АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5020/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2595/14
Головуючий у 1-й інстанції Сорока К. М.
Доповідач Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 01 липня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи: Територіальна Державна
інспекція з питань праці у Полтавській
області, Головне Управління пенсійного
фонду України у Полтавській області,-
про встановлення факту трудових
відносин та зобов»язання вчинити дії.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним вище позовом.

Посилався на те, що наприкінці 2004 року
він був прийнятий на посаду водія
вантажного автомобіля до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, про що був
укладений відповідний трудовий
договір. На початку травня 2005 року
після звільнення з попереднього місця
роботи він надав відповідачу свою
трудову книжку для оформлення та
зберігання.

Відразу після підписання трудового
договору позивача було допущено до
роботи. Він виконував свої обов»язки та
отримував заробітну плату.

На початку 2009 року ОСОБА_3 запропонував
позивачу переукласти трудовий договір
у зв»язку з державною перереєстрацією
його, як суб»єкта підприємницької
діяльності, та надати примірник
попереднього договору з метою зняття з
реєстрації. 13.02.2009 року між сторонами
було укладено новий трудовий договір
терміном на три місяці.

У червні 2012 року позивач повідомив
відповідача про намір звільнитися з
роботи за власним бажанням. ОСОБА_3
тривалий час не видавав йому трудову
книжку, а після її отримання ОСОБА_1
побачив, що запис у трудовій книжці про
прийняття на роботу було зроблено лише
у 2009 році, а саме: 13 лютого 2009 року. Дата
звільнення зазначена 13 травня 2009 року.

Посилаючись на вище викладене, позивач
просив суд встановити факт його
перебування у трудових відносинах з
відповідачем у період часу з 10 грудня
2004 року по 12 серпня 2012 року, зобов»язати
ОСОБА_3 внести відповідний запис до
його трудової книжки та сплатити
внески до Пенсійного фонду за час його
перебування у трудових відносинах з
відповідачем, тобто з 10.12.2004 року по
12.08.2012 рік.

Заочним рішеням Октябрського
районного суду м. Полтави від 01 липня 2013
року позов задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 у
трудових відносинах в період з 10 грудня
2004 року по 12 серпня 2012 року із суб»єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_3.

Зобов»язано ОСОБА_3 внести запис до
трудової книжки ОСОБА_1 про факт
перебування у трудових відносинах з 10
грудня 2004 року по 12 серпня 2012 року.

Зобов»язано ОСОБА_3 сплатити внески до
Пенсійного фонду за час перебування в
трудових відносинах ОСОБА_1 з суб»єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_3 з 10 грудня 2004 року по 12
серпня 2012 року.

16.04.2014 року ОСОБА_3 подав до суду заяву
про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 04 червня 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд
заочного рішення від 01.07.2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи: Територіальна
Державна інспекція з питань праці у
Полтавській області, Головне
Управління пенсійного фонду України у
Полтавській області,- про встановлення
факту трудових відносин та
зобов»язання вчинити дії відмовлено.

На рішення суду апеляційну скаргу
подав ОСОБА_3

Апелянт прохає рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічного
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ст.309 ч.1 п.п.2,3,4 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є недоведеність обставин, які
суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Постановляючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, місцевий суд
послався на наявність доказів про
обґрунтованість його позову.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП
України, трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно статті 24 КЗпП України, трудовий
договір укладається, як правило, у
письмовій формі. Додержання письмової
форми є обов'язковим при укладенні
трудового договору з фізичною особою.

Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Положеннями статті 24-1 КЗпП визначено,
що у разі укладення трудового договору
між працівником і фізичною особою,
фізична особа повинна у тижневий строк
з моменту фактичного допущення
працівника до роботи зареєструвати
укладений у письмовій формі трудовий
договір у державній службі зайнятості
за місцем проживання у порядку,
визначеному Міністерством праці та
соціальної політики України.

Так, звертаючись з позовом про
встановлення факту перебування у
трудових відносинах, ОСОБА_1 на
підтвердження трудових відносин з
відповідачем ОСОБА_3 посилався на те, що
він був фактично допущений до
виконання своїх обов»язків останнім з
грудня 2004 року і, відповідно до ст. 24
КЗпП України, уклав з ним у письмовій
формі трудовий договір. Однак,
письмового трудового договору за даний
період позивач суду не надав.

До того ж, як видно з копії трудової
книжки ОСОБА_1, він з 01.06.2003 року по 29.04.2005
року працював у філії Товариства з
обмеженою відповідальністю «АВІД» на
посаді водія (а.с.6). Отже, документально
підтверджено, що позивач в даний період
мав постійне місце роботи на іншому
підприємстві.

Крім того, на підтвердження своїх
позовних вимог ОСОБА_1 надав суду копії
нотаріально оформлених довіреностей
від 10 грудня 2004 року, 11 грудня 2007 року та
16 грудня 2010 року, які на його ім»я
оформив ОСОБА_3 (а.с. 12, 14, 18). Згідно цих
довіреностей, останній надавав
позивачу право представляти його
інтереси в органах ДАЇ, інших
установах, організаціях з питань
проходження технічного огляду, на
підприємствах технічного
обслуговування автомототранспортних
засобів з питань ремонту та технічного
обслуговування належного останньому
на праві власності автомобіля. Тобто
між сторонами фактично склалися
цивільно-правові відносини.

Враховуючи зазначені обставини справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що між позивачем та відповідачем у
вказаний період трудові відносини не
мали місце у розумінні ст.21 КЗпП
України.

Як вбачається з наданих позивачем
документів, факт виконання ним
трудових обов»язків у ФОП ОСОБА_3
підтверджується лише трудовим
договором, укладеним між сторонами з
дотриманням норм трудового
законодавства 13 лютого 2009 року строком
на три місяці, тобто по 13 травня 2009 року,
що відповідає записам у трудовий
книжці ОСОБА_1 та не вимагає
додаткового підтвердження
встановлення цього факту.

Згідно змісту позовної заяви ОСОБА_1 та
його пояснень, він працював у ОСОБА_3
водієм вантажного автомобіля, однак ні
копій шляхових листів про виконувані
ним роботи, ні товарно-транспортних
накладних тощо ним не було надано на
підтвердження позовних вимог.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів не знаходить законних підстав
для встановлення позивачу факту
перебування у трудових відносинах з
відповідачем в період з 10 грудня 2004
року по 12 серпня 2012 року.

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_1 не підтвердив
належними та допустимими доказами
наявності між сторонами трудових
правовідносин за спірний період, тому у
задоволенні його позову слід
відмовити.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2 , 309 ч.1
п.п.1,3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
.

Заочне рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 01 липня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи: Територіальна Державна
інспекція з питань праці у Полтавській
області, Головне Управління пенсійного
фонду України у Полтавській області,-
про встановлення факту трудових
відносин та зобов»язання вчинити дії
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: