Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Власова С. О.

при секретарі - Гаврилко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Свалявського районного суду
від 7 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті
особи - Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Закарпатській області та Свалявська
міська рада, про усунення перешкод в
проведенні ремонтних робіт,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, в якому просив
заборонити відповідачу створювати
перешкоди в проведенні ремонтних
робіт, у т.ч. проведенні штукатурних
робіт задньої стіни належного йому
будинку АДРЕСА_1, а також зобов'язати
відповідача прибрати металеві
конструкції, будку для собак та сміття,
які розташовані впритул до задньої
стіни його будинку ( а.с.2).

Позивач стверджував, що
відповідач є власником та проживає у
сусідньому будинку під №33 та
перешкоджає позивачеві відремонтувати
будинок. В якості співвідповідача по
справі судом першої інстанції було
залучено ОСОБА_3, яка є дружиною
відповідача.

Рішенням Свалявського районного
суду від 07 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в
проведенні ремонтних робіт задоволено,
заборонено відповідачам « не
створювати перешкоди в проведенні
ремонтних робіт, в проведенні
штукатурних робіт задньої стіни
будинку АДРЕСА_1, що належить
позивачеві» У решті вимог - відмовлено (
а.с.84-85).

При цьому місцевий суд
констатував, що вимоги позивача щодо
звільнення задньої частини стіни його
будинку від сміття, металевих
конструкцій та будки для собаки
виконані відповідачами добровільно до
ухвалення судового рішення. У цій
частині рішення суду не оскаржено.

Апеляційну скаргу на рішення
місцевого суду подав відповідач ОСОБА_1
У скарзі просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити повністю ( а.с.95-97,
129-131).

Апелянт вказує що, на його думку,
рішення місцевого суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
норм матеріального та істотними
порушеннями норм процесуального права.
Апелянт зазначає, що судом було
неправомірно відмовлено у прийнятті
зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
хоча він пов'язаний із основним. Крім
того, резолютивна частина
оскаржуваного рішення сформульована
невірно, виконати його у такому вигляді
неможливо.

В судовому засіданні а апеляційній
інстанції представник відповідачів
скаргу підтримав та просив
задовольнити, при цьому пояснив, що
ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з
клопотанням роз'яснити ухвалене
рішення, однак суд у задоволенні цього
клопотання відмовив. Крім того,
представник відповідачів пояснив, що
між сторонами існують і інші судові
спори, у т.ч. й щодо суміжного
землекористування.

Представник позивача апеляційну
скаргу не визнав, просив відхилити,
однак вказав на те, що резолютивна
частина справді сформульована
некоректно.

Колегія суддів вислухала пояснення
присутніх учасників процесу, дослідила
матеріали справи та прийшла до
наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України, під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, чи мали місце
обставини справи, якими
обгрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Зібрані по справі докази суд
оцінює за своїм внурішнім переконанням
за правилами ст.212 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини
першої ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суж перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

В даній справі судом першої
інстанції було встановлено, що позивач
ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом про право
власності на нерухоме майно від 04
квітян 2013 року ( а.с. 4). Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають у
сусідньому житловому будинку під
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній діляці, власником якої є
ОСОБА_3 ( а.с.40). Ці обставини сторони у
цій справі не оспорюють.

Судом першої інстанції також
встановлено, що позивач здійснює
ремонт належного йому будинку, однак
відповідачі першкоджують йому у цьому,
а саме у проведенні ремонту задньої
стіни цього будинку, яка межує з
будинковолодінням відповідачів. Ці
обставини сторони також не оспорюють.

Вимагаючи усунути ці першкоди,
позивач виходив із загальних
правомочностей власника житлового
приміщення, передбачених ст.391та 386 ЦК
України та 151 ЖК України, та просив
зобов'язати відповідачів не створювати
їх. При цьому позивач не ставив питання
про надання йому тимчасового права на
користування чужим майном (сервітуту),
вважаючи, що може провести ремонті
роботи стіни свого будинку, не
використовуючи при цьому жодної із
частин земельної ділянки відповідачів.
Суд правомірно задовольнив цю вимогу,
що узгоджується з вимогами закону та не
виходить за межі заявленого у цій
справі позову.

Водночас, місцевим судом було
невірно сформульовано припис у
резолютивній частині рішення суду,
тому у цій частині рішення слід
змінити, замінивши слово «заборонити»
на слово «зобов'язати», тобто
«зобов'язати відповідачів не
створювати позивачеві перешкод» в
проведенні ремонтних робіт, в
проведенні штукатурних робіт задньої
стіни належного йому будинку.

Що стосується інших доводів
апеляційної скарги щодо допущених
судом першої інстанції порушень норм
процесуального права, то колегія
констатує, що відповідно до вимог ст.308
ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань. При цьому за наявності
підстав, передбачених ст.361 ЦПК України,
судове рішення може бути переглянуто
за нововиявленими обставинами.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст.10,11, 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.314, ст.316
ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду
від 7 лютого 2014 року - змінити. В
резолютивній частині рішення слово
«заборонити» замінити на слово
«зобов'язати». В решті рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
_____________

Судді:
_____________

_____________