Справа № 163/1772/14-ц
Провадження № 2/163/249/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

15 серпня 2014 року Любомльський
районний суд Волинської області в
складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Носку А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Любомль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві ОСОБА_1 просить
постановити рішення про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, що
розташоване по АДРЕСА_1.

Вимоги обґрунтував тим, що на підставі
договору дарування являється
власником домоволодіння,
розташованого за вищевказаною адресою.
Крім нього, в даному будинку
зареєстрований дядько позивача ОСОБА_2,
який є сином першого власника спірного
житла. Відповідач понад десять років у
даному будинку не проживає, спільного
господарства з позивачем не веде, а на
даний час перебуває у місцях
позбавлення волі.

В судове засідання сторони не
з'явились.

Позивач подав до канцелярії суду заяву
про розгляд справи за його відсутності
і проти заочного розгляду справи не
заперечує.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач перебуває у місцях
позбавлення волі, а саме у Маневицькій
виправній колонії №42. На адресу
колонії були направлені матеріали
позову та копія ухвали про відкриття
провадження у справі із зазначенням
часу та місця проведення судового
засідання.

29.07.2014 року до суду надійшла копія
ухвали Маневицького районного суду
Волинської області у справі №164/1196/14-к
від 15.07.2014 року про умовно-дострокове
звільнення від відбування покарання
ОСОБА_2

В порядку ч.9 ст.74 ЦПК України про час і
місце судового засідання опубліковано
судове оголошення у газеті
«Волинь-нова», однак після таких
заходів ОСОБА_2 не з'явився, заперечень
не надав, про причини неможливості
розгляду справи за його відсутності не
сповістив.

За таких обставин суд провів розгляд
позову в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України
без фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Аналізом доказів по справі суд
встановив наступні фактичні обставини.

З договору дарування житлового будинку
№1046 вбачається, що дарувальник
безоплатно передав ОСОБА_1 у власність
житловий будинок по АДРЕСА_1.

Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно стверджено, що
позивач є власником будинку АДРЕСА_1.

Довідками №№193, 452 Бірківської
сільської ради Любомльського району
Волинської області стверджується, що з
ОСОБА_1 в вищевказаному будинку
проживає його мати, дружина та син.
Також разом з ними проживав ОСОБА_3,
який являється дядьком власника
будинку. Протягом останніх десяти
років відповідач в спірному
будинковолодінні не проживає.

Відповідно із ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ(майно),
яке вона здійснює за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст.319 ЦК України власник
володіє користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.3 СК України, ст.64 ЖК
України сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, ведуть спільне господарство
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.
405 ЦК України члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
нарівні з власником будинку, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування приміщенням.

Згідно з ст.391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Отже, відповідач був зареєстрований в
спірному житлі як член сім'ї першого
власника будинку. Право власності на
будинок перейшло до позивача, при цьому
у договорі дарування відсутня умова
збереження права відповідача на
проживання в будинку. Відповідач до
членів сім'ї позивача не належить і
понад десять років в будинку не
проживає.

З наведеного вбачаються підстави для
висновку, що у зв'язку із переходом
права власності на будинок відповідач
втратив право користування ним, через
що заявлені позивачем вимоги є
обґрунтованими та доведеними і
підлягають повному задоволенню

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові
витрати у формі судового збору слід
покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 226 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, що
розташоване по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1
243(двісті сорок три) гривні 60 копійок
судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

На рішення протягом 10 днів з дня його
проголошення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Волинської області через Любомльський
районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий : суддя
С.С.Чишій