Справа № 333/683/14-ц
Провадження № 2/333/965/14
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Дмитрієвої М.М.,

при секретарі
Пасюті К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Комунарського
районного суду м. Запоріжжя з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення грошової
компенсації.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначили наступне.

Рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 30.07.2013 року
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15.05.2013 року в частині
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким визнано за ОСОБА_1 право власності
на ? частину гаража АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_1 в порядку поділу спільного
майна право власності на ? частину
автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2.
У задоволенні вимоги ОСОБА_2, про
визнання автомобіля HUNDAI, модель TUCSON,
реєстраційний номер НОМЕР_3, спільною
сумісною власністю та визнання за ним
права власності на ? частину вказаного
автомобіля відмовлено. В іншій частині
рішення залишено без змін. Ухвалою
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26.09.2013 року рішення
Апеляційного суду Запорізької області
від 30.07.2013 року залишено без змін.
Відповідно до довідки оцінювача,
спеціаліста - товарознавця № 470 від
19.11.2013 року вартість автомобіля Fiat SCUDO
складає 51708 грн. 71 коп.

З огляду на вищевикладене, просить суд
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь
грошову компенсацію ? частки у спільній
частковій власності автомобіля Fiat SCUDO,
що становить 25854 грн. 35 коп., а також
судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилася, про дату, час та місце
слухання справи була повідомлена
належним чином, подала заяву про
розгляд справи за її відсутності,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про дату час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином. На адресу суду були надані
письмові заперечення, в яких
відповідач просить суд слухання справи
проводити за його відсутності, проти
позову заперечує у повному обсязі з тих
підстав, що він є неналежним
відповідачем, оскільки не є власником
автомобіля Fiat SCUDO, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2. Крім того,
вважає, що позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження вартості автомобіля.

На підставі ст. 197 ЦПК України суд
вважає за можливе розглянути справу
без фіксації судового процесу.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши письмові докази та
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини,
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Україною, Законом України №475/97-ВР від
17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна людина при визначенні її
громадянських прав та обов'язків має
право на справедливий розгляд справи
незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

За вимогами ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст.
356 ЦК України майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві власності (спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю (ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України
кожен із співвласників спільної
часткової власності має право на виділ
у натурі частки, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, у
взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 21, 24,
41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358,
361 ЦК України, слід дійти висновку, що
всі громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
мови здійснення цих прав, у тому числі
щодо захисту права спільної часткової
власності. Правовий режим спільної
часткової власності враховує інтереси
всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших. Передбачене чинним
законодавством право співвласника на
виділ частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежене іншими співвласниками і
такому його праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи. При цьому
зазначеною нормою передбачено, що
обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки, і не передбачається
обов'язковість згоди інших
співвласників на такий виділ та не
ставиться право співвласника на виділ
у залежність від згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Так судом встановлено, що рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 15.05.2013 року позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ПП
«Корвет», про поділ спільного майна
подружжя задоволено частково. Визнано
за ОСОБА_1 право власності на ? частину
гаража АДРЕСА_1. В іншій частині позову
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ПП
«Корвет», Служба у справах дітей
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради, Служба у
справах дітей Орджонікідзевської
районної адміністрації Запорізької
міської ради, ОСОБА_4, як законний
представник малолітнього ОСОБА_5, про
поділ спільно нажитого майна подружжя
та про визнання особистою власністю
майна, набутого за час окремого
проживання та фактичного припинення
шлюбних відносин задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частку автомобіля HYUNDAI, модель TUCSON, тип
легковий пасажирський, реєстраційний
номер НОМЕР_3, зареєстрований на ім'я
ОСОБА_1, залишивши його у спільній
частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 В
іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 30.07.2013 року
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15.05.2013 року в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на ?
частину гаража АДРЕСА_1, в частині
відмови у визнанні за нею права
власності на ? частину автомобіля Fiat
SCUDO, 1998 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, а також в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2 про визнання автомобіля
HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер
НОМЕР_3, спільною сумісною власністю та
визнання за ОСОБА_2 права власності на ?
частину вказаного автомобіля
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким визнано за ОСОБА_1 право власності
на ? частину гаража АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_1 в порядку поділу спільного
майна право власності на ? частину
автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2.
У задоволенні вимоги ОСОБА_2 про
визнання автомобіля HUNDAI, модель TUCSON,
реєстраційний номер НОМЕР_3, спільною
сумісною власністю та визнання за ним
права власності на ? частину вказаного
автомобіля відмовлено. В іншій частині
рішення залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання права спільної сумісної
часткової власності на автомобіль Fiat
SCUDO, 1998 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2,
Апеляційний суд Запорізької області
виходив з того, надані сторонами докази
не містять даних про те, що право
власності на автомобіль на час
ухвалення рішення судом першої
інстанції набула інша особа, а тому
достатніх підставі вважати, що на
момент ухвалення рішення спірний
автомобіль являється відчуженим, у
суду не було. Тобто, судом апеляційної
інстанції у своєму рішенні
встановлено, що на момент ухвалення
рішення судом першої інстанції
власником автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, був ОСОБА_2

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26.09.2013 року
рішення Апеляційного суду Запорізької
області від 30.07.2013 року залишено без
змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, що встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, ОСОБА_1 є власником
автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2

Так, основоположні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у статті 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 04
листопада 1950 року), що набрала чинності
для України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України, відповідно до
якого закріплено принцип непорушності
права приватної власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Вказаний автомобіль, таким чином, є
неподільною річчю в розумінні положень
ст. 183 ЦК України.

Крім того, судом встановлено, що
автомобіль Fiat SCUDO, 1998 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
був поставлений на облік 19.04.2006 року з
видачею тимчасового реєстраційного
талону та державних номерів на ім'я
ОСОБА_2 13.07.2006 року, видано свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_4. 07.02.2013 року, вказаний
транспортний засіб було знято з обліку
для продажу. Таким чином, оскільки
вказаний транспортний засіб, який є
спільним сумісним майном подружжя,
проданий, тому частка його вартості має
бути стягнута на користь позивача
згідно оцінки вартості вказаного
майна, проведеного спеціалістом -
товарознавцем ОСОБА_6

Так, згідно довідки № 470 від 19.11.2013 року,
середньо ринкова вартість автомобіля
«Fiat SCUDO», становить 51708 грн. 71 коп.,
відповідно, ? частка його вартості
становить 25854 грн. 35 коп., має бути
стягнута з відповідача на користь
позивача, як її гарантована частка.

Згідно письмових заперечень,
відповідач не погодився з проведеною
позивачем оцінкою вартості автомобіля,
при цьому жодних клопотань з приводу
проведення судової автотоварознавчої
експертизи до суду не надходило.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких підстав, суд приймає за основу
довідку № 470 від 19.11.2013 року з
визначення вартості автомобіля,
проведене на замовлення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст. 183, 316-317, 319, 358, 361, 364 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошової компенсації - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2
частину автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
ринкову вартість 1/2 частини автомобіля
Fiat SCUDO в розмірі 25854 (двадцять п'ять
тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) гривні
35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 258 (двісті
п'ятдесят вісім) гривень 54 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва