Справа № 278/4224/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року

Житомирський районний суд
Житомирської області

у складі : головуючого судді - Баренко С.
Г,

за участю секретаря судового засідання
- Левченко С.О., сторін, їх
представників,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання житлового будинку спільним
майном подружжя та його поділ, -

ВСТАНОВИВ:

У позові проти ОСОБА_2 позивач просить
визнати житловий будинок АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
та визнати за нею право власності на 1/2
його частину. Вимоги, з посиланням на
ст.ст.60,70 СК України, мотивовані тим, що
спірний житловий будинок, подарований
відповідачу, істотно збільшився у
своєї вартості внаслідок спільних
грошових та трудових затрат..

Позов було підтримано позивачем та її
представником у суді. Вони пояснили, що
коли спірний будинок батьки
подарували відповідачу він
знаходився у незадовільному стані. Під
час шлюбу це майно істотно збільшилося
в своєї вартості. Оскільки сторони
замінили покрівлю у будинку,
облицювали стіни, добудували кухню,
санвузол, кімнату, побудували новий
сарай та гараж. Позивач із
неповнолітнім сином проживали у
будинку, зареєстровані у цьому
будинку, іншого житла у них немає.
Відповідач добровільно розділити
будинок не бажає. Спір може бути
вирішеним лише в суді. Просили позов
задовольнити. На обґрунтування доводів
надалі копію рішення Богунського
райсуду від 12.02.2008 року.

Відповідач та його представник
вважають заяву безпідставною.
Стверджували, що спірна нерухомість
отримана відповідачем в дар,
зареєстрована у встановленому порядку
на його ім'я, а отже не може бути
спільною власністю подружжя. Оскільки,
майно, що належало одному з подружжя в
силу ст.57 СК України не перетворюється
у спільну сумісну власність. Вона
виникає лише в порядку, визначеному
ст.62 СК України. При цьому послалися на
правову позицію колегії судді ВССУ ,
викладену в ухвалі від 29.01.2014.
Незначний ремонт в будинку проводився
в основному за рахунок його батьків.
Усі добудови є самочинними і не
породжують права власності.

Встановленим судом обставинам
відповідають цивільні правовідносини.
Суд розглядає позов в межах заявлених
вимог.

19.09.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено шлюб (а.с. 8). На даний час
сторони проживають окремо.

За нотаріально посвідченим договором
дарування від 18.10.2000, зареєстрованим у
реєстрі під № 5221, відповідач отримав в
дар житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України
майно, набуте чоловіком, дружиною за
час шлюбу, але на підставі договору
дарування є їх особистою приватною
власністю.

Згідно з ч.1 ст. 62 СК України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Об'єктами
права спільної сумісної власності
подружжя можуть бути будь-які речі, за
винятком тих, які виключені з
цивільного обороту.

У п.23 постанови Пленуму ВСУ №11 від
21.12.2007 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. Спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу, відповідно до частин 2,
3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи
законом.

За свідченнями ОСОБА_3 за його кошти
проводилися добудови, але вони є
самочинними. Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та інші пояснили, що під
час шлюбу був побудований гараж, сарай,
прибудована кухню,санвузол, поклеїли
шпалери в будинку тощо.

З висновку експерта №168/14-25 від 22.05.2014
вбачається, що спірний будинок 1954 року
забудови. Інформація про правовий
статус земельної ділянки, на якій
розташований будинок відсутня. На
протязі останніх років (після 2000 року)
були побудовані: прибудова «А» в яку
входить кухня, санвузол; сарай «Д»,
гараж «Г» та вираль на "У". Ці забудови є
самочинними. А також була збільшена
веранда на 1,47 м, добудований фундамент
довжиною 3,86 м., демонтована стара піч у
вітальні, а тому збільшена її площа на
2,6 м, при посилань на затверджений
проект та відповідний дозвіл не має. У
ст. 152 ЖК України встановлено, що
переобладнання та перепланування
будинку провадиться за наявності
дозволу на це виконавчого комітету
місцевої ради.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, будівля або споруда
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані, або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього (ч.2 ст. 376 ЦК України).

Таким чином всі здійснені
переобладнання у спірному житловому
будинку, прибудови до нього, а також
господарські будівлі є самочинними і
вони не можуть бути об'єктом цивільних
правовідносин, що є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Керуючись: ст. ст. 57, 60, 62, 63, 69, 70, 71 СК
України, ст. 16, 316, 355, 376, 392 ЦК України,
ст. ст. 3, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 79, 88, 212, 213, 214, 215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання житлового будинку
спільним майном подружжя та визнання
права власності на його половину
відмовити за безпідставністю.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення строку на апеляційне
оскарження.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Житомирської області через
Житомирський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
С.Г. Баренко