Справа № 495/4829/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2014 року
м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання:
за участю представників сторін:
від позивачів: не з'явилися
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/4829/14-ц
про стягнення заборгованості
02.07.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач-1) та ОСОБА_2 (далі по тексту -
позивач-2) звернулися до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_3 (далі по
тексту - відповідач) про стягнення
Так, позивачі просять суд стягнути на
їх користь з відповідача:
- 32 592,98 грн. - сума грошових коштів
взятих в борг у ОСОБА_1;
- 5 129,65 грн. - сума грошових коштів взятих
- 1 500 грн. - сума витрат на правову
- 392,24 грн. - сума сплаченого судового
збору за розгляд позовної заяви.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.06.2010
року ОСОБА_3 під розписку позичила у
ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 32 592,98 грн.
В подальшому, 25.06.2010 року ОСОБА_3 під
розписку позичила у дружини ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, грошову суму в розмірі 5 123,65 грн.
На неодноразові звернення позивачів
про необхідність повернути позичені
кошти відповідач не відреагував,
грошові кошти в загальній сумі 37 722,63
грн. (32 592,98 + 5 123,65) не повернув до сих пір.
Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03.07.2014 року відкрито провадження по
справі № 495/4829/14-ц за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості. Справу призначено до
В судові засідання 29.07.2014 року та 02.09.2014
року позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не
з'явилися але їх представником подано
до суду заяву, згідно якої заявлені
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги він
підтримує в повному обсязі, просить їх
задовольнити та розглянути справу без
його участі та за відсутності ОСОБА_1 та
Відповідач - ОСОБА_3, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2
до суду не надала та в судові засідання
29.07.2014 року та 02.09.2014 року не з'явилася
без поважних причин, про причини неявки
суд не повідомила, будь-яких клопотань
не заявляла, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце судових
засідань, про що свідчать наявні в
матеріалах справи відповідні поштові
повідомлення про вручення їй ухвали
суду та повістки про призначення
слухання справи саме на 29.07.2014 року та
02.09.2014 року, а також копії позовної
заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з додатками до
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно із ст.157 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більше
як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідач в жодне судове засідання не
з'явився, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судових засідань, позивачі
в судові засідання не з'явилися, але
просили розглянути справу без їх
присутності та проти винесення
заочного рішення не заперечували,
строк розгляду справи, відповідно до
ст.157 Цивільного процесуального
кодексу України, закінчується і ніхто
із сторін не заявив клопотання про його
подовження, суд вважає за можливе і
необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169,
ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального
кодексу України, розглянути справу без
участі сторін або їх представників, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до наступних
висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
відповідно до боргової розписки від
25.06.2010 року, що виконана рукописом,
ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_1 32 592,98
грн. на ремонт квартири.

Згідно із борговою розпискою від 02.11.2010
року, що виконана рукописом, ОСОБА_3
отримала у борг від ОСОБА_2 5 129,65 грн. та
зобов'язалась повністю повернути їх до
15.06.2011 року.

Між тим, грошові кошти в загальній сумі
37 722,63 грн. (32 592,98 + 5 123,65) позичені ОСОБА_3
у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно боргової
розписки від 25.06.2010 року та боргової
розписки від 02.11.2010 року залишені
неповернутими і по даний час.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та було вище зазначено, між сторонами
виникли правовідносини, що витікають з
договору позики, які регулюються
нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК
України).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_3 в порушення зазначених вище
норм чинного законодавства та
написаних власноруч і без примушення
боргових розписок від 25.06.2010 року та від
02.11.2010 року, не повернула ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 37
722,63 грн. (32 592,98 + 5 123,65) до сих пір, у
зв'язку з чим така сума підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивачів в примусовому порядку.

На вимогу суду представником ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було представлено для залучення
до матеріалів справи оригінали
боргових розписок від 25.06.2010 року та від
02.11.2010 року, які, по-перше, повністю
відповідають їх копіям, наявним в
матеріалах справи, а, по-друге, свідчать
про те, що ОСОБА_3 дійсно позичені гроші
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не повернула.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про законність,
обґрунтованість та правомірність
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у
зв'язку з чим позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивачів сум грошових коштів взятих в
борг згідно боргових розписок
підлягають задоволенню.

Між тим, суд вважає що позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на їх
користь з ОСОБА_3 суми витрат на правову
допомогу в розмірі 1 500 грн. задоволенню
не підлягають, оскільки позивачами в
порушення ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України не
представлено до суду відповідних
доказів, підтверджуючих понесення
таких витрат на вказану суму.

Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивачів
підлягають стягненню судові витрати за
розгляд позовної заяви пропорційно
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 612,
1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218,
224-228 Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце
реєстрації: АДРЕСА_2; місце проживання:
67700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3):

- 32 592 (тридцять дві тисячі п'ятсот
дев'яносто дві) гривні 98 (дев'яносто
вісім) копійок - сума грошових коштів
взятих в борг у ОСОБА_1, згідно боргової
розписки від 25.06.2010 року;

- 5 129 (п'ять тисяч сто двадцять дев'ять)
гривень 65 (шістдесят п'ять) копійок -
сума грошових коштів взятих в борг у
ОСОБА_2, згідно боргової розписки від
02.11.2010 року;

- 377 (триста сімдесят сім) гривень 22
(двадцять дві) копійки - сума сплаченого
судового збору за розгляд позовної
заяви.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Мишко