Справа № 664/819/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
Цюрупинський
районний суд

Херсонської області

у складі: судді
Никифорова Є.О.,

при секретарі
Імшеницькій
К.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 в якому зазначає, що 01.06.2001 року
між нею та відповідачем укладений шлюб,
який зареєстрований міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
м. Херсона 01.06.2001 року. Під час шлюбу
22.03.2003 року нею з відповідачем було
придбано домоволодіння з надвірними
спорудами та земельною ділянкою, що
розташоване по АДРЕСА_1. Домоволодіння
було готовністю на 64%. Проживаючи разом
позивач з відповідачем його добудували
та ввели його в експлуатацію, а
земельну ділянку приватизували. Так як
позивач довіряла чоловіку і у них була
маленька дитина, то придбане майно було
зареєстроване на чоловіка 28.08.2006 року.
23.01.2014 року шлюб із відповідачем було
розірвано за рішенням суду. Зазначає,
що оскільки майно було прибрано ними
під час шлюбу, воно є об'єктом спільної
сумісної власності. Внаслідок того, що
майно зареєстроване за відповідачем,
позивач не має можливості у повній мірі
користуватись майном, що порушує її
право власності. Просить суд визнати за
нею право власності на ? частину
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами та на ? частину
земельної ділянки площею 0,1 га, що
розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали та
пояснили, що будинок та земельна
ділянка дійсно є об'єктом спільної
власності подружжя, оскільки і вона і
відповідач на момент купівлі будинку
та здачі його в експлуатацію працювали
та мали дохід.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що у 2003 році батьками відповідача
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою уникнення від
переоформлення договору дарування чи
спадщини на відповідача придбано
недобудований житловий будинок
готовністю 64% за адресою АДРЕСА_1.
Частину суми батьки відповідача, а саме
1300 доларів США отримали за продаж
квартири власниками якої вони були, ще
1000 доларів США отримали позику від
сусідів ОСОБА_7, що проживає за адресою:
АДРЕСА_2 та ОСОБА_8, що проживає АДРЕСА_3.
Ні позивач, а ні відповідач до будинку
не мають жодного відношення. Також
зазначив, що позивач ніякого
відношення до купівлі та ремонту
будинку немає, що підтверджується
наступними доказами, а саме: тим, що з
моменту одруження 2001 року позивач та
відповідач проживали разом з батьками
відповідача за адресою АДРЕСА_4 у їх
приватному будинку та деякий час
проживали у квартирі батьків
відповідача по АДРЕСА_5. Батьки
відповідача за власний кошт
відбудували недобудову у 2006 році за
адресою АДРЕСА_1 для здачі в
експлуатацію так як позивач та
відповідач фактично проживали за їх
кошт та не могли купити собі навіч
речей побутового вжитку. За період
спільного проживання однією сім'єю
позивач та відповідач набули лише у
власність речі індивідуального
користування, а саме телефони та деякі
коштовності. Будівництво, ремонти та
купівля всіх будівельних матеріалів
проводились та станом на теперішній
час проводяться також за кошти батьків
відповідача та самими батьками з
допомогою найманих ними працівників,
що може підтвердити ОСОБА_9 що проживає
АДРЕСА_6.

Таким чином зазначений житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1 не може бути
об'єктом спільно сумісної власності
подружжя та підлягати поділу. Просив у
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні допитаний у
якості свідка ОСОБА_5 показав, що він є
батьком відповідача. Недобудований
будинок по АДРЕСА_1 був придбаний ним у
2003 році за кошти, що раніше отримані від
продажу квартири по АДРЕСА_5 та за кошти
від продажу батьківського будинку. Про
продаж будинку дізнався з оголошення в
газеті. Після зустрічі з продавцем
домовилися про ціну 2300 доларів США.
Гроші передали під час підписання
договору у нотаріуса. Розписку про
отримання коштів від продавця не брали.
З яких причин будинок був оформлений на
сина сказати не може. З 2003 року будинок
вважав своїм. Своїми силами робив його
добудову. Придбавав будівельні
матеріали та наймав будівельників.
Документального підтвердження на
придбання матеріалів та оплати за
виконані роботи він не має. Ні син, ні
невістка не допомагали з будівництвом.
Що будинок у 2006 році зданий в
експлуатацію він не знав.

В судовому засіданні допитана у якості
свідка ОСОБА_6 надала показання,
аналогічні показанням свідка ОСОБА_5

В судовому засіданні допитана у якості
свідка ОСОБА_8 надала показання, що вона
є сусідкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_2.
Батькам відповідача вона позичала
кошти в сумі 500 доларів США для купівлі
будинку по АДРЕСА_1. Ніяких документів
про отримання та повернення коштів
вони не складали.

В судовому засіданні допитана у якості
свідка ОСОБА_7 надала показання, що вона
позичала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кошти в сумі
500 доларів США для купівлі будинку по
АДРЕСА_1. Ніяких документів про
отримання та повернення коштів вони не
складали.

В судовому засіданні допитаний у
якості свідка ОСОБА_9 показав, що на
прохання відповідача в 2003-2004 роках він
допомагав на будівництві будинку по
АДРЕСА_1. На будівництва також працював
ОСОБА_5

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши інші
доказати, що наявні в матеріалах
справи, приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2001 року
сторонами укладений шлюб, який
зареєстрований міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
м. Херсона 01.06.2001 року. Під час шлюбу
22.03.2003 року між ОСОБА_11 та відповідачем
було укладеного договір
купівлі-продажу недобудованого
будинку готовністю 64%, що розташований
по АДРЕСА_1. 28.08.2006 року виконкомом
Цюрупинської міської ради на ім'я
відповідача видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, а саме на
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1. 03.10.2007 року на ім'я відповідача
видано державний акт про право
власності на земельну ділянку площею 0,1
га для будівництва і обслуговування
житлового будинку за вказаною вище
адресою. Рішенням Цюрупинського
районного суду від 23.01.2014 року шлюб
сторонами розірвано.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо право власності
на нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України,
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Таким чином, право власності на
збудований будинок виникло 28.08.2006 року
після його державної реєстрації у
відповідному реєстрі.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, що була
чинна на момент державної реєстрації
право власності на будинок, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України, вважається,
що кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Таким чином, збудований у 2006 році
будинок є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, а тому за позивачем
слід визнати право власності на ? його
частину, оскільки після розірвання
шлюбу будинок залишається
зареєстрованим на ім'я відповідача.
Вимог про реальний поділ будинку
позивач не заявляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

В зв'язку з виникненням у позивача
права власності на ? частину будинку
виникає й право на відповідну частину
земельної ділянки, на якій він
розташований, а тому за позивачем слід
визнати також право власності на ?
частину земельної ділянки.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача про те, що позивач не має
ніякого відношення до спірного
будинку, оскільки будинок купувався за
кошти батьків відповідача, а
оформлення будинку помилково
проведено на самого відповідача, так як
на даний час договір купівлі-продажу
будинку та свідоцтво про право
власності на будинок не визнані
недійсними. Суд також зазначає, що
відповідачем не надано належних
доказів на отримання коштів для
купівлі будинку від батьків, а також
доказів наявності у батьків цих коштів.
Показання свідків щодо надання коштів
у позику суд оцінює критично та вважає
їх неналежними доказами.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 182, 331, 377 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70 СК
України, ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,1 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 243,60 грн.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Є.О. Никифоров