноосібно приймати
рішення на території Сполучених Штатів
Америки щодо здоров'я дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - (лікування, операційного
втручання), віросповідання, навчання,
освіти, визначення місця проживання,
організації вільного часу та
відпочинку, а також здійснювати
законне представництво дитини в усіх
правових діях повсякденного життя,
відповідати за дитину, захищати її
права та інтереси.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги в
частині стягнення аліментів визнали
частково, не заперечував проти
стягнення з відповідача аліментів на
користь позивачки в розмірі 1000 грн.

Що стосується інших позовних вимог , то
просили в їх задоволені відмовити,
посилаючись на те , що батько бажає
спілкуватись із малолітньою дитиною.
Відповідач ОСОБА_3 вважає, що в
інтересах дитини доцільно не надавати
згоду матері на виїзд її за межі
України , але місце проживання дитини
визначити із матір*ю.

Представник служби у справах дітей
Заводської Адміністрації
Миколаївської міської ради в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги
ОСОБА_2 та просила визначити місце
проживання дитини разом із матір*ю та
дозволити їй виїзд дитини до США на
постійне місце проживання матері без
згоди батька та одноосібно приймати
рішення на території США щодо здоров*я
дитини та здійснювати законне
представництво дитини в усіх правових
діях повсякденного життя. Що
стосується визначення розміру
аліментів , то це питання просила
прийняти на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників , думку представника
служби у справах дітей Заводської
адміністрації Миколаївської міської
ради , дослідивши матеріали справи ,
враховуючи висновок органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від
12.08.2014року , суд приходить до
наступного.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України,
батьки зобов язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів судом
враховується стан здоров я та
матеріальне становище дитини, стан
здоров я та матеріальне становище
платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує вимоги щодо мінімального
розміру аліментів, який не може бути
менший ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
що передбачено ч.2 ст. 182 СК України.

В судовому засіданні встановлено ,що
сторони знаходились в зареєстрованому
шлюбі з 25.12.2010 року.

В шлюбі в них народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

19.11.2012року їх шлюб було розірвано.

Їх син ОСОБА_5 на теперішній час
проживає разом із матір*ю в м.Миколаєві
за зареєстрованим місцем проживання
матері.

Як позивач, так і відповідач обидва
позитивно характеризуються, ведуть
позитивний спосіб життя.

Як встановлено судом батько
малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_3 є моряком
далекого плавання, періодично( на 3-4
місяці в рік) знаходиться за межами
України,отримує дохід і повинен
забезпечувати та утримувати свою
дитину.Згідно наданих ним квитанцій
встановлено, що відповідач надає
грошову допомогу позивачці на
утримання дитини в розмірі 1500 грн.
щомісяця.

З урахуванням доводів сторін та
наданих ними доказів, суд вважає
позовні вимоги позивачки в частині
стягнення аліментів із відповідача
такими, що підлягають частковому
задоволенню, а саме на користь
позивачки із відповідача підлягають
стягненню аліменти у твердій грошовій
сумі в розмірі 2000 грн.щомісяця.

Відповідно до частини 3 статті 51
Конституції України сім'я, дитинство,
материнство і батьківство
охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України (частина 7 статті 7 СК
України).

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про
права дитини, прийнятої 20 листопада 1989
року, яка набрала чинності для України
27 вересня 1991 року, передбачено, що в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Дитині
забезпечується такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року дитині
законом або іншими засобами повинен
бути забезпечений спеціальний захист і
надані можливості та сприятливі умови,
які б дозволяли їй розвиватися фізично,
розумово, морально, духовно та у
соціальному розумінні здоровим та
нормальним шляхом і в умовах свободи та
гідності.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові та розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під піклуванням і під
відповідальністю своїх батьків та в
будь-якому випадку в атмосфері любові
та моральної і матеріальної
забезпеченості (Принцип 6 Декларації
прав дитини).

Згідно з частиною 4 статті 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно вимог ч.1 ст.160 , ст.161 Сімейного
Кодексу України ,місце проживання
дитини, яка не досягла 10 років
визначається за згодою батьків. Спір
між батьками , які не дійшли згоди щодо
того з ким із них буде проживати
малолітня дитина , вирішується судом,
якщо мати та батько проживають
окремо.При вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
обов*язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров*я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Згідно принципу 6 Декларації прав
дитини, ухваленої Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року
дитина,для повного і гармонійного
розвитку її особистостей потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і у
всякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості, малолітня дитина не
повинна , крім тих випадків, коли є
виключні обставини бути розлучена із
матір*ю.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від
20.11.1989 року, дитина не повинна
розлучатись з батьками всупереч
їхньому бажанню, за винятком випадків,
коли компетентні органи, згідно з
судовим рішенням, визначають
відповідно до застосованого закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
випадку, в тому числі і коли батьки
проживають роздільно і необхідно
прийняти рішення щодо місця проживання
дитини.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
що за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Судом встановлено, що мати
малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_2 приділяє
належну увагу вихованню і утриманню
дитини, піклується про нього.

14.12.2012 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб
із ОСОБА_6, який є громадянин США і вона
має намір змінити місце проживання та
мешкати разом із чоловіком в
Філадельфії (США)та на даний час
отримала дозвіл на постійне місце
проживання на території США.

Фактично створив нову сім*ю і
відповідач ОСОБА_3

Відповідно до наданих позивачкою
документів, її чоловік ОСОБА_6
працевлаштований на території США, має
високий стабільний заробіток, має
постійне місце проживання в США за
адресою АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні,
малолітня дитина - ОСОБА_9 має
захворювання : панкреатопатію,
дисбактеріоз кишечника 3 ст.,
фезментопатію, алергічний дерматит,
рино-коньюктивальний синдром. Він
потребує амбулаторного лікування в
домашніх умовах, дієтичного харчування
, санаторно-курортного лікування та
зміни кліматичних умов, що
підтверджується випискою із постанови
ВКК міської дитячої лікарні №4 від
19.03.2014р. за №133/14 та від 05.05.2014 року за
№232/14.

Відповідно до наданої позивачкою
довідки від 24.04.2014 року центру денного
перебування "Бембі", розташованого в
Філадельфії, Пенсильванія, центром
підтверджено , що ОСОБА_5 , 30.07.2011року
прийнятий до центру денного
перебування "Бембі" і буде зарахований
з вересня 2014 року.

Також , наявна в матеріалах справи і
довідка від 02.05.2014року доктора
медицини , педіатра ОСОБА_10, з
Філадельфії, Пенсильванії про те,що
ОСОБА_5 має в анамнезі панкреатопатію,
дисбактеріоз, а також сезонний
алергійний рінокон*юктивіт і він буде
надавати ОСОБА_5 медичну допомогу ,
якщо він приїде до Філадельфії.

Таким чином судом встановлено, що
позивачка ОСОБА_2 має належні умови для
проживання в США та виховання
малолітнього ОСОБА_5.

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від
12.08.2014р.,доцільно визначення місця
проживання дитини малолітнього ОСОБА_5
разом із матір*ю ОСОБА_2 При цьому
органом опіки та піклування враховано,
що батько дитини не звертався ні до
органу опіки та піклування , ні до суду
із зустрічним позовом про визначення
місця проживання дитини разом із ним , а
також те , що мати дитини надала
гарантійні листи щодо забезпечення
дитини за новим місцем проживання
житлом, дошкільною освітою та медичним
наглядом.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що мати , незважаючи на
рівність батьків у вихованні дитини,
які встановлені Сімейним Кодексом
України, з урахуванням встановлених
обставин по цій справі , на даний час
має більше переваг по відношенню до
батька, щодо визначення місяця
проживання їхньої дитини.

До того ж, головним критерієм при
визначенні місця проживання дитини є
інтереси цієї дитини, які повинні
привалювати над інтересами батьків.

Про це йдеться мова в рішенні
Європейського суду з прав людини
«Гоффманн проти Німеччини» від 11.10.2001
року, в якому розкривається принцип
статті 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, згідно
якого батькам не може бути надано право
застосовувати такі заходи, які б
спричинили шкоду здоров*ю і розвитку
дитини.

З огляду на такий підхід, а саме що на
даний час саме мати може створити
належні умови для виховання та
розвитку сина, у звичній для нього
обстановці, суд вважає ,що на даний час
визначення місця проживання дитини
разом із матір*ю буде більш доцільним
та буде найбільше відповідати
інтересам дитини, сприяти її
нормальному гармонійному розвитку.

Сам відповідач не заперечував проти
визначення місця проживання
малолітнього сина саме разом із
матір*ю, але заперечує проти її виїзду
за межі України.

Його доводи про те , що він любить сина
та бажає із ним спілкуватись судом
також враховуються, але оцінці цим
доводам суд надає те, що насамперед
підлягають доводи про об*єктивні
обставини життя, які свідчать про те ,
що мати може створити кращі умови життя
дитини, ніж батько.

Крім того, як встановлено в судовому
засіданні, незважаючи на рішення
Апеляційного суду Миколаївської
області від 17.04.2014року про визначення
способу участі ОСОБА_3 у вихованні
ОСОБА_5, з березня 2013 року по теперішній
час ОСОБА_3 свого сина не відвідує, що
підтверджено заявами ОСОБА_2 до служби
у справах дітей Адміністрації
Заводського району Миколаївської
області. Тобто фактично ніякого
виховання зі сторони батька не
відбувається.

Крім того, судом встановлено, що
позивачка не чинить ніяких перешкод у
спілкуванні дитини із батьком, але
тривалий час батько не спілкується із
дитиною, нею не цікавиться і дитина до
нього не прив*язана.

На підставі вищевикладеного,
враховуючи інтереси малолітнього
ОСОБА_5 ,враховуючи його захворювання,
потребу у зміні клімату, прихильність
до матері, враховуючи майбутнє місце
проживання матері саме в Філадельфії
за місцем проживання її чоловіка
ОСОБА_6, який надав письмову згоду на
адресу суду про місце проживання
дитини саме в Філадельфії, (США) , на
підставі положення ст.ст.153,160,161
Сімейного Кодексу України, з
урахуванням положень принципу 6
Декларації прав дитини, ухваленої
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959р, висновку органу опіки та
піклування Миколаївської міської ради,
суд вважає, що доцільно визначити
місце проживання малолітнього ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір*ю, яка є
постійним законним жителем Сполучених
Штатів Америки відповідно до наданої
нею грін-карти та визнати за
позивачкою право вивозу малолітнього
сина ОСОБА_11 до Сполучених Штатів
Америки на постійне місце проживання
матері без згоди та супроводу батька, з
правом оформлення всіх проїзних
документів на дитину або паспорту без
згоди батька.

Судом також враховується можливість
батька спілкуватись із сином в інші
засоби, оскільки він є моряком далекого
плавання, має можливість виїзду за
кордон,а також не виключне і його
спілкування із сином по мобільному
телефону, оскільки ОСОБА_2 не заперечує
проти спілкування батька з сином.

За таких підстав позов ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК України,
суд

В И Р І
Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі
2000 грн. щомісяця, починаючи з і до
досягнення дитиною повноліття.

Визнати за ОСОБА_2 право вивозу
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до Сполучених Штатів Америки на
постійне місце проживання матері без
згоди та супроводу батька ОСОБА_3, з
правом оформлення всіх проїзних
документів на дитину або паспорту без
згоди батька.

Визначити постійне місце проживання
ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_2 на території
Сполучених Штатів Америки ,за адресою
АДРЕСА_1.

Дозволити ОСОБА_2 одноосібно приймати
рішення на території Сполучених Штатів
Америки щодо здоров'я дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - (лікування, операційного
втручання), віросповідання, навчання,
освіти, визначення місця проживання,
організації вільного часу та
відпочинку, а також здійснювати
законне представництво дитини в усіх
правових діях повсякденного життя,
відповідати за дитину, захищати її
права та інтереси.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави
судові витрати в сумі 730 грн.80 коп.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Миколаївського
апеляційного суду через Заводський
районний суд м.Миколаєва в порядку,
визначеному ст. 294 ЦПК України.

Суддя
Ж.П.Павлова