Справа № 758/6267/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Неганова Н. В. ,

при секретарях - Савіцький Я. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до приватного підприємства «Ян»
про зобов'язання змінити запис у
трудовій книжці дати звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 15.07.2009 року він був прийнятий на
роботу до ПП «Ян» на посаду завідуючим
аптечним складом згідно з наказом № 29
від 15.07.2009 року. 16.04.2014 року позивач
написав заяву на звільнення за власним
бажанням. 30.04.2014 року ОСОБА_1 було
звільнено згідно з наказом №34-к. В день
звільнення трудова книжка позивачеві
видана не була. ОСОБА_1 зазначає, що без
трудової книжки не мав змоги
влаштуватися на роботу або стати на
облік в центр зайнятості як
безробітний, а тому був позбавлений
будь-яких засобів для власного
існування та забезпечення сім'ї. 28.05.2014
року позивач отримав трудову книжку з
записом про дату звільнення 30.04.2014 року.
Тому ОСОБА_1 звернувся до директора ПП
«Ян» з проханням зазначити в трудовій
книжці дату звільнення 28.05.2014 року і
виплатити середній заробіток за період
з 01.05.2014 року по 28.05.2014 року, але йому
було відмовлено. Позивач просить
зобов'язати ПП «Ян» змінити запис у
трудовій книжці дати звільнення з
30.04.2014 року на 28.05.2014 року, стягнути з ПП
«Ян» середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 3 823 гривні 87
копійок.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги з тих же підстав,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши письмові докази, вважає, що
позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 з 15.07.2009 року працював в
приватному підприємстві «Ян» на посаді
завідуючого аптечним складом.

16.04.2014 року позивач подав заяву про
звільнення за власним бажанням з 30.04.2014
року.

Наказом №34-к від 30.04.2014 року ОСОБА_1
звільнено з ПП «Ян» з 30.04.2014 року за
власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП
України (а.с.3-копія наказу).

28.05.2014 року ОСОБА_1 отримав трудову
книжку, що підтвердили в судовому
засіданні сторони.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України
передбачено, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Позивач в судовому засіданні
стверджував, що в день звільнення 30.04.2014
року йому трудову книжку не видали і
розрахунок не провели. Після вихідних
днів 05.05.2014 року та 06.05.2014 року він
приходив на підприємство і передавав
матеріальні цінності, розрахунок
отримав 05.06.2014 року. В ці дні йому також
трудова книжка видана не була.

Представник відповідача в судовому
засіданні стверджував, що в день
звільнення 30.04.2014 року позивач
відмовився отримувати трудову книжку,
оскільки поспішав і запевнив, що
отримає її пізніше.

На підтвердження цих пояснень
відповідачем наданий акт від 30.04.2014
року про відмову працівника від
отримання трудової книжки, в якому
зазначено, що 30.04.2014 року в 16 годин
директором підприємства було
запропоновано ОСОБА_1 отримати трудову
книжку, однак він відмовився
(а.с.21-копія акту).

Також допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
підписали зазначений вище акт,
підтвердили, що ОСОБА_1 30.04.2014 року в
приміщенні бухгалтерії відмовився
отримати трудову книжку.

Позивач заперечує такі доводи
представника та свідків, стверджуючи,
що 30.04.2014 року в бухгалтерії взагалі не
був, а на складі на вимогу директора
після 16 години 30 хвилин віддав ключі та
пішов додому.

Допитаний за клопотанням позивача
свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
показав, що 30.04.2014 року він разом з
позивачем до 16 години був на складі, а
коли приїхала директор підприємства з
її дозволу на початку 17 години він
пішов додому. Свідок стверджує, що до
початку 17 години ОСОБА_1 весь час був на
складі і до бухгалтерії не ходив.

Суд вважає показання свідків ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки
суперечать показанням свідка ОСОБА_5, а
також зазначеним в акті від 30.04.2014 року
обставинам. Так, в акті зазначено, що
отримати трудову книжку пропонувала
директор підприємства, а свідки
стверджували, що на їх пропозицію
позивач відмовився забирати трудову
книжку, при цьому жоден зі свідків не
вказував на присутність директора в
бухгалтерії, а зазначали, що їх в
бухгалтерії було троє.

З викладених вище обставин суд не
приймає до уваги і акт від 30.04.2014 року
про відмову позивача отримати трудову
книжку.

Крім того, як позивач, так і представник
відповідача та свідки пояснили, що
ОСОБА_1 05.05.2014 року та 06.05.2014 року
приходив на роботу і звіряв
матеріальні цінності. Однак, в ці дні
позивачеві трудова книжка також не
була видана, хоча розрахунок з
позивачем був проведений 05.05.2014 року.
Представник відповідача стверджує, що
в ці дні позивач також відмовився
отримати трудову книжку, однак
пояснити мотиви відмови представник
відповідача фактично не зміг і не надав
доказів на підтвердження своїх
доводів.

Чинним законодавством передбачений
обов'язок підприємства в день
звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку.
Відповідач не видав позивачеві трудову
книжку в день звільнення і лише 20.05.2014
року за вих.№162 ПП «Ян» направило
позивачеві лист з пропозицією отримати
трудову книжку на підприємстві (а.с
14-копія листа).

Положеннями ст. 235 КЗпП України
передбачено, що у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства юстиції, Міністерства
праці України, Мінсоцзахисту від 29.07.1993
року за №58, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний видати
працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї записом
про звільнення. При затримці видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органа
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки. Про новий день звільнення
видається наказ і вноситься запис до
трудової книжки працівника. Раніше
внесений запис про день звільнення
визнається недійсним у порядку,
встановленому пунктом 2.10 цієї
Інструкції.

З огляду на викладене вище, суд вважає
доведеним факт затримки видачі
трудової книжки з вини підприємства, а
тому відповідач зобов'язаний внести
запис до трудової книжки позивача про
його звільнення 28.05.2014 року.

Оскільки трудову книжку позивач
отримав 28.05.2014 року, затримка має місце
з 01.05.2014 року по 28.05.2014 року.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100 (далі - Порядок), передбачається, що у
випадках збереження середньої
заробітної плати середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100 (далі - Порядок), основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за час затримки
розрахунку, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 Порядку
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі
(календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - календарних днів за
цей період. Після визначення
середньоденної заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплат працівнику
здійснюється нарахування загальної
суми середнього заробітку за час
затримки розрахунку, яка обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів
розраховується шляхом ділення на 2
сумарного числа робочих днів за
останні два календарні місяці згідно з
графіком роботи підприємства,
установи, організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства (абз. 3
п. 8 Порядку).

Про застосування вказаного порядку
розрахунку середнього заробітку
зазначено і у листі Верховного Суду
України від 01.07.2012 року «Висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1
ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012
року».

З довідки за №202 від 06.08.2014 року, виданої
приватним підприємством «Ян»,
вбачається, що у лютому та березні 2014
року зарплата позивача становила по 5 000
гривень.

Отже, середньоденна заробітна плата
позивача, виходячи із зазначеної вище
інформації, становить без врахування
відрахувань 243 гривні 90 копійок / (5 000
грн. + 5 000 грн. = 10 000 грн.; 10 000 грн. : 41 день =
243,90 грн.).

Сума середнього заробітку за час
затримки становить 4 146 гривень 34
копійки (243,90 грн. х 17 днів = 4 146,34 грн.).

Позивач просив стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки
видачі трудової книжки в розмірі 3 823
гривні 87 копійок, тому суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки
саме в цій сумі.

Таким чином, враховуючи викладене вище,
суд вважає, що позов в судовому
засіданні доведений, а тому підлягає
задоволенню.

Стягненню з відповідача на користь
держави підлягає судовий збір.

На підставі наведеного, ст.ст. 47, 235 КЗпП
України, п. 4.1 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції, Міністерства праці України,
Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року за №58,
керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 213, 214, 215, 218
ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобов'язати приватне підприємство «Ян»
змінити у трудовій книжці ОСОБА_1 запис
про дату його звільнення з 30.04.2014 року
на 28.05.2014 року.

Стягнути з приватного підприємства
«Ян» () на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
видачі трудової книжки в розмірі 3 823
гривні 87 копійок (три тисячі вісімсот
двадцять три гривні вісімдесят сім
копійок).

Стягнути з приватного підприємства
«Ян» () на користь держави
судовий збір в розмірі 243 гривні 60
копійок (двісті сорок три гривні
шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Н. В. Неганова