Справа № 356/1369/13-ц Головуючий у І
інстанції Дудар Т.В.Провадження №
22-ц/780/4198/14 Доповідач у 2 інстанції
Ігнатченко Н.В.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

2 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Березанського міського суду Київської
області від 14 травня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, в інтересах
якого діє Баришівська міжрайонна
прокуратура Київської області про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом та просив
стягнути з ОСОБА_2 на корить ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 7 березня 2008
року в розмірі 22 155,10 грн. та понесені
витрати по сплаті судового збору.

У зв'язку з неспроможністю відповідача
захищати свої права самостійно,
ухвалою судді від 14 листопада 2013 року
залучено до участі у справі для
представництва інтересів ОСОБА_2 -
Баришівського міжрайонного прокурора
Київської області.

Рішенням Березанського міського суду
Київської області від 14 травня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 26
травня 2014 року позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
зазначив, що відповідачем не надано, а
судом не здобуто достатніх доказів, які
б спростували факт укладання
кредитного договору. Вважає, що
правочин є правомірним, оскільки не
визнаний судом недійсним і його
недійсність прямо не встановлена
законом, тому зобов'язання за ним
повинні виконуватися належним чином.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається, що
відповідно до укладеного договору без
номера від 7 березня 2008 року ОСОБА_2
отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у
розмірі 250 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердив свою згоду на
те, що підписана ним заява разом з
Умовами надання банківських послуг і
Правил користування платіжною карткою
складає між ним та банком кредитний
договір.

За довідкою № 241 від 4 квітня 2014 року,
виданою Березанською міською лікарнею
Київській області судом було
встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
знаходився на стаціонарному лікуванні
в хірургічному та травматологічному
відділенні «Соціальне ліжко» в період
з 14 серпня 2007 року по 15 вересня 2008 року з
діагнозом: неправильно зрощений
перелом в/т правого стегна, укорочення
правої кінцівки з статико-динамічними
порушеннями. По стану здоров'я хворий
змушений був знаходитися на
постільному режимі, не міг
пересуватися самостійно і потребував
сторонньої допомоги.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що кредитний
договір був укладений в період
перебування відповідача на лікуванні в
постільному режимі з позбавленням
можливості самостійного пересування, а
позивачем не доведено факт укладання
договору саме з ОСОБА_2 чи з іншою
особою, що діяла за його дорученням та в
його інтересах.

Проте колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони не ґрунтується на
матеріалах справи і зроблені в
результаті неправильного застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК
України, якою встановлена презумпція
правомірності правочину, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК
України).

Як убачається з матеріалів справи
кредитний договір, укладений між
позивачем та відповідачем, недійсним
не визнавався, його недійсність прямо
не встановлена законом, а відтак він є
чинним і підлягає виконанню.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Встановлено, що ОСОБА_2 умов кредитного
договору, який є чинним, не виконав і
законних підстав для його невиконання
у нього немає, а тому у суду першої
інстанції не було підстав для відмови в
стягнені з нього заборгованості.

Так, у зв'язку з невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, станом на 31 серпня 2013 року
за відповідачем рахується
заборгованість в розмірі 22 155,10 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом в сумі 6 997,70 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 8 203,29 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 5 661,01 грн.,
штрафу (фіксованої частини) в сумі 250
грн. та штрафу (процентної складової) в
сумі 1043,10 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції
в порушення норм матеріального права
на зазначене уваги не звернув, не
врахував, що зобов'язання відповідно до
ч. 1 ст. 598 ЦК України припиняється з
підстав, передбачених договором, або
законом (ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України)
і дійшов до помилково висновку про
відмову в задоволенні позову з підстав
недоведеності факту укладання
кредитного договору між сторонами
спору.

Заперечення ОСОБА_2 про невчинення ним
особисто підпису на кредитному
договорі, навіть у випадку доведення
цієї обставини, само по собі, без
вирішення вимог про визнання такого
договору недійсним, не тягнуть за собою
недійсність вказаного правочину.

Виходячи з підстав і предмету позову,
що розглядається, вказані обставини
хоч і підлягали з'ясуванню, однак вони
не могли впливати на результати їх
вирішення.

Оскільки зобов'язання відповідача за
кредитним договором не припинені і
повинні виконуватись належним чином,
то з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» необхідно стягнути суму
заборгованості за кредитним договором
б/н від 7 березня 2008 року в розмірі 22 155,10
грн.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову не відповідає матеріалам
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і відповідно до ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача стягуються судові витрати,
понесені позивачем, а саме 229,40 грн.
судового збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Березанського міського суду
Київської області від 14 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
б/н від 7 березня 2008 року в сумі 22 155,10
грн. (двадцять дві тисячі сто п'ятдесят
п'ять) та витрати по сплаті судового
збору в сумі 229,40 грн. (двісті двадцять
дев'ять).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: