АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6217/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Новік Д. І. Доповідач - Петренко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Романюк М.М., Болтунової Л.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області від 25 квітня
2014 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та
просив ухвалити рішення, яким стягнути
з відповідача на його користь суму
заборгованості за кредитним договором
№DNXRRX11870103 яка станом на 03 лютого 2014 року
становить 45 373 грн., яка складається із:
заборгованість по кредиту - 4593,22 грн.;
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 380,95 грн.;
заборгованість по комісії за
користування кредитом 823, 57 грн.; пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором 36 938,45 грн., а також штрафи
відповідно до п. 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 2136,81 грн. та
судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що 09 червня 2008 року між
ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 був
укладений договір № DNXRRX11870103 про
надання кредиту, згідно з яким остання
отримала на строк 24 місяці кредит на
загальну суму 6 239, 39 грн. з кінцевим
терміном повернення 09 червня 2010 року зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 12% на місяць, на суму
залишку заборгованості за кредитом.

В порушення ст..ст.526,527,530 ЦК України та
умов кредитного договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, а тому
станом на 03 лютого 2014 року має
заборгованість 45 373 грн..

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
квітня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Комерційний банк
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Комерційний
банк «ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити частково його
позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
09 червня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк"
та відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
укладений договір № DNXRRX11870103 про
надання кредиту, згідно з яким остання
отримала на строк 24 місяці кредит на
загальну суму 6 239, 39 гри. з кінцевим
терміном повернення 09 червня 2010 року зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 12,0 % на місяць, на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Як вбачається з тексту заяви про видачу
кредитної картки, строк дії картки
встановлено до лютого 2010 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом до відповідача.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

Згідно положень статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК України
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

З аналізу вище вказаних норм закону
випливає, що підставою для
застосування строку позовної давності
є заява сторони під час розгляду
справи.

Відповідно до положень п.2 постанови
Пленуму ВССУ № 7 від 07.02.2014 року «Про
внесення змін і доповнень до постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» постановлено пункт 31
викласти у такій редакції: « 31. При
застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи)».

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України, згідно
положень якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач до суду першої та
апеляційної інстанції із заявою про
застосування наслідків спливу
позовної давності не зверталася.

Колегія суддів вважає безпідставним
висновок суду першої інстанції про те,
що позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується судом незалежно від
наявності заяви сторони у спорі,
оскільки пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо відмови в
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду за
захистом свого порушеного права.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

Відповідно до ст.ст. 1050, 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Порушення
вищевказаних умов тягне за собою
встановлені наслідки порушення
договору позичальником.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливістю виконання ним грошового
зобов'язання.

Таким чином з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню
заборгованість у зв'язку з порушенням
зобов`язань за кредитним договором від
09 червня 2008 року в сумі 45 373 грн., яка
складається з:

- 4593,22 грн. - заборгованість за кредитом;

- 380,95 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом;

- 823,57 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом;

- 36938,45 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов»язать за договором;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2136,81 грн. - штраф (процентна складова).

Однак , оскільки у відповідності до
положень ч. 3 ст.. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду , якщо він значно
перевищує розмір збитків , колегія
суддів вважає за можливе зменшити
розмір пені за несвоєчасність
виконання зобов»язань за договором з
36938,45 грн. до 4000 грн. Всього слід
стягнути з відповідачки на користь
позивача - 12434,55 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Оскільки позовні
вимоги задовольняються на 27,42 % від
заявленої вимоги , стягненню підлягає з
відповідачки сума судових витрат - 186,62
грн. ( 453,73 грн. + 226,87 грн. = 680,60 : 100 х 27,42 % =
186,62 грн.)

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ст.309, 313 - 316 ЦПК
України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - задовольнити
частково.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
квітня 2014 року- скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
від 09 червня 2008 року в сумі 12434,55 грн.,
яка складається з:

- 4593,22 грн. - заборгованість за кредитом;

- 380,95 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом;

- 823,57 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом;

- 4000 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов»язать за договором;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2136,81 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" судові
витрати в загальному розмірі 186,62 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий - суддя
І.О.Петренко

Судді
Л.М.Болтунова

М.М.Романюк