Справа № 297/1284/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Драб В. І., при секретарі
Ердевдій І. С., за участю позивачки
ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,
представника третьої особи за
довіреністю Садварі О. В., прокурора
Микульця В. Ю., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Берегово
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог на стороні позивача
виконавчий комітет Берегівської
міської ради про позбавлення
батьківських прав та встановлення
опіки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Берегівського
районного суду з позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на стороні позивача виконавчий
комітет Берегівської міської ради про
позбавлення батьківських прав та
встановлення опіки.

Позовна заява мотивована тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 донька позивачки -
відповідачка ОСОБА_2 народила від
відповідача ОСОБА_4, з яким вона
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах, сина - ОСОБА_4.

Проте в 2003 році їхні відносини різко
погіршилися, а згодом вони і взагалі
розійшлися.

Оскільки відповідачі не захотіли
виховувати та утримувати свого
малолітнього сина, в липні 2009 року
позивачка забрала його до себе і з тих
пір він проживає разом з нею.

Вказана обставина підтверджується
рішенням Берегівського районного суду
Закарпатської області від 04 травня 2011
року в цивільній справі № 2-404/11, яким
стягнуто з відповідачів на її користь
аліменти на утримання їхнього
малолітнього сина в твердій грошовій
сумі в розмірі 500 гривень з кожного
щомісячно, починаючи з 01 квітня 2011 року
і до досягнення ним повноліття.

Відповідачі не виявляють до свого
малолітнього сина ніякої турботи, не
піклуються про його здоров'я, фізичний
та духовний розвиток. Останні фактично
самоусунулися від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Відколи позивачка забрала
малолітнього ОСОБА_4 до себе,
відповідач ні разу не навідав його,
навіть з днем народження жодного разу
не привітав, а відповідачка приїжджає
до нього лише на свята. Коштів на його
утримання відповідачі також не
надають, навіть попри наявність
відповідного судового рішення про
стягнення з них аліментів.

Крім того, також необхідно зазначити,
що відповідач вироком Берегівського
районного суду Закарпатської області
від 23 грудня 2009 року в кримінальній
справі № 1-212/09 був визнаний винним у
вчиненні злочину за частиною третьою
статті 185 Кримінального кодексу
України та був засуджений до
позбавлення волі на строк п'ять років.

Останні п'ять років вихованням та
утриманням малолітнього ОСОБА_4
займалася фактично позивачка. При
цьому вона робить все, що в її силах, щоб
хоч частково замінити йому батьків.

У зв'язку з вищевикладеним, вважає, що
відповідачі мають бути позбавлені
батьківських прав відносно їхнього
малолітнього сина, а над останнім має
бути встановлена опіка.

Оскільки і до цього вихованням та
утриманням внука займалася фактично
позивачка, то вона бажає оформити
опікунство над ним.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні
позов підтримала та просила
задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні не заперечила проти
позбавлення її батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
повторно не з'явився, будучи належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду справи, заяв про відкладення
розгляду не подавав, тому суд ухвалив
провести розгляд справи за його
відсутності.

Представник третьої особи за
довіреністю Садварі О. В. у судовому
засіданні позов також підтримала та
просила задоволити.

Прокурор Микулець В. Ю. у судовому
засіданні позов підтримав.

Заслухавши пояснення учасників
розгляду, вивчивши письмові матеріали
справи, дослідивши всі обставини, які
мають значення для правильного її
вирішення, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 12
Закону України «Про охорону дитинства»
батьки зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Аналогічні за змістом приписи
містяться у статті 150 Сімейного кодексу
України.

В свою чергу, стаття 180 СК України
передбачає, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. За домовленістю
між батьками дитини той із них, хто
проживає окремо від дитини, може брати
участь у її утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі (ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України).

За змістом частини першої статті 185 СК
України той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно з частиною першою статті 164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
зокрема, якщо вона, він ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Водночас, позбавлення батьківських
прав є, з одного боку, засобом захисту
прав дитини, а з другого - заходом
впливу на батьків, які неналежним чином
виконують свої батьківські обов'язки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 16 постанови від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Статтею 165 СК України визначено перелік
осіб, які мають право на звернення до
суду з позовом про позбавлення
батьківських прав. Такими особами є
один із батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина,
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона
перебуває, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до статті 243 СК України,
опіка, піклування встановлюється над
дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими
батьківського піклування. Опіка
встановлюється над дитиною, яка не
досягла чотирнадцяти років, а
піклування - над дитиною у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Опіка, піклування над дитиною
встановлюється органом опіки та
піклування, а також судом у випадках,
передбачених Цивільним кодексом
України.

Суд встановлює опіку над малолітньою
особою, якщо при розгляді справи буде
встановлено, що вона позбавлена
батьківського піклування, і призначає
опікуна за поданням органу опіки та
піклування (ч. 3 ст. 60 ЦК України).

Згідно з частинами першою, четвертою
статті 63 ЦК України опікуна або
піклувальника призначає орган опіки та
піклування, крім випадків,
встановлених статтею 60 цього Кодексу.
Опікун або піклувальник призначаються
переважно з осіб, які перебувають у
сімейних, родинних відносинах з
підопічним, з урахуванням особистих
стосунків між ними, можливості особи
виконувати обов'язки опікуна чи
піклувальника. При призначенні опікуна
для малолітньої особи та при
призначенні піклувальника для
неповнолітньої особи враховується
бажання підопічного.

Участь органу опіки та піклування при
розгляді справ щодо позбавлення
батьківських справ є обов'язковою (ч. 4
ст. 19 СК України).

При цьому, за приписами частини п'ятої
статті 19 СК України, орган опіки та
піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи (ч. 5.
ст. 19 СК України).

Органами опіки та піклування є районні,
районні в містах Києві та Севастополі
державні адміністрації, виконавчі
органи міських, районних у містах,
сільських, селищних рад (ч. 1 ст. 56 ЦК
України).

Безпосереднє ведення справ та
координація діяльності стосовно
захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, покладаються на служби у
справах дітей (п. 3 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 року № 866).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК
України, ст. 12 ЗУ «Про охорону
дитинства», ст. ст. 150, 164, 165 СК України, п.
16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
батьківських прав відносно його
малолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позбавити ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3,батьківських прав
відносно її малолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити опіку над малолітнім
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та призначити його
опікуном його бабку ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Драб В. І.