Справа №487/6159/13-ц 25.06.2014 25.06.2014 25.06.2014
Провадження № 22ц-/784/1928/14
Головуючий у 1-й інстанції Гаврасієнко
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Мурлигіної О.Я.,
суддів: Довжук Т.С., Шаманської
при секретарі судового
засідання Шпонарській О.Ю.,
представника позивача
відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
апеляційною скаргою
рішення

Заводського районного суду
м. Миколаєва від 30 травня 2014 року

за
позовом

публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» ( далі
- ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_3
про стягнення кредитної
заборгованості,

В С Т А Н
О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості,
розмір якої позивачем було змінено під
час розгляду спору.

Позивач зазначав, що 11 лютого 2008 року
між банком та відповідачем укладено
кредитний договір, за яким позичальник
отримав 4429 грн. 97 коп. кредиту під 12%
річних на строк на 2 роки. Незважаючи за
умовами договору, який складається з
заяви, Умов надання кредиту фізичним
особам «Рострочка»» відповідач
повинен був повертати заборгованість
та відсотки, а також комісію щомісячно.

Порушуючи умови договору відповідач
вказаних сум не сплачував.

У зв'язку з чим банк звернувся із заявою
про видачу судового наказу, який видано
24 січня 2009 року. Проте і після видачі
судового наказу відповідач своїх
зобов'язань не виконав, тому на станом
на 7 червня 2013 року має нараховану йому
заборгованість в розмірі 33212 грн. 43 коп.
з яких, 333 грн. 34 коп. заборгованість по
процентам за його користування, 1913 грн.
76 коп. заборгованість по комісії , 29145
грн. 69 коп. пені, 500 грн. штрафу
фіксованої частини та 1569 грн. 64 коп.
його складової.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 травня 2014 року з
відповідача на користь позивача
стягнуто 33212 грн. 43 коп. заборгованості
та 332 грн. 12 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про відмову в задоволенні позову.
На думку апелянта, суд не взяв до уваги
вимог договору про щомісячну сплату
заборгованості та безпідставно не
застосував строк позовної давності,
про що він просив в суді першої
інстанції.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, дослідивши
матеріали справи № 2-Н-90-09 за заявою
банку про видачу судового наказу,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11
лютого 2008 року між Банком, який на той
час був закритим акціонерним
товариством, та відповідачем укладено
кредитний договір. За умовами договору
Банк видав відповідачу 4429 грн. 97 коп.
на 24 місяця, тобто з 11 лютого 2008 року по
11 лютого 2010 року.

В заяві позичальника, підписаної
сторонами, крім вказаного було
зазначено, що кредит надано з умовами
оплати 1% на місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 106 гр. 32 коп. в
обмін на зобов'язання позичальника з
повернення кредиту, сплати відсотків,
винагороди, комісії в зазначені в заяві
та Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам («Рострочка»),
(Стандарт) ( далі - Умови), та
єдиноразової винагороди за надання
такого інструменту в розмірі 710 грн.
(а.с. 5).

В заяві зазначався порядок погашення
кредиту, а саме щомісячно, з 10 по 15
число кожного місяця, у сумі 315 грн. 20
коп., які складаються з кредиту,
відсотків, винагороди, комісії та інших
платежів згідно з Умовами.

Також зазначено, що при порушенні
позичальником зобов'язань із
погашення кредиту, відповідач сплачує
Банку пеню в розмір якої зазначено в
п.5.1 Умов.

Крім вказаної заяви, умови
договору містилися в пам'ятці
підписаної ОСОБА_3 він засвідчував, що
проінформований про сукупну вартість
кредиту за стандартними умовами
кредитування банку.

Отримавши кредит відповідач його не
повертав в установленому в договорі
порядку. У зв'язку з чим, банк в січні 2009
року звернувся з завою про видачу
судового наказу. Судовим наказом,
виданим суддею Заводського районного
суду м. Миколаєва 24 січня 2009 року, з
відповідача на користь позивача за
спірним кредитним договором стягнуто
5427 грн. 93 коп., з яких, 4429 грн. 97 коп.
кредиту, 257 грн. 76 коп. заборгованості по
процентам, 102 грн. 28 коп. пені.
Заборгованість стягнута станом на 22
серпня 2008 року.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з
положень заяви, Умов та стягнув
нараховану банком заборгованість в
межах п'ятирічного строку позовної
давності, як це зазначено в п.5.5 Умов.
Також суд стягнув і штраф.

Проте з висновками суду в повному
обсязі погодитися не можна виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановленим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Законом, а саме ст.1055 ЦК України
встановлена форма кредитного договору.
Він укладається в письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, договір
про збільшену позовну давність
укладається в письмовій формі.

В заяві відповідача, як було вказано
вище, зазначено, що заявник
ознайомлений з Умовами, Тарифами банку
(Тарифи) та про те, що він згоден, що
заява разом з Умовами, Тарифи,
складають договір про надання
банківських послуг. Проте, в заяві з
довідкою не було зазначено інших умов
надання кредиту, окрім вказаних вище.
Надані суду Умови стосуються всього
спектру фінансових послуг, що
надавалися банком. Вони не містять
підпису відповідача, і не мають жодної
індетифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від заяви позичальника. В
свою чергу, в заяві позичальника, як і у
згаданій пам'ятці про стандартні умови
кредитування, банком не зазначено, що
неврегульовані в заяві питання
регулюються вказаними Умовами. Не
підписані відповідачем і Тарифи
кредитування.

Таким чином, докази у справі не дають
підстав вважати, що підписуючи заяву,
відповідач розумів положення Умов щодо
строків позовної давності.

Висновки колегії суддів в цій частині
суду підтверджуються трьома
редакціями Умовами, які надавалися
суду.

За такого при вирішення спору. Слід
застосовувати загальні правила для
стягнення спірних сум.

Як виходить з розрахунків банку, він
перестав нараховувати відсотки за
користування кредитом та щомісячну
плату за надання фінансового
інструментув 10 лютого 2010 року. Строк
позовної давності відносно
нарахованих на цей час сум закінчився 10
лютого 2013 року.

Отже на час звернення до суду з
позовом, а саме на 18 липня 2013 року, строк
сплати відсотків за користування
кредитом, нарахованих банком до 10
лютого 2010 року, заборгованості по
комісії (щомісячним платежам),
сплинула.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплинула і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За такого, підстав для стягнення
вказаних сум, а отже і пені, нарахованої
до сплати за невиконання цих вимог, а
також штрафу немає.

За викладеного, колегія суддів вважає,
що рішення суду у відповідності до п. 3
ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати та
ухвалити нове рішення, про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: