У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік
О.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до
Селянського фермерського об'єднання
«Володимирівське», треті особи: Відділ
Держземагенства у Долинському районі
Кіровоградської області, Реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
Кіровоградській області, про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки та заборону користуватися
земельною ділянкою, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 жовтня
2013 року та рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 04 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 29
грудня 2003 року між нею та Селянським
фермерським об'єднанням
«Володимирівське» (далі −? СФО
«Володимирівське») укладений договір
оренди земельної ділянки строком на 5
років. Після укладання вказаного
договору оренди керівник СФО
«Володимирівське» ОСОБА_8 не повернув
орендодавцю примірник договору, у
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, а новий
керівник Соколовський В.М. пояснив, що
попередній керівник не передав йому
другого примірника договору.

Навесні 2009 року, коли закінчилася дія
договору оренди земельної ділянки,
позивачка звернулася до керівника СФО
«Володимирівське» Соколовського В.М.
для дальшого розпорядження своєю
земельною ділянкою на власний розсуд.
Однак керівник СФО «Володимирівське»
пояснив, що вона вчасно не звернулася
до орендаря з відповідною заявою про
припинення дії договору оренди землі, а
тому договір оренди земельної ділянки
автоматично продовжив свою дію на той
же термін і на тих же умовах, тобто до 29
грудня 2013 року.

У 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
керівника СФО
«Володимирівське» з тим, що майже через
рік закінчується дія договору оренди
її земельної ділянки і вона не бажає її
продовжувати, однак керівник СФО
«Володимирівське» зазначив, що
позивачка надала в оренду свою
земельну ділянку строком не на 5, а на 15
років і повертати її до 29
грудня 2018 року він не збирається.

Просила визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки та заборонити
відповідачу користуватися спірною
земельною ділянкою.

Рішенням Долинського районного суду
Кіровоградської області

від 24 жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним окрему
частину договору оренди земельної
ділянки, укладеного 29 грудня 2003 року
між СФО «Володимирівське» та ОСОБА_6,
зареєстрованого ДП «КРЦЗДК» 29
грудня 2003 року за № 479, а саме: п. 1.2,
згідно з яким сторони погодилися на
оренду земельної ділянки протягом 15
(п'ятнадцяти) років, починаючи з 29
грудня 2003 року і закінчуючи 31 грудня 2018
року, вважати цей договір дійсним у
частині погодження сторонами строку
оренди земельної ділянки протягом 5
років, починаючи з 29 грудня 2003 року, з
наступною пролонгацією 29 грудня 2008
року на тих же умовах, тобто до 29
грудня 2013 року.

Заборонено після 29 грудня 2013 року СФО
«Володимирівське» користуватися
належною ОСОБА_6 земельною ділянкою
площею 7,40 га, що розташована на
території Гурівської сільської ради
Долинського району Кіровоградської
області без її згоди. У іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області

від 04 грудня 2013 року рішення
Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 жовтня
2013 року скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути частково
задоволена.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд
керувався тим, що сторонами погоджено
строк дії договору оренди земельної
ділянки від 29 грудня 2003 року у 15
років, що підтверджено реєстрацією
спірного договору на вказаний термін.
Також при укладені договору сторонами
погоджено усі його істотні умови,
передбачені ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» у редакції станом на
05 листопада 2003 року, тому підстав для
застосування ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» не
вбачається.

Із такими висновками погодитися не
можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом у повному обсязі
не дотримано.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що 29 грудня 2009 року між
ОСОБА_6 та СФО «Володимирівське»
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 7,40 га, що розташована на
території Гурівської сільської ради
Долинського району Кіровоградської
області, власником якої згідно з
державним актом на право власності від
01 листопада 1999 року є ОСОБА_6 (а.с.
10−?11).

Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за
договором найму (оренди) земельної
ділянки наймодавець зобов'язується
передати наймачеві земельну ділянку на
встановлений договором строк у
володіння та користування за плату.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» (далі - Закон) договір
оренди землі −? це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За ч. 1 ст. 14 Закону договір оренди землі
укладається у письмовій формі і за
бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 березня 2004 року № 220
затверджено Типовий договір оренди
землі.

Відповідно до ст. 15 Закону передбачено
істотні умови вказаного договору,
однією з яких є строк дії договору
оренди.

У п. 1.2 договору друкованими літерами
вказано: «Сторони погоджуються на
оренду земельної ділянки протягом 5
(п'ять) років, починаючи з (прочерк) року
і закінчуючи (прочерк) року». При цьому
ручкою текст «5 (п'ять) років»
перекреслено та зверху дописано
«п'ятнадцять», та заповнено пробіли з 29
грудня 2003 по 31 грудня 2018 року.

Однак вказане виправлення не
обумовлене підписами сторін, також не
зазначено і перед підписом
орендодавця, що він ознайомлений з
внесеними змінами до істотної умови
договору, його строку, та погоджується
з ним, що не відповідає вимогам
Національного стандартк України ДСТУ
4163-2003 «Державна уніфікована система
документації. Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлювання
документів».

Згідно зі ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочинну має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі, недодержання цього є
підставою недійсності правочину.

Статтею 217 ЦК України визначено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Оскільки строк є однією з істотних умов
договору оренди, суд не звернув уваги і
не перевірив, чи може бути договір
визнаний частково недійсним.

Судом апеляційної інстанції
безпідставно зроблена переоцінка
доказів, тому рішення апеляційного
суду має бути скасоване з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 04 грудня
2013 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік