Cправа № 127/9417/14-ц
Провадження № 2/127/3751/14
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 серпня 2014 року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі: головуючого -
судді Прокопчук А.В.,

при секретарі -
Поливаній Ю.В.,

за участю представника
позивача -відповідача ОСОБА_1,

представника
відповідача-позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання втратившим право
власності, застосування наслідків,
визнаних рішенням суду недійсних
правочинів та вчинення дій та
зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до приватного нотаріуса
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
втратившим право власності,
застосування наслідків, визнаних
рішенням суду недійсних правочинів та
вчинення дій.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача
ОСОБА_6 Як спадкоємець позивач
звернувся до Другої державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини в установлений
законом термін. Однак було виявлено, що
після смерті матері позивача належні
їй на праві власності земельні ділянки
площею 0,0177 га та 0,0314 га, які знаходяться
в АДРЕСА_1, були продані за її
довіреністю після її смерті, а саме
22.12.2012 року та 18.04.2013 року -ОСОБА_5

Згідно рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 27.02.2014 року,
яке ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 28.04.2014 року було
залишено без змін, дані правочини
визнані недійсними. Проте судом не було
застосовано наслідків недійсності
правочинів, тому позивач був змушений
звернутися до суду з даним позовом.

До початку розгляду справи по суті
відповідач ОСОБА_5 подав зустрічний
позов до ОСОБА_3, приватного нотаріуса
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання права
власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від імені якої діяв
ОСОБА_8, згідно довіреності від 09.11.2012
року посвідченої приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_9, було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0177 га, що розташована в АДРЕСА_1,
належної ОСОБА_7 Даний договір було
укладено за ціною 10424,00 грн, які згідно
п. 2.1 договору та розписок отримав
ОСОБА_8 до підписання договору. Про
смерть ОСОБА_7, ОСОБА_10 ОСОБА_5 не
повідомив. Даний договір було
посвідчено приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_11, якій було надано
відповідні правовстановлюючі
документи на земельну ділянку,
оригінал довіреності та оригінал
паспорта продавця.

Згодом ОСОБА_5 була придбана ще одна
земельна ділянка у ОСОБА_7, від імені
якої діяв ОСОБА_8, площею 0,0314 га,
розташована в АДРЕСА_1, за ціною 30000,00
грн., які згідно п. 2.1 договору та
розписок отримав ОСОБА_8 до підписання
договору. Однак про смерть ОСОБА_7 його
знову не було повідомлено.

Перед укладенням зазначених
правочинів, 10.11.2012 року ОСОБА_5 передав
ОСОБА_10, який діяв по довіреності, в
якості авансу за вищевказані земельні
ділянки 25000,00 грн. та ОСОБА_10 надав
розписку по одержання цих коштів.

18.04.2013 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_10
решту коштів в сумі 15424,00 грн.,
відповідно до договорів
купівлі-продажу від 22.12.2012 року та 18.04.2013
року, та теж отримав розписку. Право
власності на вищевказані земельні
ділянки було зареєстровано в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Згідно рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 27.02.2014 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області
від 28.04.2014 року, визнано недійсним
договори купівлі-продажу
вищезазначених земельних ділянок, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
про визнання права власності на майно
відмовлено, оскільки ОСОБА_3 не вимагав
застосувати наслідки недійсності
правочину та не ставив пирання про
скасування реєстрації права власності
на спірні земельні ділянки в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно. Таким чином державна
реєстрація права власності ОСОБА_5 на
спірні земельні ділянки є чинною і
ніким не скасована, тому вказані
земельні ділянки залишаються у його
власності і він вважає себе
добросовісним набувачем.

Оскільки в первісному позові
ставляться вимоги про визнання
втратившим право власності на майно та
застосування наслідків недійсності
правочинів, то ОСОБА_5 змушений був
подати зустрічний позов про визнання
права власності на вищезазначені
земельні ділянки.

В судовому засіданні представника
позивача - відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1
позов підтримала, надали пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві. Зустрічний позов не визнала та
надала заперечення (а.с. 82-83) в зв'язку з
тим, що 27.02.2014 року Вінницьким міським
судом Вінницької області задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про
визнання договорів куплі-продажу
спільних земельних ділянок недійсними.
Дане рішення вступило в законну силу.
ОСОБА_3 отримано свідоцтво про право на
спадщину за законом. В спадщину війшло
будинковолодіння АДРЕСА_1, про те на
земельні ділянки, на яких розташоване
дане будинковолодіння, ОСОБА_3 не може
отримати свідоцтво, так як не вирішено
питання про вилучення записів про
попереднього власника з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Просить позов ОСОБА_3 задовольнити, а в
задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Представник відповідача-позивача
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 в судовому засіданні
первісний позов не визнав, зустрічний
підтримав, надав пояснення аналогічні
викладені в зустрічному позові.
Зазначив, що в ухвалі від 28.04.2014 року
Апеляційний суд зауважив, що визнання
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна не тягне за собою автоматичного
скасування права власності на набуте
майно за цими договорами. Також
пояснив, що позивачем ОСОБА_3 невірно
обрано захист свого цивільного права,
оскільки позивач на момент вчинення
спірних правочинів не був власником
спірного майна, а отже і не міг бути
стороною визнаних судом недійсних
правочинів, а тому не вправі
застосовувати наслідки недійсності
правочинів та вимагати його
повернення. Також ОСОБА_3 не доведено
жодної підстави для визнання ОСОБА_5
недобросовісним набувачем. Просив
відмовити в задоволенні первісного
позову та задовольнити зустрічний
позов.

Відповідач приватний нотаріус
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилась, надавши суду заяву, в якій
просить розглядати справу у її
відсутність, в зв'язку із зайнятістю на
роботі. По суті вирішення позовних
вимог покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, виданого 26.03.2013 року Відділом
ДРАЦС реєстраційної служби
Вінницького РУЮ у Вінницькій області,
судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_7 (а.с. 9).

Відповідно до довідки № 189/02-14 від 06.02.2014
року, виданої Другою вінницькою
державною нотаріальною конторою, суд
вбачає, що після смерті ОСОБА_7, 19.04.2013
року було подано заяву ОСОБА_3, який
являється сином померлої, про
прийняття спадщини. Інших заяв про
прийняття або відмову від спадщини не
надходило (а.с.8).

Згідно довіреності від 09.11.2012 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_9, вбачається, що ОСОБА_7 на
виконання договору доручення,
попередньо укладеного з повіреним в
усній формі, уповноважила ОСОБА_10
представляти її інтереси в органах
державної влади та місцевого
самоврядування, в тому числі в органах
нотаріату, в органах Держкомзему
України, тощо та зокрема, від її імені
укладати та підписувати договори
купівлі-продажу земельних ділянок, в
усіх випадках визначаючи ціни, строки
та інші умови договорів на свій власний
розсуд, одержати грошові кошти, належні
їй за результатами укладених
правочинів (а.с. 60).

Судом встановлено, що 22.12.2012 року між
ОСОБА_7, від імені якої діяв ОСОБА_10 на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_9 09
листопада 2012 року та ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0177 га, у
межах згідно з планом, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки :03:040:0186, цільове
призначення земельної ділянки - для
ведення садівництва, за ціною - 10424 грн.,
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (а.с. 54-55).

Його право власності
зареєстроване в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, номер
запису 2505993, про що свідчить витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності та їх обтяжень (а.с. 56).

З наявної в матеріалах справи розписки
від 10.11.2012 року, встановлено, що ОСОБА_10,
діючи від імені ОСОБА_7 на підставі
довіреності 09.11.2012 року, отримав від
ОСОБА_5 аванс в сумі 25000 грн. за продаж
земельних ділянок, які розташовані у
АДРЕСА_1, площею 0,0491 га, які належать
ОСОБА_7 (а.с. 61).

Також, судом встановлено, що 18.04.2013 року
між ОСОБА_10, що діяв від імені ОСОБА_7 на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_9
09.11.2012 року, та ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки АДРЕСА_1, площею 0,0314 га, у межах
згідно з планом, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення
земельної ділянки - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), кадастровий номер
:03:040:0365, за ціною 30000 грн.,
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (а.с. 57-58). Його право
власності зареєстроване в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
номер запису 2619733, про що свідчить витяг
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а.с. 59).

Згідно розписки від 18.04.2013 року, суд
вбачає, що ОСОБА_10, діючи від імені
ОСОБА_7 на підставі довіреності 09.11.2012
року, отримав від ОСОБА_5 аванс в кошти в
сумі 15424 грн. на виконання умов п. 2.1.
Договорів купівлі-продажу земельних
ділянок, які розташовані у АДРЕСА_1,
площею 0,0491 га (а.с. 62).

Згідно рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 27.02.2014 року
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0177 га, у межах згідно з планом,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення земельної ділянки
- для ведення садівництва, кадастровий
номер земельної ділянки :03:040:0186,
укладений 22 грудня 2012 року між ОСОБА_7,
від імені якої діяв ОСОБА_10 на підставі
довіреності, посвідченої приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_9 09
листопада 2012 року та ОСОБА_5 і
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4, приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за
№2964 та визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
АДРЕСА_1, цільове призначення земельної
ділянки - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), кадастровий номер
:03:040:0366, укладений 18 квітня 2013 року
між ОСОБА_10, що діяв від імені ОСОБА_7 на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_9 09
листопада 2012 року та ОСОБА_5 і
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4, приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за
№315. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_12, з участю третьої особи -
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання права власності на майно -
залишити без задоволення. (а.с. 46-49).

Вищевказане судове рішення залишене
без змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 28.04.2014 року (а.с.
50-53).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, зареєстрованого державним
нотаріусом Другої Вінницької
державної нотаріальної контори 10.10.2013
року за реєстровим № 2-2133, судом
встановлено, що спадкоємцем майна
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є її син
ОСОБА_3, якій належить 47/100 часток
житлового будинку з прибудовами,
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1 (а.с. 75).

Відповідно до технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_1, судом вбачається, що
власниками зазначеного будинку є
ОСОБА_7 - 47/110 і ОСОБА_13 - 53/100 (а.с. 85-87).

Згідно витягу з рішення Вінницької
міської ради від 19.10.2007 року № 1342, судом
встановлено, що ОСОБА_7 передано
земельну ділянку АДРЕСА_1, загальною
площею 919 кв.м., в тому числі 470 кв.м. у
власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, із них
134 кв.м., що знаходяться в межах
"червоних ліній" (без права подальшої
забудови), 177 кв. м. у власність для
ведення садівництва, 272 кв.м., що
знаходиться в межах "червоних ліній" в
короткострокову оренду строком на 4
роки 10 місяців для ведення садівництва
відповідно до договору оренди (а.с.95).

Судом встановлено, що згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 268624,
виданого 30 липня 2008 року на підставі
рішення Вінницьької міської ради від
19.10.2007 року № 1342, померла ОСОБА_7 є
власником земельної ділянки площею 0,
0470 га для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1
(а.с. 90-91).

Ст. 41 Конституції України передбачено,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності;
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності; право
приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів, може бути, зокрема, визнання
правочину недійсним.

Відповідно до положень ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною. Правові наслідки,
передбачені частинами першою та другою
цієї статті, застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів. Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, які
встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін.
Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Як вбачається зі змісту п. 26 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", особа, яке не є
стороною договору, не може заявляти
вимогу про визнання правочину недійним
та застосування наслідків недійсності
правочину.

Крім того, відповідно до п.10
вищезазначеної Постанови Пленуму
Верховного Суду України, реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним; у зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину; норма частини першої статті
216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення
майна, переданого на виконання
недійсного правочину, яке було
відчужене третій особі; не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину; у цьому разі
майно може бути витребувано від особи,
яка не є стороною недійсного правочину,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача -
з підстав, передбачених частиною
першою статті 388 ЦК.

Отже, суд приходить до висновку, що у
спірних правовідносинах позивачем
невірно обрано спосіб захисту шляхом
пред'явлення позову про застосування
наслідків їх недійсності (реституції -
повернення майна), оскільки між
сторонами існують речово-правові
відносини щодо права на спірні
земельні ділянки, а тому способом
захисту є відповідний цим
правовідносинам речово-правовий
спосіб - витребування майна.

Оскільки позивач на момент вчинення
спірних правочинів не був власником
спірного майна, тому він не міг бути
стороною визнаних судом недійсних
правочинів, а тому не вправі
застосовувати наслідки недійсності
правочину, і вимагати його повернення.

У разі коли між особами відсутні
договірні відносини або відносини,
пов'язані із застосуванням наслідків
недійсності правочину, спір про
повернення майна власнику підлягає
вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Вимога про визнання ОСОБА_5 таким, що
втратив право власності спірними
земельним ділянками, не передбачена
нормами ЦК України як спосіб захисту
цивільних прав та інтересів, і не
узгоджується із висновками
Апеляційного суду Вінницької області,
зазначеними в ухвалі від 28.04.2014 року,
який зазначив, що визнання договорів
купівлі-продажу нерухомого майна не
тягне за собою автоматичного
скасування права власності на набуте
майно за цими договорами.

Щодо вимог, пов'язаних із зобов'язанням
приватного нотаріуса ВМНО ОСОБА_4
виключити відповідні записи про
державну реєстрацію права власності на
спірні земельні ділянки за ОСОБА_5, такі
вимоги також не підлягають до
задоволення, оскільки приватним
нотаріусом внесено запис про державну
реєстрацію лише 18.04.2013 року на земельну
ділянку площею 0,0314 га, кадастровий
номер :03:040:0365 за договором від
18.04.2013 року.

Інший запис про державну реєстрацію
земельної ділянки площею 0,0177 на
кадастровий номер :03:040:0186 внесено
Державним реєстратором Реєстраційної
служби Вінницького МУЮ ОСОБА_14 від
16.04.2013 року за договором від 22.12.2012 року.

Таким чином, суд не має законних
підстав зобов'язувати приватного
нотаріуса здійснити виключення із
державного реєстру записів, які він не
вносив.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_5,
суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 10 частини третьої
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними", статті 12 ЦК
добросовісність набувача
презюмується, тобто незаконний набувач
вважається добросовісним, поки не буде
доведено протилежне.

Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 388 ЦК набувач
визнається добросовісним, якщо він не
знав, що особа, у якої він придбав річ,
не мала права її відчужувати. Таким
чином, набувач є добросовісним, якщо
він не знав і не повинен був знати про
незаконність свого володіння.

Власник майна не може витребувати його
з незаконного володіння іншої особи за
сукупної наявності трьох умов: набувач
має бути добросовісним набувачем він
не повинен знати, що купує майно не у
власника; майно має бути придбане за
гроші, тобто повинно бути саме
купленим; власник має втратити
володіння цим майном із власної волі,
тобто майно має бути передане
власником за договором (в даному
випадку довіреність на розпорядження
майном) іншій особі, яка б продала його
добросовісному набувачеві.

Статтею 16 ЦК України не передбачено
такого способу захисту, як визнання
добросовісним набувачем.

Також, оскільки первісним позивачем
ставиться вимога про визнання ОСОБА_5,
таким, що втратив право власності на
майно, набуте за недійсними договорами
купівлі-продажу земельних ділянок, та
відповідно оспорюється право
власності ОСОБА_5 на земельні ділянки,
які ОСОБА_3 не належали, з врахуванням
висновків рішення Вінницького
міського суду від 27.02.2014 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 28.04.2014 року, та
того що позивачем не доведено жодної
підстави для визнання ОСОБА_5 не
добросовісним набувачем, тому суд
вважає, що є всі підстави для
задоволення зустрічного позову.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Оскільки, на час розгляду справи
правовстановлюючі документи ОСОБА_5
визнанні недійсними, проте право
власності не припинене згідно реєстру
речових прав, права ОСОБА_5 оспорюються
позивачем, тому позивач за зустрічним
позовом, має право на судовий захист у
відповідності до ст. 392 ЦК України.

Таким чином, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки
вимоги його безпідставні і не знайшли
свого підтвердження в ході судового
розгляду справи.

Враховуючи, що доводи позивача ОСОБА_5
знайшли своє підтвердження в ході
судового розгляду, суд вважає за
можливе його позов задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, ст. 41
Конституції України, ст.ст. 16, 216, 330, 387,
388, 392, ЦК України, п. 10 ч. 3, п. 26 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання втратившим право
власності, застосування наслідків,
визнаних рішенням суду недійсних
правочинів та вчинення дій - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на
земельну ділянку площею 0,0177 га, у межах
згідно з планом кадастровий номер
:03:040:0186, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для ведення садівництва.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на
земельну ділянку площею 0,0314 га, у межах
згідно з планом кадастровий номер
:03:040:0365, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 404
(чотириста чотири) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
через суд першої інстанції протягом 10
днів з дня його проголошення, а особами,
у відсутність яких воно ухвалене, -
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя: