Справа № 367/3916/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого
судді Линника В.Я.

при секретарі
Магльона О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання заповіту
недійсним, -

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду надійшов
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус ОСОБА_3, про
визнання заповіту недійсним, який
позивач мотивує тим, що 03.11.2009 р. його
дід ОСОБА_5 на випадок смерті залишив
заповіт, яким належну йому 1/5 частину
квартири АДРЕСА_1 заповів відповідачці
ОСОБА_2.

Вважає, що такий заповіт слід визнати
недійсним, оскільки на час вчинення
заповіту дід не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Просить суд визнати недійсним Заповіт
№ 2967 від 03.11.2009 р.

Позивач в судове засідання не з'явився,
його представник в судовому засіданні
підтримав позов, просив його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, надіслала до суду заяву, в
якій просила справу слухати за її
відсутності, позов визнала, просила
задовольнити позов.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3
в судове засідання не з'явилась,
надіслала до суду письмові
заперечення, в яких просила справу
слухати без неї. Вказувала, що в день
посвідчення заповіту ОСОБА_5 був у
здоровому розумі та в ясній пам'яті, на
запитання відповідав чітко,
усвідомлював що робить, висловлював
особисте бажання написати заповіт на
ОСОБА_2 Заповіт було ним особисто
прочитано та підписано.

Судом до розгляду справи було залучено
в якості третьої особи ОСОБА_4, яка в
судове засідання не з'явилась. Її
представник в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову,
тому що відсутні докази того, що ОСОБА_5
під час складання заповіту не розумів
значення своїх дій та не міг ними
керувати. Зазначала, що безпідставними
є посилання позивача на Висновки
посмертних судово-психіатричних
експертиз, оскільки їм надано оцінку
рішенням Апеляційного суду Київської
області від 17.09.2012 р. та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03.12.2012 р., а тому ці обставини
не підлягають доведенню в суді.

Суд, заслухавши доводи та заперечення
учасників розгляду справи, дослідивши
докази по справі, дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

На випадок свої смерті він 03.11.2009 р.
склав заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, яким
заповів відповідачці ОСОБА_2 належну
йому 1/5 частини квартири АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_5 є його дружина
ОСОБА_4, донька ОСОБА_6 та згідно ст. 1266
ЦК України за правом представлення
онуки: позивач ОСОБА_1 і відповідач
ОСОБА_2, як діти померлої доньки ОСОБА_7

ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5, а ОСОБА_6 із заявою про відмову
від спадщини на користь ОСОБА_2

Зазначені обставини підтверджуються
матеріалами спадкової справи № 26/2010 р.
до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5 (а.с. 46-193).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Суд відмовляє у прийнятті визнання
відповідачем позову, оскільки визнання
відповідачем позову суперечить закону
та порушує права чи інтереси інших
спадкоємців після смерті ОСОБА_5,
виходячи з такого.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Однак, в порушення зазначених норм
закону позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що у момент
складання заповіту від 03.11.2009 р. ОСОБА_5
не усвідомлював значення своїх дій та
(або) не міг керувати ними.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на Акт посмертної
судово-психіатричної експертизи від
08.09.10 № 505 і Акт повторної посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи від 10.01.12 № 1 (а.с. 8-26),
виходячи з наступного.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 17.09.2012 р. по справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_6, про визнання шлюбу
недійсним, що набрало законної сили
(а.с. 113-117), було встановлено, що згідно
акта посмертної судово-психіатричної
експертизи № 505 від 08.09.2010 року ОСОБА_5 з
2001 року страждав на органічне ураження
головного мозку, що було викликане
церебросклерозом судин головного
мозку, який на фоні наслідків контузії
1945 року, подальших вікових змін,
гіпертонічної хвороби, цукрового
діабету протікав злоякісно і з 2006 року
вже призвів до формування
дисциркуляторної енцефалопатії 3
стадії, що незмінно супроводжується
психічними порушеннями,
інтелектуально-мнестичним зниженням
та розладами в емоційно-вольовій сфері.
Станом на серпень-листопад 2009 року у
підекспертного мав місце тяжкий
психічний розлад на соматично
несприятливому фоні - органічне
ураження головного мозку у вигляді
судинної деменції (слабоумства)
змішаного генезу. Психічні розлади
станом на серпень-листопад 2009 року у
ОСОБА_5 були виражені в такому ступені,
що він не міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, зокрема, і
при укладанні шлюбу із ОСОБА_4

Оскільки висновки проведеної
посмертної судово-психіатричної
експертизи № 505 від 08.09.2010 року
суперечили матеріалам справи, ухвалою
суду першої інстанції було призначено
повторну комісійну посмертну
судово-психіатричну експертизу.

Згідно акта повторної посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи № 1 від 10.01.2012 року ОСОБА_5
починаючи з 2001 року страждав на
органічне ураження головного мозку
судинного ґенезу, а починаючи з 2007 року
і до смерті страждав на органічне
ураження головного мозку судинного
генезу. психоорганічний синдром з
вираженим мнестичним зниженням та
розладами інтелект). При укладанні
шлюбу із ОСОБА_4 та у період з серпня по
листопад 2009 року у ОСОБА_8 психічні
розлади (органічне ураження головного
мозку судинного генезу,
психоорганічний синдром з вираженим
мне стичним зниженням та розладами
інтелекту) істотно впливали на його
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. Тобто на цей
період ОСОБА_5 не міг повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Отже, проведеною у справі експертизою
не зроблено висновку про абсолютну
неспроможність особи в момент
складання ним заповіту розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
лише стверджено, що існуючі на той час
порушення його психічної діяльності
істотно впливали на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, тобто, на цей період
ОСОБА_5 не міг повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Крім того, як вбачається з письмових
пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_3,
03.11.2009 р. до неї звернувся ОСОБА_5 з
проханням посвідчити заповіт на ім'я
позивача ОСОБА_2 та у зв'язку з хворобою
просив приїхати в лікарню. Коли вона
зустрілася із ОСОБА_5, він був у
здоровому розумі та в ясній пам'яті, на
її запитання відповідав чітко. Сказав,
що він усвідомлює, що робить, що це його
особисте бажання написати заповіт на
ОСОБА_2 Заповіт був прочитаний ОСОБА_5
та власноручно підписаний ним. Заповіт
складений на бланку нотаріальних
документів був виданий ОСОБА_5, а на
білому аркуші залишився у справах
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
Заповіт був посвідчений по місцю його
лікування за адресою: м. Київ, вул.
Госпітальна, 16, у військовому шпиталі №
408. В той же день заповіт був внесений в
спадковий реєстр та отриманий витяг
про реєстрацію в спадковому реєстрі №
48380847 від 03.11.2009 р.

Отже, у зв'язку з відсутністю доказів
про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в
момент складання ним заповіту від
03.11.2009 р. розуміти значення свої дій та
керувати ними суд відмовляє у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 203, 225, 392, 1216-1223, 1261, 1266-1270
ЦК України, ст.ст. 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про визнання заповіту
недійсним.

Повний текст рішення буде складено до
02.09.2014 р.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які були відсутні на
оголошенні рішення - з дня отримання
його копії.

Суддя: В. Я. Линник