Справа № 370/675/13-ц Головуючий у І
інстанції Оберемко В.О.Провадження №
22-ц/780/1947/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

21 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Химинець Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою прокурора
Макарівського району Київської
області на рішення Макарівського
районного суду Київської області від
06 грудня 2013 року у справі за позовом
прокурора Макарівського району
Київської області до Макарівської
районної державної адміністрації
Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Садового товариства "Берізка", третя
особа державне підприємство
"Макарівське лісове господарство" про
скасування розпоряджень, визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
повернення земельної ділянки,-

встановила:

Прокурор Макарівського району
Київської області (далі - прокурор)
звернувся в суд з позовом до
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області (далі -
Макарівська РДА), ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (далі -
відповідачі), Садового товариства
«Берізка» (далі - с/т «Берізка»), третя
особа без самостійних вимог на предмет
спору Державне підприємство
«Макарівське лісове господарство»
(далі - ДП «Макарівський лісгосп»), в
якому просив скасувати розпорядження
Макарівської районної державної
адміністрації № 39 від 16.12.2004 року;
скасувати розпорядження Макарівської
районної державної адміністрації № 35
від 21.01.2005 року; скасувати
розпорядження Макарівської районної
державної адміністрації № 1943 від 22.12.2009
року; скасувати розпорядження
Макарівської районної державної
адміністрації №290 від 17.03.2010 року;
визнати недійсним державний акт на
право власності серії ЯЛ № 849698 від
21.09.10, виданий на ім'я ОСОБА_1 на земельну
ділянку площею 0,12 га для ведення
садівництва з кадастровим номером
:12:032:0005; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849699 від 21.09.10, виданий на ім'я
ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0006; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849696 від 21.09.10. виданий на ім'я
ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,12 га
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0003; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849707 від 21.09.10. виданий на ім'я
ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,12 га
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0014; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849695 від 21.09.10, виданий на ім'я
ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,12 га
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0002; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849708 від 21.09.10, виданий на ім'я
ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,12 га
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0015; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849710 від 21.09.10, виданий на ім'я
ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,12 га
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0017; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849700 від 21.09.10, виданий на ім'я
ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,12 га
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0007; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849713 від 21.09.10. виданий на ім'я
ОСОБА_11 на земельну ділянку площею 0,12
га для ведення садівництва з
кадастровим номером :12:032:0010;
визнати недійсним державний акт на
право власності серії ЯЛ № 849705 від
21.09.10, виданий на ім'я ОСОБА_9 на земельну
ділянку площею 0,12 га для ведення
садівництва з кадастровим номером
:12:032:0012; визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯЛ № 849702 від 21.09.10, виданий на ім'я
ОСОБА_10 на земельну ділянку площею 0,12
га для ведення садівництва з
кадастровим номером :12:032:0009;
зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_11. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнити та
повернути у власність держави земельні
ділянки площею по 0,12 га та вартістю
23976,00 грн. кожна з цільовим призначенням
- для ведення садівництва на території
Забуянської сільської ради
Макарівського району Київської
області.

В обґрунтування позову прокурор
зазначив, що проведеною перевіркою
щодо законності відведення земельних
ділянок природно-заповідного фонду
було встановлено, що лісові землі, які
було передано у користування с/т
«Берізка» та в подальшому передано у
власність відповідачам для ведення
садівництва в межах Забуянської
сільської ради Макарівського району
Київської області є землями
природно-заповідного фонду та
перебувають під дією охоронного
зобов'язання від 16.03.2000 року, виданого
ДП «Макарівський лісгосп» щодо
земельної ділянки площею 785,0 га
(квартали Забуянського лісництва №№ 36,
37, 38, 39, 40, 41, 42. 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50)
ландшафтного заказника
загальнодержавного значення «Урочище
Мутвицьке», оголошеного Указом
Президента України «Про оголошення
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення» від 20
серпня 1996 року № 715/96.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 06 грудня 2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
прокурор Макарівського району
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить суд скасувати рішення суду з
підстав порушення судом норм
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 24.01.2005 року
розпорядженням Макарівської РДА № 35
було передано СТ "Берізка" в оренду
терміном на 49 років земельну ділянку
площею 1,9977 га для ведення колективного
садівництва в межах Забуянської
сільської ради Макарівського району,
Київської області.

22.12.2009 року розпорядженням
Макарівської РДА № 1943 шістнадцятьом
громадянам членам СТ "Берізка" надано
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на право
власності на землю, а розпорядженням
Макарівської РДА від 17.03.2010 року за № 290
затверджено технічну документацію про
передачу їм земельних ділянок у
власність для ведення садівництва в
межах Забуянської сільської ради
Макарівського району загальною площею
1,92 га та у подальшому видано державні
акти на право власності на ці земельні
ділянки.

Судом встановлено, що Указом
Президента України "Про оголошення
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення" від 20
серпня 1996 року № 715/96 оголошено
ландшафтним заказником
загальнодержавного значення "Урочище
Мутвицьке".

16.03.2000 року директору ДП "Макарівський
лісгосп" видано охоронне зобов'язання
щодо земельної ділянки загальною
площею 785,3 га у межах ДП "Макарівське
лісове господарство" Забуянського
лісництва з перерахуванням 15 кварталів
(квартали №№ 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47,
48, 49, 50) ландшафтного заказника
загальнодержавного значення "Урочище
Мутвицьке" та зобов'язано забезпечити
додержання вимог відповідного
правового режиму цієї території. (а. с.
11).

Відповідно до довідки Макарівського
районного відділу земельних ресурсів,
землі, які передавалися СТ "Берізка" для
ведення садівництва в межах
Забуянської сільської ради станом на
30.11.2004 року рахувалися як ліси І групи у
квадраті 42 виділ 6 і квадраті 43 виділ 1
загальною площею 2,0 га Забуянського
лісництва та невкриті лісовою
рослинністю. (а.с. 8).

Судом встановлено, що відповідно до
наукової характеристики Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у Київській
області на територію, що резервується з
метою створення ландшафтного
заказника загальнодержавного значення
"Мутвицький", Макарівського району
Київської області та наданого ним
плану лісового масиву, що проектується
під заказник, вказаний заказник
формувався за рахунок території
Забуянського лісництва Макарівського
держлісгоспу, зокрема квадрат 72 виділ
1-11, 13-17. Тобто, виділ 12 у територію
заказника не входив. Вказане
підтверджується також наданими
вказаним управлінням планом лісового
масиву, що проектується під заказник,
де також зазначено, що відділ 12 у
заказник не входить, площа заказника
785,3 га. Натомість з плану всього
лісового масиву Забуянського
лісництва вбачається, що його площа
становить 796 га, тобто на 10,7 менше.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірні земельні ділянки, які передані в
оренду СТ "Берізка" та у власність
відповідачам не входить до тих земель
Забуянського лісництва, які увійшли до
заказника загальнодержавного значення
"Урочище Мутвицьке", не відноситься до
земель природно-заповідного фонду.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Так відповідно до п. г) ч. 4 ст. 84
Земельного кодексу України, у редакції,
яка діяла на момент передачі у
власність відповідача земельної
ділянки, до земель державної власності,
які не можуть передаватись у приватну
власність, належали землі під об'єктами
природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, якщо інше не передбачено
законом.

Також ч. 1 ст. 150 ЗК України (у
відповідній редакції) визначалося, що
землі природно-заповідного фонду
відносяться до особливо цінних земель.
Вилучення особливо цінних земель для
несільськогосподарських потреб не
допускалося, за винятком випадків,
визначених частиною другою цієї
статті, а саме для будівництва об'єктів
загальнодержавного значення, доріг,
ліній електропередач, трубопроводів,
осушувальних і зрошувальних каналів,
геодезичних пунктів, житла, об'єктів
соціально-культурного призначення,
нафтових тощо за постановою Кабінету
Міністрів України або за рішенням
відповідної місцевої ради, якщо
питання про вилучення (викуп) земельної
ділянки погоджувалося Верховною Радою
України.

Відповідно до ст. 44 ЗК України (який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) до земель
природно-заповідного фонду включалися
природні території та об'єкти (природні
заповідники, національні природні
парки, біосферні заповідники,
регіональні ландшафтні парки,
заказники, пам'ятки природи, заповідні
урочища), а також штучно створені
об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні
парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки
садово-паркового мистецтва).

Судом встановлено, що заказник "Урочище
Мутвицьке" формувався на матеріалах
базового лісовпорядкування 1993 року,
який був розширений у 2003 році (зі
зміненою нумерацією квадратів),
загальна площа якого становить 785,3 га.

Земельні ділянки відповідачів на
теперішній час знаходиться у межах 42
квадрату (виділ 6) лісового масиву, а до
лісовпорядкування 2003 року це був 72
квадрат (виділ 12).

Як вбачається із матеріалів справи,
виділ 12 квадрату 72 ( нині виділ 6
квадрату 42) території Забуянського
лісництва у територію заказника не
входить, що підтверджується науковою
характеристикою та планом лісового
масиву Державного управління охорони
навколишнього природного середовища у
Київській області, де зазначено, що
виділ 12 квадрату 72 до заказника не
входить, а загальна площа його
становить 785,3 га, що на 10,7 га менше ніж
загальна площа всіх виділів кожного із
15 квадратів, загальна площа яких
становить 796 га лісового масиву
Забуянського лісництва, а тому суд
першої інстанції обґрунтовано прийшов
до висновку, що земельні ділянки
відповідачів до території заказника не
входять та відповідно не являються
землями природно-заповідного фонду.

За таких обставин, суд першої інстанції
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, яке відповідає
вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Доводи апелянта в тій частині, що
доказом належності спірної земельної
ділянки до земель ландшафтного
заказника є довідка відділу земельних
ресурсів з форми № 6-зем (а.с. 8 т.1) та
лист ДП "Макарівський лісгосп" № 250 від
13.05.2013 року (а.с. 27 т.1) колегія суддів не
бере до уваги, оскільки відомості
зазначені в них спростовуються
науковою характеристикою на територію,
що резервується з метою створення
ландшафтного заказника "Мутвицький",
виданою Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища у
Київській області та наданим ним
планом лісового масиву, що
проектується під заказник (а.с.11-13),
листом державного підприємства
"Макарівськийлісгосп"

року (а.с.
44) та поясненнями його представника в
суді про те, що спірна земельна ділянка
не резервувалась для
природно-заповідного фонду.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування і ухваленням нового.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора
Макарівського району Київської
області відхилити, а рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді