АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6427/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2615/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 24 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до комунального
підприємства Полтавської обласної
ради "Полтававодоканал" про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку та відшкодування моральної
шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
незаконним та скасувати наказ КП
Полтавської обласної ради
«Полтававодоканал» від 14 квітня 2014
року№64/К, поновити її з 15 квітня 2014 року
на посаді техніка інспекції по роботі з
юридичними споживачами КП ПОР
«Полтававодоканал» та стягнути на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 15 квітня 2014 року
до дня поновлення на роботі, та
моральну шкоду у сумі 3 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14
квітня 2014 року була звільнена з посади
техніка інспекції по роботі з
юридичними споживачами служби обліку
та реалізації, на підставі п. 7 ст. 36 КЗпП
України, у зв'язку з набранням законної
сили вироку суду.

Вироком Октябрського районного суду м.
Полтави від 27 листопада 2013 року, що
набрав законної сили 11 лютого 2014 року,
її засуджено за ст. 354 КК України до
штрафу на користь держави на 1 100 грн.

Оскільки застосоване покарання не
виключає можливість продовження нею
роботи, вважає, що у відповідача не було
законних підстав звільняти її з роботи
на підставі п. 7 ст. 36 КЗпП України.

Також зазначає, що незаконним
звільнення їй заподіяно значних
страждань, переживань та порушення
нормальних життєвих стосунків.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 24 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що встановлені п. 7
ст. 36 КЗпП України підстави для
звільнення передбачають звільнення
лише у випадку засудження до
позбавлення волі чи виправних робіт
без позбавлення волі з відбуттям
покарання не за місцем роботи, чи
заборона обіймати певні посади, чи
заборона займатися певною діяльністю.
У її випадку, за вчення злочину мало
місце засудження лише до покарання у
вигляді виплати штрафу.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити частково.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, що 9
жовтня 2000 року на підставі наказу №186
від 9 жовтня 2000 року ОСОБА_1 прийнято на
роботу у службу обліку і реалізації
ПОДКПВКГ «Полтававодоканал», а наказом
№86-К від 17 травня 2011 року переведено за
її згодою на посаду техніка інспекції
по роботі з юридичними споживачами
служби обліку та реалізації КП
Полтавської обласної ради
«Полтававодоканал» (а.с. 5-6, 9).

Вироком Октябрського районного суду м.
Полтави від 27 листопада 2013 року ОСОБА_1
засуджено за ст. 354 КК України до штрафу
на користь держави у сумі 1 100,00 грн.

Наказом №64-К від 14 квітня 2014 року
позивачку ОСОБА_1 звільнено з 14 квітня
2014 року з займаної посади техніка
інспекції по роботі з юридичними
споживачами служби обліку та
реалізації за ст. 36 п. 7 КЗпП України, у
зв'язку з набранням законної сили
вироку суду, яким працівника засуджено
та яке виключає можливість продовження
роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
звільнення ОСОБА_1 відбулося у повній
відповідності з вимогами п. 7 ст. 36 КЗпП
України, адже її подальше перебування
на посаді техніка у зв'язку з
засудженням за ст. 354 КК України
унеможливлює подальше продовження
здійснення нею посадових обов'язків, до
яких входить прийняття в експлуатацію
нових абонентів, контроль та надання
приписів за порушення Правил
користування системами
водопостачання, виявлення незаконні
підключення.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки він не відповідає обставинам
справи і нормам матеріального права.

Відповідно до п. 7 ст. 36 КЗпП України
визначено, що підставами припинення
трудового договору є набрання законної
сили вироком суду, яким працівника
засуджено (крім випадків умовного
засудження і відстрочки виконання
вироку) до позбавлення волі, виправних
робіт не за місцем роботи або до іншого
покарання, яке виключає можливість
продовження даної роботи.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» № 9 від 6
листопада 1992 року з послідуючими
змінами, роз'яснено, що розглядаючи
позови про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 7 ст. 36 КЗпП України,
суди мають виходити з того, що з цих
підстав трудовий договір припиняється
при набранні законної сили вироком,
яким працівника засуджено (крім
випадків умовного засудження або
відстрочки виконання вироку) до
позбавлення волі, виправних робіт не за
місцем роботи або до іншого покарання,
яке виключає можливість продовження
даної роботи, та що днем звільнення
вважається останній день фактичного
виконання трудових обов'язків.
Працівник може бути звільнений з цих
підстав, якщо він визнаний таким, що
відбув покарання у зв'язку зі
знаходженням під вартою до набрання
вироком законної сили.

Таким чином, підставою для припинення
трудового договору за п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України є вирок суду, що набрав
законної сили, яким працівника
засуджено до реального позбавлення або
обмеження волі, виправних робіт не за
місцем роботи або до іншої міри
покарання, що виключає можливість
продовження трудових відносин,
звільнення з посади, заборони займати
певні посади або займатися певною
діяльністю.

Як убачається з вироку Октябрського
районного суду м. Полтави від 27
листопада 2013 року, що засудження ОСОБА_1
за вчинення злочину, пов'язаного з
отриманням неправомірної винагороди
при здійсненні професійної діяльності,
пов'язаної з наданням публічних послуг,
всупереч інтересам служби, передбачає
покарання у вигляді штрафу.

Оскільки засудження до вказаного
покарання не виключає можливість
продовження ОСОБА_1 роботи на посаді
техніка інспекції по роботі з
юридичними споживачами служби обліку
та реалізації, колегія суддів дійшла
висновку, що у відповідача були
відсутні правові підстави для
звільнення позивачки за п. 7 ч. 1 ст. 36
КЗпП України.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

З урахуванням викладеного, наказ КП
Полтавської обласної ради
«Полтававодоканал» №64-К від 14 квітня
2014 року про звільнення ОСОБА_1 з
займаної посади є незаконним та
підлягає скасуванню, з поновленням її
на роботі та стягненням на користь
позивачки середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу, у
відповідності до статті 235 КЗпП
України.

За період з 1 лютого 2014 року по 31 березня
2014 року заробітна плата ОСОБА_1 у лютому
2014 року без урахування податків та
інших обов'язкових платежів
становила 2 518,24 грн., у березні 2014 року - 2
518,24 грн.

У відповідності до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100 (з наступними змінами і
доповненнями) середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за два останні повні
місяці роботи на число відпрацьованих
робочих днів.

При обрахунку середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу, колегія
суддів виходить з того, що від
наступного дня після звільнення
позивачки (15 квітня 2014 року) до дня її
поновлення на роботі на підставі
рішення суду пройшло 82 робочі дні, тому,
з урахуванням середньої заробітної
плати за 1 робочий день (2 518,24 грн. * 2
місяці / 40 днів = 125,91 грн.), на користь
ОСОБА_1 підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
сумі 10 324,62 грн. (82 дні * 125,91 грн.), з якої
підлягають утриманню податки та інші
обов'язкові платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Ураховуючи обставини справи, колегія
суддів вважає, що заявлені ОСОБА_1
позовні вимоги щодо стягнення
моральної шкоди задоволенню не
підлягають за недоведеністю завдання
позивачці такої шкоди.

За таких обставин, рішення місцевого
суду ухвалено з порушення норм
матеріального права, тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог у частині поновлення на роботі та
стягненні середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

Згідно п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не більше
ніж за один місяць та поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника.

З огляду на зазначене, рішення суду у
частині поновлення на роботі та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу за один
місяць, виходячи середньої кількості
робочих днів за повний місяць роботи (21
день), підлягає до негайного виконання.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК
України, якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з даним позовом,
ОСОБА_1 була звільнена від сплати
судового збору, у силу положень п. 1 ч. 1
ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,
тому несплачений судовий збір у сумі
243,60 грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь держави при
постановленні рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 24 червня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального
підприємства Полтавської обласної
ради "Полтававодоканал" про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку та відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
комунального підприємства Полтавської
обласної ради «Полтававодоканал» №64-К
від 14 квітня 2014 року про звільнення
ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 7 ст. 36
КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді техніка
інспекції по роботі з юридичними
споживачами служби обліку та
реалізації комунального підприємства
Полтавської обласної ради
«Полтававодоканал» з 15 квітня 2014 року.

Стягнути з комунального підприємства
Полтавської обласної ради
«Полтававодоканал» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 10 324,62 грн., без
урахування податків та інших
обов'язкових платежів.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
комунального підприємства Полтавської
обласної ради "Полтававодоканал" про
стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з комунального підприємства
Полтавської обласної ради
«Полтававодоканал» на користь держави
243,60 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду в частині
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу в межах
місячного платежу у розмірі 2 644,11 грн.
(без урахування податків і зборів)
допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
О.Ю.
Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль