АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/5859/13-ц 22-ц/774/898/К/14
Справа № 211/5859/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/898/К/14
суддя Рибаєв О.А.
Суддя-доповідач - Турік
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 25 січня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник позивача Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» - Бродько Анатолій
Іванович, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 вересня 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за укладеним
кредитним договором № KRXRRX11440856 від
01.04.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_3
отримала грошові кошти в сумі 11 172,50 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Просив суд стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість за
кредитним договором станом на 17.09.2013
року в розмірі 24 727,43 грн. та судові
витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2014 року
в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судом невірно застосовано положення п.7
ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» щодо відсутності у
позивача права вимагати повернення
кредиту, строк давності якого минув, та
не взяв до уваги, що згідно ч. 3 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за заявою сторони,
чого відповідачем зроблено не було.

Відповідач ОСОБА_3, будучи завчасно
належним чином повідомленою про час і
місце розгляду справи за апеляційною
скаргою представника позивача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на
рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2014 року
шляхом SMS-повідомлення, направленого у
відповідності до Порядку надсилання
учасниками судового процесу текстів
судових повісток у вигляді
SMS-повідомлень, затвердженого наказом
Державної судової адміністрації
України від 01.06.2013 року №73, про що
Програмою автоматизованого
документообігу апеляційного суду
Дніпропетровської області (Д-3)
сформовано довідку в електронному
вигляді, в судове засідання не
з'явилася, що (у відповідності до ч.2 ст.
305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
послався на те, що, заявляючи позов у
вересні 2013 року, позивачем пропущено
строк позовної давності.

При цьому суд виходив з того, що строк
дії укладеного 01.04.2007 року договору
закінчився 31.03.2008 року.

Ухвалюючи рішенні за відсутності
відповідача, суд, застосувавши строк
позовної давності без відповідної
заяви ОСОБА_5, виходив з того, що
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту в силу
ст. 11 Закону України „Про захист прав
споживачів" застосовується незалежно
від наявності заяви сторони у спорі.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки він зроблений судом з
порушенням норм цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Судом встановлено, що 01.04.2007 року між
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», та відповідачем ОСОБА_3
укладено договір споживчого кредиту №
KRXRRX11440856, відповідно до якого банком
відповідачу надано грошові кошти у
розмірі 1 172,40 на строк 31.03.2008 року
включно зі сплатою 1,0% на місяць на суму
залишку заборгованості по кредиту,
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 28,72
грн. та одноразової винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 195,40 грн., а ОСОБА_3
зобов'язалася повернути кредит,
сплатити відсотки, та інші платежі у
порядку та строки визначені цим
договором.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором утворилася заборгованість.

Вимоги банку щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором та штрафних
санкцій не суперечать умовам договору,
які визначені сторонами і погоджені
ними.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Статтею 267 ЦК України визначено
наслідки спливу позовної давно.
Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Встановлено, що відповідач будь-яких
заяв про застосування позовної
давності суду першої інстанції не
надавала та у будь-який інший спосіб
про застосування позовної давності не
заявляла.

Таким чином, судом першої інстанції
невірно застосовано ст. 257 ЦК України та
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», що відповідно до ст.
309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового про
часткове задоволення позову.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що станом на 17.09.2013 року
відповідач має заборгованість в
розмірі 33 485,45 гривень, яка складається
з:

- 1 081,80 грн. - заборгованість за
кредитом,

- 6 235,65 грн. - заборгованість по
процентам за користуванням кредитом,

- 287,20 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом,

- 15 469,09 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором,

- 500,00 грн. - штраф відповідно до
пункту 5.3. Умов та правил надання
банківських послуг (фіксована
складова),

- 1 153,69 грн. - штраф відповідно до
пункту 5.3. Умов та правил надання
банківських послуг (процентна
складова).

За загальним правилом, що випливає із
Цивільного кодексу України, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

В порушення вищевикладеного, позивач
нарахував пеню за весь період
заборгованості у розмірі 15 469,09 грн., що
є невірним.

Згідно розрахунку заборгованість по
пені за один рік складає 6 256,74 грн., яку
належить стягнути з відповідачки за
порушення кредитних зобов'язань.

На підставі викладеного апеляційна
скарга позивача підлягає задоволенню
частково, рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог частково за
вказаних вище підстав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені судові
витрати в розмірі 229,40 грн. пропорційно
до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309,
ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити
частково.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
№ KRXRRX11440856 від 01.04.2007 року станом на
19.09.2013 року в розмірі 15 515,08 гривень, яка
складається з:

- 1 081,80 грн. - заборгованість за
кредитом,

- 6 235,65 грн. - заборгованість по
процентам за користуванням кредитом,

- 287,20 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом,

- 6 256,74 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором,

- 500,00 грн. - штраф відповідно до
пункту 5.3. Умов та правил надання
банківських послуг (фіксована
складова),

- 1 153,69 грн. - штраф відповідно до
пункту 5.3. Умов та правил надання
банківських послуг (процентна
складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові
витрати по справі у розмірі 229,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: