ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1255/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі:головуючого судді:
ЛЕОНТЮК Л.К.,

за участю секретаря
ДРАГА О.А.

сторін:

позивачки
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача про розірвання шлюбу.
Свої вимоги мотивувала тим, що подружнє
життя з відповідачем не склалося, вони
не підтримують подружні стосунки,
мають різні погляди на життя,між
сторонами зникло почуття любові та
поваги один до одного. Вважає, що
подальше спільне життя з відповідачем
суперечить інтересам сім'ї. За таких
обставин збереження шлюбу та подальше
сумісне життя, як і примирення є
неможливим.

В судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала, просила
позов задовольнити, пославшись на
обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник
ОСОБА_4, який діє на підставі
довіреності від 12.03. 2014 року, не
заперечували проти розірвання шлюбу,
пояснивши, що остаточно припинені
шлюбні відносини з травня 2013 року,
оскільки у позивачки є інший
чоловік.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання
відповідачем позовних вимог не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Визнання відповідачем позовних
вимог прийнято судом.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з"ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши
докази, які мають істотне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, з урахуванням визнання
відповідачем позовних вимог, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню із
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного
кодексу України шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що сторони
перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 10 квітня 1993 року, про що
зроблено актовий запис № 564 у
Палаці одруження "Дарницький" міста
Києва ( а.с.5)

Від шлюбу сторони неповнолітніх
дітей не мають, мають сина -
студента, який досяг повноліття.

Позивачка зазначила, що рішення про
розірвання шлюбу є виваженим і
наполягає на його розірванні, оскільки
в 2004 році вже зверталася до суду з
позовом про розірвання шлюбу, але
забрала заяву та відновили подружнє
життя з відповідачем. Відповідач
проти розірвання шлюбу не
заперечував.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу
України, суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам їх
дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від
21.12.2007 року "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" проголошена
Конституцією України
охорона сім"ї державою полягає,
зокрема, в тому,що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
"Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції " виходячи з
принципу процесуального рівноправ"я
сторін та враховуючи обов"язок кожної
сторони довести ті обставини, на які
вона посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів.

Спільне життя між сторонами не
склалося із-за різних поглядів на
життя. Сторони втратили почуття любові
та поваги один до одного. Примирення
між сторонами неможливе, оскільки
ухвалою суду від 18.03. 2014 року сторонам
надавався строк для примирення у
два місяці, однак примирення
досягнуто не було. Сторони хоча і
проживають в одній квартирі, однак
з травня 2013 року остаточно припинені
шлюбні відносини і з того часу
ведуть окреме господарство.

На час розгляду справи про розірвання
шлюбу майновий спір між сторонами
існує, вирішення якого відбудеться
на загальних підставах.

Враховуючи викладене вбачається, що
розлад між подружжям носить не
тимчасовий характер. Сторони не
підтримують подружні стосунки,
подальше збереження шлюбу
суперечитиме інтересам сім`ї.

За таких обставин суд вважає, що сім'я
сторін розпалась остаточно, існує
формально і зберегти її неможливо, тому
позов має бути задоволений.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України та на підставі ст.ст. 105, 110,112, 113,
ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Шлюб укладений та зареєстрований 10
квітня 1993 року, про що зроблено
актовий запис № 564 у Палаці
одруження "Дарницький" міста Києва
між

ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання
чинності рішення суду про розірвання
шлюбу.

Копію рішення вручити сторонам в
залі судового засідання.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва через
Дарницький районний суд м.Києва
протягом десяти днів з часу його
проголошення. У разі, якщо особи, які
беруть участь у справі не були присутні
під час ухвалення рішення апеляційна
скарга на рішення може бути подана
протягом десяти днів з моменту його
отримання.

СУДДЯ
Л.К. ЛЕОНТЮК