У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Амеліна В.І., Іваненко Ю.Г., Євтушенко
О.І., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
договором позики, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 22
грудня 2011 року між ним та ОСОБА_7
укладено договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований за № 4646, за умовами
якого позивач передав відповідачці 159
786 грн, що за курсом Національного Банк
України (далі - НБУ) на день укладення
договору було еквівалентно 20 тис.
доларам США, із зобов'язанням повернути
вказану суму до 29 лютого 2012 року
включно. Пунктом 8 договору позики
встановлено, що за прострочення
виконання зобов'язань за цим договором
позичальник сплачує пеню у розмірі 15 %
від простроченої суми за кожен місяць
прострочення, а сума позики має бути
виплачена з урахуванням офіційно
встановленого індексу інфляції.

Просив стягнути з ОСОБА_7
заборгованість за договором позики у
розмірі 452 365 грн 60 коп., з якої: основний
борг - 159 786 грн, пеня - 287 614 грн 80 коп., 3 %
річних - 4964 грн 80 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 січня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
заборгованість за договором позики у
розмірі 164 750 грн 80 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
21 травня 2014 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 січня 2014 року у частині
відмови у стягненні пені скасовано, у
цій частині позов задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 пеню у
розмірі 287 614 грн 80 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
інші частині рішення суду залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Задовольняючи позовні вимоги у частині
стягнення пені, суд апеляційної
інстанції керувався тим, що відповідно
до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України строк
позовної давності до вимог про
стягнення пені встановлений в один рік
і обраховується з дати звернення з
позовними вимогами шляхом зворотного
відрахунку.

Із такими висновками суду повністю
погодитися не можна з огляду на
наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Встановлено, що 22 грудня 2001 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір
позики, відповідно до умов якого
останній надано у позику 159 786 грн, що за
курсом НБУ на день складення договору
еквівалентно 20 тис. доларам США, із
зобов'язанням повернути вказану суму
до 29 лютого 2012 року включно (а.с. 8).

Згідно з п. 3 договору за домовленістю
сторін позика є безпроцентною.

Відповідно до п. 8 договору за
прострочення виконання зобов'язань за
цим договором позичальник виплачує
пеню у розмірі 15 % від простроченої суми
за кожен місяць прострочення, а сума
позики має бути виплачена з
урахуванням офіційно встановленого
індексу інфляції.

Разом з тим за ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Істотними обставинами у розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів і
розрахунків.

Стягуючи з ОСОБА_7 пеню у розмірі 287 614
грн 80 коп., апеляційний суд не врахував,
що такий розмір майже вдвічі перевищує
суму основного зобов'язання - 159 786 грн
та не вирішив питання про можливість
застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України,
виходячи з правової природи неустойки
як забезпечення виконання
зобов'язання.

У зустрічному позові, фотокопія якого є
у матеріалах справи, відповідачка
зазначала, що на погашення
заборгованості за договором позики
вона надала ОСОБА_6 довіреності на
право продажу належних їй житлового
будинку та земельної ділянки, які
останній продав у червні 2012 року,
проте гроші за продане майно їй не
передав, однак суд апеляційної
інстанції на вказані обставини уваги
не звернув.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції у частині
стягнення пені та судових витрат
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягає скасуванню з передачею справи
у цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
21 травня 2014 року у частині стягнення
пені та судових витрат скасувати,
справу у цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного
суду м. Києва від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: В.І.
Амелін О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М.
Ситнік