Справа №
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі суду:

головуючого судді - Калініченко
О.Б.

при секретарі - Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4,ОСОБА_6, приватний нотаріус КМНО
ОСОБА_5, про усунення перешкод у
користуванні квартирою та виселення та
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_6, третя особа
приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та реєстраційного
посвідчення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 12.09.2011 року звернувся з позовом,
в якому просив усунути перешкоди у
користуванні належною йому квартирою
АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї
відповідачів, та 15.03.2012 року подав заяву
про збільшення позовних вимог,
доповнивши їх вимогою про стягнення
солідарно з відповідачів збитків у
вигляді боргу за житлово-комунальні
послуги у розмірі 6235,74 грн.

20.02.2012 року відповідачами був поданий
зустрічний позов про визнання
недійсним договору від 09.04.2009 року
купівлі-продажу вище вказаної
квартири, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_6, ОСОБА_4, та визнання дійсним
договору купівлі-продажу цієї
квартири, укладеного між ОСОБА_3,
ОСОБА_2 і ОСОБА_4, та визнання за ними
права власності на цю квартиру.

Рішеннями Солом'янського районного
суду м. Києва від 01.02.2013 року та
Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2013
року первісний був задоволений в
частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_2, а в
задоволенні зустрічних позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 26.06.2013 року
вищевказані рішення судів попередніх
інстанцій були скасовані, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час розгляду справи 29.08.2013 року
відповідачі доповнили свої позовні
вимоги визнанням недійсним
реєстраційного посвідчення №008854 від
07.04.2009 року щодо реєстрації за ОСОБА_1
права власності на квартиру АДРЕСА_1 на
підставі оспореного договору
купівлі-продажу квартири від 09.04.2009
року, та заявили про солідарне
стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_4 сум завдатку
та моральної шкоди за Договором
завдатку від 23.09.2003 року.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 28.03.2014 року вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4,ОСОБА_6 про стягнення
сплаченого завдатку та компенсації
були виділені в самостійне
провадження.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 22.05.2014 року зустрічна
позовна заява в частині вимог визнання
дійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4, та визнання за
ними права власності на цю квартиру
залишена без розгляду за заявою
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2

Представник позивача в судовому
засіданні звернувся із заявою про
скасування заходів забезпечення
позову, встановлених під час розгляду
справи ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва від 15.08.2013 року,
якою накладений арешт на квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності, та заборонено
ВГІРФО Солом'янського РУ ГУ МВС України
у м. Києві реєстрацію будь-яких осіб у
квартирі, яка знаходиться за
вищевказаною адресою.

Посилається, що на сьогоднішній день
потреба у забезпеченні позову відпала
та є недоцільною, оскільки, звертаючись
із зустрічним позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просили суд визнати за ними право
власності на квартиру АДРЕСА_1, а
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу спірної квартири
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_4
від 09.04.2009 року визнати недійсним.

Підставою зустрічних позовних вимог
щодо визнання права власності на
спірну квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3
пояснювали наявністю Договору
завдатку, укладеного між останніми та
ОСОБА_4 23.09.2003 року, та тим, що вони
повністю сплатили ОСОБА_4 вищевказану
суму завдатку у розмірі 10 000 доларів
США, а ОСОБА_4 в свою чергу ухилився від
укладення Договору купівлі-продажу в
строк до 01.01.2004 року.

29.08.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 заявою про
зменшення позовних вимог за зустрічним
позовом, зменшивши їх в частині вимог
визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4,
та визнання за ними права власності на
цю квартиру, просили визнати недійсним
нотаріально посвідчений Договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_4, ОСОБА_6, від 09.04.2009 року;
визнати недійсним реєстраційне
посвідчення 008854 від 07.04.2009 року про
реєстрацію права власності на спірну
квартиру за ОСОБА_1; а також заявили
фактично нові зустрічні позовні вимоги
майновою характеру до ОСОБА_6 , ОСОБА_4
щодо стягнення суми завдатку в розмірі
20000 доларів США, 3000 доларів моральної
шкоди, 5000 доларів в якості повернення
раніше отриманої останніми суми за
купівлю-продаж спірної квартири.

Таким чином, вказує, що первісна
зустрічна позовна вимога ОСОБА_2,
ОСОБА_3 щодо визнання права власності
на спірну квартиру була за зустрічним
позовом фактично замінена новим
способом захисту своїх прав - стягнення
(повернення) суми завдатку з ОСОБА_6,
ОСОБА_4

Разом з тим, ухвалою від 28.03.2014 року були
виділені в самостійне провадження
позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення сум
завдатку та моральної шкоди за
Договором завдатку від 23.09.2003 року, за
якими відкрито провадження у іншій
справі ухвалою від 18.04.2014 року.

Отже, предметом розгляду в даному
провадженні є вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користування квартирою шляхом
виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6
про визнання договору купівлі-продажу
квартири від 09.04.2009 року та
реєстраційного посвідчення недійсним.

Тому вважає, що зустрічний позов не
містить вимог майнового характеру
(повернення суми завдатку та визнання
права власності на спірну квартиру) і
таким чином змінилися обставини, що
зумовили застосування судом заходу
забезпечення позову, які він просить
скасувати.

Відповідачі та їх представник проти
задоволення заяви заперечували,
посилаючись на можливість у разі
задоволення даного їх позову та
застосування правових наслідків
недійсності правочину шляхом
повернення спірної квартири у
власність ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити
за рахунок вартості цієї квартири їх
майнові вимоги щодо солідарного
стягнення з останніх сум завдатку та
грошової компенсації.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши
заяву, матеріали справи, дійшов
наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

У п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006
року №9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» підкреслено, що
згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
майнового характеру дозволяється
забезпечувати шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб. Вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

Із викладеного випливає, що заявляти
клопотання про накладення арешту на
майно (грошові кошти) у справі за
позовом немайнового характеру не
допускається.

Крім того, у ч. 3 цієї ж статті
законодавець з метою не допущення
зловживання з боку заявника і надмірне
обмеження прав осіб, стосовно яких
вживаються заходи забезпечення позову,
встановлює вимогу співвідносити види і
розмір забезпечення позову із
заявленими вимогами. Така
співмірність виду і розміру
забезпечення позову і заявлених вимог
полягає в тому, що вид забезпечення
позову має бути адекватним сутності
позовних вимог.

Підставою для скасування заходів
забезпечення позову можуть бути
обставини, які свідчать про
відсутність потреби у забезпеченні
позову, про неефективність вжитих
заходів, про невідповідність вжитих
заходів дійсним обставинам справи, про
наявність зловживань з боку заявника
при вирішенні питання про забезпечення
позову тощо.

Скасування заходів забезпечення
позову може здійснюватись в будь-який
час розгляду справи.

Також у ч. 6 визначено, що, якщо, зокрема
заяву залишено без розгляду, вжиті
заходи забезпечення позову
застосовуються до набрання судовим
рішенням законної сили, а з моменту
набрання законної сили ухвалою про
залишення заяви без розгляду вжиті
судом заходи забезпечення позову
автоматично припиняються і для цього
не потрібна спеціальна вказівка.

Так, обставини, зазначені заявником як
підстави для скасування заходів
забезпечення позову, є достатньо
обґрунтованими, оскільки, зважаючи на
те, що за наявним предметом розгляду на
права саме відповідачів майбутнє
рішення ніяким чином не впливає, а
заходи забезпечення в даному
провадженні вони пов'язують з
розглядом іншої справи, на яку не
впливає забезпечення позову в даній
справі і не може гарантувати виконання
в подальшому рішення в тій справі, то
потреба в забезпечені позову відпала,
оскільки обставини, що зумовили його
застосування, змінились.

Разом з тим, суд не знаходить наявними
правові підстави для задоволення
заяви саме на теперішній час, оскільки
визначені у ч. 6 ст. 152 ЦПК України часові
межі дії заходів забезпечення позову у
разі закінчення провадження у справі,
зокрема у разі залишення заяви без
розгляду вимог в частині визнання за
відповідачами права власності на
спірну квартиру, які забезпечувались
вказаними заходами, продовжують
застосовуватись до набрання
відповідним судовим рішенням, а саме
ухвали Солом'янського районного суду м.
Києва від 22.05.2014 року, законної сили.

Керуючись ст. 154 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви про скасування
заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
Апеляційний суд м. Києва шляхом подання
скарги через суд першої інстанції
протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: