Справа № 591/2109/13-ц
Провадження № 2/591/18/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі
судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник
К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи:
приватного нотаріуса Сумського
міського нотаріального округу ОСОБА_3

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовною заявою про визнання
недійсним договору купівлі - продажу
від 10.07.1998 року квартири АДРЕСА_1.
Договір був укладений ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5. Договір зареєстровано у
Сумському міському БТІ. У даній
квартирі позивачка проживала з 1984 року
разом з ОСОБА_4 як з чоловіком без
реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
помер. Вважає, що ОСОБА_4 не мав намірів
укладати та підписувати договір
купівлі - продажу від 10.07.1998 року, не
підписував його, грошей не отримував.
Позивачка стверджує, що у написанні
підписів ОСОБА_4 у двох графах
вказаного договору є розбіжності, які
викликають сумнів у тому, що підписи
здійснювала одна і та ж особа. Також
копія договіру купівлі - продажу
викладена на спеціальному бланку
нотаріального документу серії ААО №
365046 не є автентичною договору купівлі -
продажу від 10.07.1998 року квартири
АДРЕСА_1, викладеному на звичайному
аркуші. Нотаріальний бланк серії ААО
№365046, на якому був виконаний
оспорюваний договір купівлі - продажу
від 10.07.1998року відповідно до здійсненої
11.01.2013року перевірки, був використаний
07.07.1998року, а тому просить визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири від 10.07.1998 року.

Позивачка, її представник в
судовому засіданні позов підтримали
повністю.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав
повністю і пояснив суду, що на час
укладення спірного договору ОСОБА_4
розумів значення своїх дій та керував
ними, про що свідчить присутність
нотаріуса. При укладенні договору мало
місце вільне волевиявлення сторін, а
тому просить суд в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, вважає, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного:

Судом при розгляді справи
встановлено, що 10.07.1998 року сторони
уклали договір купівлі-продажу
квартири, за умовами якого ОСОБА_4
передав (продав) у власність, а
відповідач набув (купив) у власність
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним
нотаріусом Сумського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 Договір
було підписано у присутності
нотаріуса. Особу сторін встановлено,
дієздатність перевірено.

Допитані в судовому засіданні
свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили
суду, що позивачка ОСОБА_1 дійсно
мешкала з померлим ОСОБА_4 у спірній
квартирі, і що ОСОБА_4 вживав спиртні
напої. При укладенні оспорюванного
договору купівлі - продажу свідки
присутні не були.

Суд вважає, що пояснення свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не можуть
підтвердити або спростувати факт
укладення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору
купівлі - продажу від 10.07.1998 року
квартири АДРЕСА_1.

Суд вважає необґрунтованим
посилання позивачки на використання
нотаріального бланку серії ААО №365046
07.07.1998року, оскільки відповідно до
листа від 24.05.2013 року №3107-0-32-13/131
Міністерства юстиції України, цю
інформацію про використання бланку
вносив приватний нотаріус. 17.01.2013року
приватним нотаріусом СМНО ОСОБА_5 були
внесені зміни щодо дати витрачення
вказаного бланку, а саме дату
витрачення змінено з 07.07.1998року на
10.07.1998рік.

3-тя особа: приватний нотаріус
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 суду пояснив, що
інформація про використання 07.07.1998 року
бланку внесена помилково, після
виявлення помилки він 17.01.2013 року вніс
зміни до реєстру використаних
нотаріальних бланків. Дата
використання бланку 10.07.1998 року
зазначена в журналі використаних
бланків.

За клопотанням позивача у справі була
проведена комісійна
судово-почеркознавча експертиза,
висновок експерта від 30.07.2014 року №61.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, що вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом, або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Статтею 208 ЦК України визначений
перелік правочинів, які належить
вчиняти в письмовій формі. У письмовій
формі належить вчиняти: 1) правочини між
юридичними особами; 2) правочини між
фізичною та юридичною особою; 3)
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян; 4) інші
правочини, щодо яких законом
встановлена письмова форма.

Відповідно до ст. 209 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін. Нотаріальне посвідчення
правочину здійснюється нотаріусом або
іншою посадовою особою, яка відповідно
до закону має право на вчинення такої
нотаріальної дії, шляхом вчинення на
документі, в якому викладено текст
правочину, посвідчувального напису.

В силу ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Частина 3 ст. 215 ЦК України
передбачає якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Але ні позивачка, ні її
представник не надали суду доказів на
підтвердження того, що договір
купівлі-продажу нерухомого майна від
10.07.1998року укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 з порушенням чинного
законодавства, що укладення договору
не відповідало волевиявленню продавця
- ОСОБА_4.

При підписанні договору
купівлі-продажу від 10.07.1998року
продавець та покупець діючи
добровільно і перебуваючи при
здоровому розумі та ясній пам'яті,
розуміючи значення своїх дій, уклали
спірний договір, що свідчить про вільне
волевиявлення сторін при укладенні
договору купівлі-продажу нерухомого
майна. Вказане свідчить, що ОСОБА_4 мав
намір продати, належне йому майно,
розумів значення своїх дій, був
ознайомлений з вимогами закону щодо
недійсності правочину.

Відповідно до висновку
комісійної судово-почеркознавчої
експертизи, висновок експерта від
30.07.2014 року №61, підпис в графі
«Продавець» у 1 примірнику договору
купівлі продажу квартири серії ААО
№365046 від 10.07.1998року квартири АДРЕСА_1,
зареєстрований у реєстрі за №4601
ймовірно виконаний ОСОБА_4.

Позивачка, та її представник не
надали суду доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_4 не підписував вказаний
договір купівлі продажу квартири.

Надані сторонами докази свідчать
про те, що при укладенні договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
10.07.1998року волевиявлення ОСОБА_4 було
вільним, відповідало його внутрішній
волі саме на продаж вказаного майна.
Договір купівлі-продажу був вчинений у
формі, відповідно до закону,
посвідчений нотаріально. Правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
даним договором купівлі-продажу.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 203, 204, 208, 209, 215, 657 ЦК
України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити в зв»язку з
необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено
до Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
КЛИМЕНКО А.Я.