АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7094/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ткаченко Н. В. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 55
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

18 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Гасановій
С.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» за участю третьої особи:
директора товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» Вдовиченка Олександра
Григоровича про стягнення середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку, індексації грошових
доходів, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
її виплати, відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивачка звернулася
до суду з уточненим в ході розгляду
справи позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
22 травня 2013 року частково задоволені її
позовні вимоги та стягнуто з ТОВ
«Торговий дім «ІНТЕРКОРН» на її
користь: 14063 грн. 40коп. за затримку
розрахунку при звільненні з роботи за
період з 16 травня 2012 року по 17 серпня 2012
року; 1000 грн. відшкодування моральної
шкоди; 131, 92 грн. у якості компенсації
транспортних витрат. Рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 22 травня 2013 року
скасовано в частині відмови у позові
про стягнення компенсації втрати
частини заробітної плати та змінено в
частині розміру морального шкоди, а
саме стягнуто з товариства на користь
позивачки 1019,97 грн. компенсації втрати
частини заробітної плати та 200 грн.
моральної шкоди. 10 січня 2014 року ТОВ
«Торговий дім «ІНТЕРКОРН»
розрахувався з нею, перевівши на її
картковий рахунок двома платіжними
дорученнями кошти у розмірі 1219,97 грн. та
14195,32 грн. (загалом 15 415, 29 грн.). Однак,
банком з вказаної суми була стягнута
комісія в розмірі 77, 08 грн., вважає, що
відповідачем не в повному обсязі
виконано рішення судів та просила
стягнути з відповідача в останній
редакції позовних вимог станом на 12
травня 2014 року та 29 травня 2014 року
наступні суми: за невиплату в день
звільнення 08 лютого 2011 року
компенсацію втрати частини заробітної
плати в сумі 1019, 97 грн.; середній
заробіток за час затримки розрахунку
із звільненим працівником,
скоригований на коефіцієнт підвищення
заробітної плати за посадою «менеджер
зі збуту продукції» за період з 09
лютого 2011року до 10 січня 2014 року
(включно) в сумі 175 288, 27 грн.; індексацію
грошових доходів щодо нарахованого
середнього заробітку за час затримки
розрахунку із звільненим працівником,
скоригованого на коефіцієнт
підвищення заробітної плати, за період
з 09 лютого 2011 року до 10 січня 2014 року
(включно) в сумі 1 341, 52 грн.; компенсацію
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати щодо
невиплачених нарахованого середнього
заробітку за час затримки розрахунку
із звільненим працівником,
скоригованого на коефіцієнт
підвищення заробітної плати, та
індексації грошових доходів за період
затримки виплати з 09 лютого 2011 року до
дня ухвалення рішення суду в сумі 5 103, 18
грн.; проценти за користування
грошовими коштами, які безпідставно
зберігалися в ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» в загальному розмірі 53356, 48
грн.; майнову шкоду (упущену вигоду) в
розмірі частки доходу, який
приходиться на грошові кошти, що
зазначені в попередньому пункті, і який
отримало товариство в результаті
господарської діяльності за період
користування грошовими кошами;
моральну шкоду в сумі 2 000 грн.; покласти
обов'язок сплатити комісію, визнати
структуру заробітної плати незаконною,
визнати наказ про оплату праці в
частині порядку визначення посадового
окладу та штатних розкладів в частині
розміру посадового окладу за посадою
незаконним і недійсним, визнати
посадовий оклад за посадою в розмірі
питомої ваги основної заробітної плати
в середній заробітній платі згідно
мінімально гарантованих галузевою
угодою.; визнати незаконними і
недійсними перше речення пункту 2.1,
другий абзац першого речення пункту
2.4.1, Додаток №1 наказу ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» № 060605-п/9 від 05 червня 2006
року «Про оплату праці в ТОВ «Торговий
дім «ІНТЕРКОРН», в яких викладений
порядок визначення посадового окладу в
товаристві; визнати незаконною
структуру заробітної плати, а саме,
незаконними і недійсними штатні
розклади в частині розміру посадового
окладу за посадою «менеджер» за період
з жовтня 2007 року до жовтня 2009 року
включно та за посадою «менеджер зі
збуту» за період з листопада 2009 року до
січня 2014 року включно, як такі, що не
відповідають розміру питомої ваги
основної заробітної плати в середній
заробітній платі, який встановлений
галузевою угодою, як мінімальна
гарантія в оплаті праці; змінити
структуру заробітної плати, а саме,
визнати розміри посадових окладів за
посадою «менеджер», «менеджер зі
збуту» на рівні, який дорівнюється
розміру питомої ваги основної
заробітної плати в середній заробітній
платі за цими посадами, встановленого
галузевою угодою як мінімальна
гарантія в оплаті праці, з одночасним
зменшенням премій за посадою на суму
підвищень посадових окладів в кожному
із місяців періоду з жовтня 2007 року до
січня 2014 року включно.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено (а.с. 194-195).

Не погодившись із вищезазначеним
рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування матеріального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог (а.с.199 - 211 ).

Розглянувши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається,
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 22 травня 2013 року
частково задоволені позовні вимоги
ОСОБА_2 до ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» (третя особа - Вдовиченко
О.Г.) про стягнення заробітної плати,
матеріальної та моральної шкоди,
зобов'язання вчинити певні дії, та
стягнуто з відповідача на користь
позивачки 14063, 40 грн. за затримку
розрахунку при звільненні з роботи за
період з 16 травня 2012 року по 17 серпня 2012
року, 1000 гривень моральної шкоди, а
також 131,92 грн. компенсації
транспортних витрат. Позовні вимоги в
частині зобов'язання вчинити певні дії
залишено без розгляду, а в задоволенні
решти позовних вимог відмовлено у
повному обсязі (а.с. 23-24).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року, рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 22 травня
2013 року в частині відмови у позові про
стягнення компенсації втрати частини
заробітної плати скасовано та стягнуто
1019, 97 грн., а моральну шкоду зменшено до
200 грн. (а.с. 25-26).

Рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 22 травня 2013
року та апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року відповідачем ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» виконано добровільно (без
відкриття виконавчого провадження).

Згідно платіжного доручення №
3122712/3 від 10 січня 2014 року на платіжну
картку позивачки в ПАТ КБ «ПриватБанк»
надійшли грошові кошти у розмірі 14195, 32
грн. та за платіжним дорученням № 3122712/2
від 10 січня 2014 року у розмірі 1219, 97
грн.(а.с. 185,186).

Згідно витягу з рахунку позивачки
в ПАТ КБ «ПриватБанк» на її картку
дійсно було перераховано відповідно
суми 14124, 34 грн. та 1213, 87 грн. та стягнуто
комісію за проведену операцію у
розмірі 77,08 грн..

У серпні 2012 року позивачка надіслала
листа відповідачу з проханням
перераховувати їй грошові кошти,
стягнуті рішенням суду на
розрахунковий рахунок № 4405 8858 1840 3724 в
ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 27).

Після ухвалення апеляційним судом
Дніпропетровської області 24 грудня 2013
року рішення, позивачка іншого
розрахункового рахунку для
перерахування грошових коштів
відповідачу не надавала, а з заявою про
видачу виконавчого листа звернулася
лише після того, як відповідачем було
перераховані грошові кошти, й до того ж
просила видати виконавчий лист на суму
77, 08грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 31 березня 2014
року позивачці було відмовлено у
видачі виконавчого листа на 77, 08 грн.
(а.с.183).

Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП України,
підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку (ст.117 КЗпП України). Як
роз'яснено пунктом 20 постанови Пленуму
Верховного суду України №13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», установивши порушення
роботодавцем вимог ч.1 ст.116 КЗпП
України, суд на підставі ст.117 КЗпП
України стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідачем
виконано в повному обсязі вимоги щодо
виконання рішень Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 22 травня
2013 року та апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року, а не отримана позивачкою сума
77,08 грн., являється стягнутою банком з
її банківського рахунку комісією за
поповнення картки. Тобто відсутні
підстави вважати, що саме з боку
відповідача мало місце порушення прав
позивачки щодо невиплати в повному
обсязі стягнутих судовими рішеннями
сум.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про безпідставність
сплати середнього заробітку
відповідачем, разом з тим і позовних
вимог в частині стягнення середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку, індексації грошових
доходів, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
її виплати, відшкодування моральної
шкоди, оскільки в діях відповідача
відсутні порушення зазначені
позивачкою.

Заслуговують на увагу висновки суду
першої інстанції стосовно відсутності
підстав для задоволення вимоги щодо
покладення на відповідача обов'язку
про сплату комісії, оскільки позивачка
самостійно уклала угоду з ПАТ КБ
«ПриватБанком» про обслуговування
розрахункового рахунку, саме з яким й
визначала умови договору, в тому числі
й сплату комісії за поповнення рахунку,
а тому в даному випадку у спірних
правовідносинах відповідач не є
учасником відносин.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено характер спірних
правовідносин, норми матеріального
права що їх регулюють та обставини, які
необхідні для вирішення справи, що
призвело до обґрунтованого їх
задоволення.

Інші доводи зазначені в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду ухвалено
з порушенням матеріального та
процесуального права та не ґрунтуються
на матеріалах справи, не знаходять
свого підтвердження і зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: