У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 10 липня 2014
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «МЖК
Чернігів» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги,

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «МЖК Чернігів» (далі -
ТОВ «МЖК Чернігів») звернулося до суду
з позовом, у якому зазначало, що ОСОБА_2
є власником квартири АДРЕСА_1, що
знаходиться на балансі ТОВ
«МЖК Чернігів». 20 січня 2012 року між ТОВ
«МЖК Чернігів» та ОСОБА_2 укладено
договір № 151а/48 про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій. Станом на 28
лютого 2014 року за відповідачем
утворилася заборгованість з оплати
послуг у розмірі 2073 грн 60 коп.

ТОВ «МЖК Чернігів» просило стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість за послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території у розмірі 2073
грн 50 коп.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 07 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 10 липня

2014 року рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від 07 травня 2014 року
скасовано, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ТОВ «МЖК Чернігів» 2073
грн 60 коп. заборгованості за
житлово-комунальні послуги за період з
01 листопада 2012 року по 28 лютого

2014 року. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно,
всебічно досліджено і оцінено
обставини у справі, надані сторонами
докази, правильно визначено юридичну
природу спірних правовідносин та
закон, який їх регулює.

Суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що факт
працевлаштування ОСОБА_2 у м. Києві не
може бути доказом непроживання у
належній йому квартирі АДРЕСА_1 та
некористування послугами, що надаються
позивачем у силу вимог п. 6 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», та обґрунтовано задовольнив
позов відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20
вказаного Закону, ст. ст. 64, 68 ЖК України
на підставі розрахунку заборгованості,
що у встановленому законом порядку
відповідачем не спростований.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків суду вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЖК Чернігів» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік