АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1552/14
суді 1 інстанції: Гонтар Д.О.
Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 12 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє
в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду міста
Херсона від 25 березня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
вказаною позовною заявою посилаючись
на те, що 28.09.2006 року між ним та
відповідачем був укладений кредитний
договір № DNH4KP97970304, відповідно до якого
ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 2990,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Враховуючи те, що відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала, внаслідок
чого станом на 22.07.2013 рік має
заборгованість в сумі 41404,04 грн., яка
складається з: заборгованості за
кредитом - 2990,00 грн.; заборгованості по
процентам за користування кредитом -
13355,98 грн.; пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання за договором -
22610,25 грн.; штраф (фіксована частина) -500
грн.; штраф (процентна складова) - 1947,81
грн., та яку просить стягнути з
відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 25 березня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
21783,79 грн. в рахунок відшкодування
заборгованості за кредитним договором
№ DNH4KP97970304 від 28.09.2006 року яка виникла
станом на 22.07.2013 року. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові
витрати в сумі 217,78 грн. В решті позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позову відмовити в повному
обсязі.

Письмові заперечення до суду
апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з підстав
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань за кредитним договором, а
також з підстав законності та
обґрунтованості заявлених позовних
вимог.

Проте до такого висновку суд прийшов,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Договір є укладеним, відповідно до
вимог ст. 638 ЦК України, якщо у належній
формі сторони досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що
28.09.2006 року ОСОБА_4 звернулась із
письмовою заявою № DNH4KP97970304 (далі -
Заява) до Закритого акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ
«ПриватБанк») з метою отримання
кредитних коштів, а банк зобов'язався
їх надати на умовах, визначених в заяві
(а.с.6).

Банком, відповідно до розрахунку
заборгованості за договором № DNH4KP97970304
від 28.09.2006 року станом на 22.07.2013 рік
нарахована заборгованість в сумі 41404,04
грн., яка складається з: заборгованості
за кредитом - 2990,00 грн.; заборгованості
по процентам за користування кредитом -
13355,98 грн.; пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання за договором -
22610,25 грн.; штраф (фіксована частина) -500
грн.; штраф (процентна складова) - 1947,81
грн. (а.с.3-4).

В ході розгляду справи як в суді першої
інстанції так і в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 заявили клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи з метою спростування
укладання вищезазначеного договору,
посилаючись на те, що ОСОБА_4 не
зверталася до банку з заявою про
отримання кредитних коштів, кредитний
договір не укладала та не підписувала
(а.с.41,146,147).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Згідно висновку № 173
судово-почеркознавчої експертизи
Херсонського відділення Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 31.07.2014 року, підписи від
імені ОСОБА_4 в оригіналі заяви
Позичальника № DNH4KP97970304 від 28.09.2006 року
та в заяві на ім'я керівника кредитного
центру «ТОВ Приват Кредит» ОСОБА_6 від
28.09.2006 року виконані не самою ОСОБА_4 а
іншою особою; рукописний текст заяви на
ім'я керівника кредитного центру «ТОВ
Приват Кредит» ОСОБА_6 від 28.09.2006 року
виконані не самою ОСОБА_4 а іншою особою
(а.с.211-217).

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Зокрема, частиною 3 статті 203 ЦК України
встановлено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справи про
визнання правочинів недійсними" від 6
листопада 2009 року № 9, відповідно до
частини першої статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що відповідач не виявляла свою волю на
укладення договору і не підписувала
його, підстави для стягнення грошових
коштів з відповідачки відсутні.

Суд першої інстанції, не зважаючи на
вищевказані положення закону та
обставини справи, а саме те, що
відповідач не виявляла свою волю на
укладення договору і не підписувала
його, дійшов до помилкового висновку
про законність та обґрунтованість
заявлених вимог та наявності підстав
для стягнення простроченої
заборгованості.

Посилання апелянта на пропуск строку
позовної давності, а саме те, що
відповідно до п.7 ч.13 ст.11 Закону України
"Про захист прав споживачів" позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі до уваги колегією суддів не
беруться, оскільки п.7 ч.11 ст.11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч.11 ст.11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабкої сторони договору споживчого
кредиту, а тому за відсутності заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності, строк позовної
давності не застосовується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду не відповідають
встановленим обставинам справи і
суперечать нормам цивільного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, а тому ухвалене
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в
задоволені позову за
необґрунтованістю.

Вирішуючи питання розподілу понесених
судових витрат, колегія суддів
приходить до висновку, що факт сплати
відповідачем судової експертизи
підтверджується матеріалами справи
(а.с.210), а тому судові витрати за
проведення судової експертизи в сумі 2
583 грн. підлягає стягненню в силу вимог
ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь
відповідача.

На підставі ст.ст.203, 207, 215, 1055, керуючись
ст.. 303, ч.1 п.2 ст. 307, .ч.1 п.4 ст. 309, ст.316,88
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 25 березня 2014 року
скасувати, ухвалити нове.

В задоволені позову Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судові
витрати за проведення експертизи в
сумі 2 583 грн.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних прав
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: