У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Ковальчук Н.М.,
Рожина Ю.М.

секретар судового
засідання - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
26 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю з метою
поділу спільно нажитого майна.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 26 червня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та не повне з'ясування обставин справи,
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що
свідки зі сторони позивача, які були
допитані в ході судових засідань
підтвердили ті обставини, що вона та
ОСОБА_2 дійсно проживали разом та вели
спільне господарство. Натомість
відповідач жодним доказом не
підтвердив обставин того, що він не
проживав з нею однією сім'єю.

Вважає, що належними та допустимими
доказами доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
проживали однією сім'єю, вели спільне
господарство та виховували сина.

Посилаючись на викладені
обставини, просить оскаржуване рішення
скасувати і ухвалити нове, яким її
позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання апеляційного
суду ОСОБА_1 не явилася без поважних
причин, хоча у встановленому законом
порядку була завчасно повідомлена про
час та місце розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що у
судовому засіданні не встановлено
об'єктивних та фактичних обставин, які
б стверджували факт проживання сторін
однією сім'єю, пов'язаного спільним
побутом, в тому числі спільного ведення
особистого господарства.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази, з якими погоджується і колегія
суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Застосування ст. 74 СК України можливе
за умови, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю, а також якщо
вони проживають однією сім'єю без шлюбу
в період, протягом якого придбано
спірне майно.

Частиною 2 ст.21 СК України встановлено,
що проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав та обов'язків
подружжя. Із матеріалів справи
вбачається і це встановлено судом, що
життя відповідача, в періоди на які
посилається позивачка пов"язане з
постійними роз'їздами, а з 2009 року
ОСОБА_2 фактично проживає у селі
Дермань Здолбунівського району, де
займається індивідуальним сільським
господарством, з цього часу він
фактично підтримує стосунки з іншою
жінкою, яка допомагає йому у веденні
господарства, що свідчить про
відсутність спільного бюджету та
ведення спільного побуту між ним та
позивачкою. Спільне проведення
вільного часу сторонами разом протягом
кількох місяців не підтверджує
наявності усталених сімейних відносин,
тобто в справі відсутні докази
спільного побуту, взаємних прав та
обов'язків притаманних подружжю.

Покликання позивачки на те, що на
прохання ОСОБА_2 вона отримала кредити
для розвитку його бізнесу, а також на те
що на момент спільного проживання
відповідач жодних доходів не
отримував, а жили вони за рахунок
соціальної допомоги, яку отримувала
позивачка не заслуговують на увагу,
ОСОБА_1 даних фактів не довела, що є її
обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу відповідно до
ст.60 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду, з якими
погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 26 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: Н.М. Ковальчук

Ю.М. Рожин