Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року
м. Кіцмань

Кіцманський районний суд
Чернівецької області

у складі: головуючого - судді
Олексюк Т.І.

при секретарі - Пітак
О.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
07 лютого 2014 року біля 20 години ОСОБА_3 не
зміг заїхати автомобілем на територію
свого двору із-за снігу, що з'їхав із
даху її будівлі, що розташована в
АДРЕСА_1, тому очищуючи проїзд він разом
з членами своєї сім'ї перекинув сніг
разом з камінням через паркан на її
подвір'я, пошкодивши металопластикове
вікно ( 43x44 см.), велосипед та стіну
будинку площею 2x3 м. з частковим
відбиттям штукатурки, чим завдав
матеріальних збитків. Згідно
повідомлення Кіцманського РВ УМВС від
03.03.2014 року в ході проведення перевірки
прийнято рішення про припинення
подальшого розгляду поданої нею заяви
від 28.02.2014 року, оскільки відсутні в
події ознаки складу будь-якого
кримінального правопорушення та по
факту пошкодження майна рекомендовано
звернутися до суду. Відповідно до
експертної оцінки вартість
відновлюваних робіт становить 6660
гривень. Витрати про проведенню
експертного дослідження становить 1200
гривень. Витрати пов'язані з наданням
правової допомоги становлять 1300
гривень. Також нею сплачений судовий
збір в сумі 243,60 гривень, які просила
стягнути з ОСОБА_4.

Позивач та її представник підтримали
заявлені вимоги з наведених підстав.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позову
не визнали, заперечуючи тим, що
заявлений позивачем розмір
відшкодування занадто завищений, вони
не заперечують самого факту
перекидання ними снігу, однак
заперечують спричинення саме таких
пошкоджень і на таку суму.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заявлені
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 22 ЦК України визначено
наступне: 1. Особа, якій завдано збитків
у результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування. 2.
Збитками є: 1) втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). 3. Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право. 4. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Для настання деліктної
відповідальності відповідно до ст. 1166
ЦКУ необхідна наявність складу
правопорушення, а саме: а) наявність
шкоди; б) протиправна поведінка
заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача. Перераховані підстави
визнаються загальними, оскільки
необхідні для всіх випадків
відшкодування шкоди. Шкода полягає у
будь-якому знеціненні блага, що
охороняється правом, а майнова шкода - у
зменшенні майнової сфери потерпілого,
що, своєю чергою, тягне за собою
негативні майнові наслідки для
правопорушника.

Частина 1 ст. 1166 ЦК України
передбачає, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Тобто відшкодуванню підлягає не лише
реальна шкода (майно, втрачене або
пошкоджене в результаті протиправної
поведінки), але й упущена вигода.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦКУ особа
звільняється від відповідальності,
якщо доведе, що шкода завдана не з її
вини. Таким чином, підставою деліктної
відповідальності є вина - психічне
ставлення осудної особи до вчиненого
неї протиправного діяння, а також до
негативних наслідків, що настали в
результаті такої поведінки або діяння.

Стаття 614 ЦКУ розрізняє дві форми
вини: умисел та необережність. Умисел
полягає в тому, що особа розуміє
значенні своїх дій, передбачає
настання негативних наслідків і
свідомо їх допускає. Необережність
полягає в тому, що особа не передбачає
можливість завдання шкоди при
обов'язку її передбачити.

Частина 2 ст. 1166 ЦКУ говорить, що вина
заподіювача шкоди припускається, тобто
заподіювач повинен сам довести
відсутність своєї вини. До цього часу
він вважається винним, що означає для
нього відповідні негативні правові
наслідки.

28.02.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Кіцманського РВ УМВС із заявою про те,
що 07.02.2014 року біля 20 години ОСОБА_3 не
зміг заїхати власним автомобілем на
територію двору із-за снігу, що впав з
даху будівлі ОСОБА_1, тому, очищаючи
проїзд він разом із членами сім`ї
перекинув сніг із камінням через
паркан сусіді назад, чим пошкодив
металопластикове вікно. Велосипед та
фасад будинку.

Згідно повідомлення Кіцманського РВ
УМВС від 03.03.2014 року в ході проведення
перевірки прийнято рішення про
припинення подальшого розгляду
поданої ОСОБА_1 заяви від 28.02.2014 року,
оскільки відсутні в події ознаки
складу будь-якого кримінального
правопорушення та по факту пошкодження
майна рекомендовано звернутися до
суду.

Як вбачається з довідки
Кіцманського РВ УМВС від 08.02.2014 року
проведеним обстеженням домоволодіння
в АДРЕСА_1, за скаргою ОСОБА_1, виявлено
пошкодження склопакету метало
пластикового вікна 43х44см, пошкодження
стіни площею 2х3м з частковим відбиттям
штукатурки.

Способи відшкодування шкоди,
завданої майну потерпілого, визначені
статтею 1192 ЦК України. З урахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роду і такої
ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до висновку № 349 від 30.04.2014
року експертного
будівельно-технічного дослідження
об'єкт дослідження - стіни будівлі
гаража, літ. Е будинковолодіння АДРЕСА_1
Чернівецької області. Оздоблення стіни
гаража довжиною 17,2 м частково
пошкоджено на площі 6 кв.м., окремими
невеликими ділянками. Вартість
відновлюваних робіт по усуненню
наслідків пошкодження стіни будівлі
гаража, літ. Е будинковолодіння АДРЕСА_1
Чернівецької області становить із
заокругленням 6660 ( шість тисяч шістсот
шістдесят ) гривень.

Згідно статті 1179 ЦК України
неповнолітня особа (у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років)
відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах. У
разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди, ця
шкода відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батьками (усиновлювачами) або
піклувальником, якщо вони не доведуть,
що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Обов'язок батьків (усиновлювачів),
піклувальника, закладу, який за законом
здійснює щодо неповнолітньої особи
функції піклувальника, відшкодувати
шкоду припиняється після досягнення
особою, яка завдала шкоди, повноліття
або коли вона до досягнення повноліття
стане власником майна, достатнього для
відшкодування шкоди.

Відповідач ОСОБА_3 є неповнолітнім і
судом не встановлено підстав для його
самостійної відповідальності, тому
матеріальну шкоду, оскільки
відповідачем не спростовано
відсутність своєї вини та вини ОСОБА_3
у заподіянні шкоди та не спростовано
розмір завданих збитків у розмірі 6660
гривень, слід стягнути з матері
відповідача - ОСОБА_4.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, згідно з ч. 3 ст. 79 ЦПК
належать: витрати на правову допомогу;
витрати сторін та їх представників,
пов'язані з явкою до суду; витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється Законом України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" від 20 грудня
2011 р., згідно з яким розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, у яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, котра надавала правову допомогу
в судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням і під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Представник позивача ОСОБА_2 приймав
участь у розгляді даної справи
1год.20хв., мінімальний розмір
заробітної плати становить 1218 гривень,
за вказаний час розмір компенсації
витрат на правову допомогу становить
648,40 гривень.

Відшкодуванню підлягають понесені
позивачем витрати по оплаті вартості
експертного дослідження у розмірі 1200
гривень та по сплаті судового збору
в сумі 243,60 гривень.

Враховуючи вищенаведене, ст.ст. 22,
1166, 1179, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст.
10, 11, 15, 30, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И
В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 6660 гривень у відшкодування
матеріальних збитків, а також 2092
гривні у відшкодування понесених по
справі витрат.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: