Справа № 495/4704/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 699
від 16.07.2014 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт серії
НОМЕР_3 виданий 14.08.2002 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/4704/14-ц

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

26.06.2014 року ОСОБА_3 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про стягнення
боргу.

Так, позивач просив суд стягнути на
його користь з відповідача 118 270 грн. -
суму основного боргу та судові витрати,
в тому числі витрати на правову
допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.04.2013
року ОСОБА_2 під розписку позичив у
ОСОБА_3 гроші в сумі 10 000 дол. США, які
зобов'язався повернути за вимогою. На
звернення позивача про необхідність
повернути позичені кошти відповідач не
відреагував, грошові кошти в сумі 10 000
дол. США не повернув.

ОСОБА_3 подано до суду заяву про
уточнення позовних вимог, згідно з якою
він просить суд стягнути на його
користь з відповідача:

- 131 350 грн. - суму боргу;

- 1 313,50 грн. - суму судового збору;

- 193 грн. - судові витрати.

Така заява позивача мотивована тим, що
на момент розгляду справи офіційний
курс долара США по відношенню до гривні
збільшився. Крім того, за рахунок
позивача на адресу відповідача були
відправлені дві телеграми щодо виклику
останнього в судове засідання по даній
справі, що документально
підтверджується.

В судових засіданнях представник
позивача заявлені (уточнені) ОСОБА_3
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_3 до суду не
надав, але в судових засіданнях
зазначив, що, по-перше, він вже повернув
ОСОБА_3 3 000 дол. США, але будь-які докази
на підтвердження цього факту у нього
відсутні, а, по-друге, він бажає
повертати борг не у гривнях, а у доларах
США, які позичав.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судових
засіданнях пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
відповідно до розписки від 12.04.2013 року,
що виконана рукописом, ОСОБА_2 отримав у
борг від ОСОБА_3 гроші в сумі 10 000 дол.
США.

Цією ж розпискою ОСОБА_2 зобов'язався
повернути позичені у ОСОБА_3 грошові
кошти за вимогою.

26.06.2014 року ОСОБА_3 було направлено на
адресу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), за якою він
зареєстрований та проживає, вимогу від
18.06.2014 року про повернення боргу,
відповідно до якої просив негайно
повернути позичені згідно розписки від
12.04.2013 року грошові кошти в сумі 10 000 дол.
США.

Між тим, така вимога ОСОБА_3 залишена
ОСОБА_2 без відповіді та задоволення, а,
відповідно, грошові кошти в сумі 10 000
дол. США позичені відповідачем у
позивача згідно розписки від 12.04.2013
року залишені неповернутими і по даний
час.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вище зазначено, між сторонами
виникли правовідносини, що витікають з
договору позики, які регулюються
нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК
України).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_2 в порушення зазначених вище
норм чинного законодавства та
написаної власноруч і без примушення
розписки від 12.04.2013 року, до сих пір не
повернув ОСОБА_3 грошові кошти в
розмірі 10 000 дол. США, що на час розгляду
справи в суді за офіційним курсом
Національного банку України складає 131
350 грн., у зв'язку з чим така сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача в примусовому
порядку.

Крім того, на вимогу суду представником
ОСОБА_3 було представлено для огляду
оригінал розписки від 12.04.2013 року, яка,
по-перше, повністю відповідає її копії,
наявної в матеріалах справи, а,
по-друге, свідчить про те, що ОСОБА_2
дійсно позичені гроші ОСОБА_3 не
повернув.

В свою чергу, відповідачем - ОСОБА_2, не
представлено до суду жодних доказів,
які б підтверджували факт часткового
повернення боргу, на що він посилався у
судовому засіданні.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про законність,
обґрунтованість та правомірність
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, у зв'язку з чим такий
позов підлягає задоволенню.

Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача також
підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 612,
1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
(АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2):

- суму основного боргу в розмірі 131 350
(сто тридцять одна тисяча триста
п'ятдесят) гривень;

- суму сплаченого судового збору за
розгляд позовної заяви в розмірі 1 313
(одна тисяча триста тринадцять) гривень
50 (п'ятдесят) копійок;

- суму інших судових витрат в розмірі 193
(сто дев'яносто три) гривні.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко