Справа № 363/299/13-ц Головуючий у І
інстанції Рудюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/3710/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 серпня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Білоконь О.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Лопатюк
В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
додаткове рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 18
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 28 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 17 квітня 2014 року, у вказаній справі
задоволено позов ОСОБА_2 про розподіл
майна подружжя.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Вишгородського районного суду
Київської області із заявою про
ухвалення додаткового рішення, яку
мотивував тим, що суд першої інстанції
не вирішив питання про понесені ним
судові витрати, а саме судовий збір в
розмірі 3441 грн. та витрати на правову
допомогу в розмірі 4000 грн.

Додатковим рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області від 18 березня 2014 року
вирішено питання про судові витрати.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрати на сплату судового збору в
розмірі 3441 грн. та витрати на правову
допомогу в розмірі 4000 грн.

Не погоджуючись із ухвалою,
відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
додаткове рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з неї
витрат на правову допомогу, відмовивши
заявнику у їх стягненні.

Роглянувши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість додаткового рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення
в оскаржуваній частині, суд першої
інстанції виходив із наявності підстав
для стягнення на користь позивача
понесених ним судових витрат на
правову допомогу.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду.

Відповідно до положень ст.84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Отже дана норма серед іншого
передбачає компенсацію витрат на
правову допомогу, пов'язану із
ознайомлення зі справою.

Компенсація витрат за підготовку
правової позиції Законом не
передбачена.

З матеріалів справи вбачається, що 4000
грн. були сплачені позивачем адвокату
ОСОБА_3 на підставі угоди про надання
правової допомоги від 18 лютого 2013 року
за ознайомлення із матеріалами справи
та підготовку правової позиції (згідно
угоди оплата участі адвоката у
судовому засіданні проводилася окремо
500 грн. за кожен день).

Адвокат ОСОБА_3 двічі знайомився з
матеріалами справи 2 вересня 2013 року та
16 січня 2014 року. Проте час ознайомлення
не зазначений, що у свою чергу
унеможливлює визначення розміру
компенсації.

Суддя вказаних обставин не врахував і
ухвалив додаткове рішення про
стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у стягненні
витрат на правову допомогу з
викладених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволити.

Додаткове рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 18 березня 2014 року
в частині стягнення витрат на правову
допомогу в розмірі 4000 гривень
скасувати і в цій частині ухвалити нове
рішення, яким відмовити у стягнені
витрат на правову допомогу в розмірі 4000
гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 121 гривня
80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :