Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/1937/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Невмержицький
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І.,
Матюшенка І.В.

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, звільнення
прибудинкової території та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
звільнення прибудинкової території, з
участю третьої особи без самостійних
вимог - Кочерівської сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 04 червня
2014 року,-

в с т а н о в и л а
:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з названим позовом.
В обґрунтування вимог зазначали, що
згідно договору дарування №1876 від
19.05.2007 року є власниками квартири
АДРЕСА_1. Біля будинку є земельна
ділянка, відносно якої ухвалою
Радомишльського районного суду від
26.08.2008 року була затверджена мирова
угода та встановлено порядок
користування нею. Оскільки відповідач
порушує їх право на користування
земельною ділянкою, просили усунути
перешкоди в користуванні проїздом,
шляхом звільнення прибудинкової
території, а саме: знесення огорожі з
погрібу та знесення паркану й воріт.

У січні 2014 року ОСОБА_3
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,
звільнення прибудинкової території. В
обґрунтування вимог зазначав, що
мировою угодою визначено порядок
користування земельною ділянкою, однак
позивачі за первісним позовом чинять
перешкоди у її користуванні. Просив
усунути перешкоди у користуванні
проїздом, шляхом звільнення
прибудинкової території, а саме: знести
металевий паркан.

Рішенням Радомишльського
районного суду Житомирської області
від 04 червня 2014 року у задоволенні
первісного та зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі,
поданій через представника ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати
рішення суду в частині відмови в
задоволенні їх позовних вимог та
постановити нове рішення про
задоволення їх позову. Вказують, що
судом не було взято до уваги, як доказ,
відповідь з відділу містобудування,
архітектури, житлово-комунального
господарства і будівництва та
цивільного захисту населення
Радомишльської РДА, в якій чітко
вказано, що ОСОБА_3 порушив межі проїзду
загального користування на спірній
земельній ділянці по АДРЕСА_1

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (ст. 16 ЦК
України).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

За загальними правилами
добросусідства, закріпленими
законодавцем у ст. ст. 103 - 109 ЗК
України, додержання правил
добросусідства є обов'язком власників
та землекористувачів земельних
ділянок, які мають обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам та
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдасться щонайменше
незручностей.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 є власником квартири
НОМЕР_1 цього будинку/а.с.9-12,34/.

Рішенням зборів уповноважених членів
колгоспу ім. 40-річчя Жовтня с. Кочерів
від 12 липня 1978 року, протокол №3
відведено під забудову жилого
4-квартирного будинку для спеціалістів
колгоспу земельну ділянку з
присадибного фонду колгоспу в розмірі
0,10га./а.с.49-50/.

З листа Кочерівської сільської ради
від 09.01.2014 року №14 вбачається, що
будь-яких рішень щодо виділення
земельної ділянки для будівництва
чотириквартирного будинку по АДРЕСА_1
сільською радою не приймалось, даними
про розмір та межі такої земельної
ділянки сільська рада не володіє/а.с.46/.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
земельна ділянка, яка знаходиться біля
будинку, не приватизована його
співвласниками і перебуває у
спільному користуванні, Кочерівською
сільською радою будь-яких рішень щодо
надання земельної ділянки у
користування чи у власність як
сторонам по справі так і іншим
співвласникам багатоквартирного
будинку не приймалось, будь-які межі в
натурі на земельній ділянці не
встановлювались.

Кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого порушеного
права /ч.1 ст.15 ЦК України/.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень
/ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України/.

З огляду на наведені норми
матеріального та процесуального права,
позивачі не довели, що діями
відповідача порушені їх права, а саме
того, що відповідачем чиняться
перешкоди у користуванні проїздом та
ним порушено межі земель загального
користування.

Посилання позивачів на лист відділу
містобудування, архітектури,
житлово-комунального господарства і
будівництва та цивільного захисту
населення Радомишльської РДА про те, що
внаслідок огорожі відповідачем свого
погребу звузився проїзд до будинку з
3,5м. до 2,8-3,0м. є безпідставними, оскільки
межі такого проїзду, виходячи із вимог
земельного законодавства, не
встановлювалися з підстав наведених
вище. Схема поділу земельної ділянки,
складена державним виконавцем за
наслідками мирової угоди сторін,
затвердженої ухвалою Радомишльського
районного суду від 26 серпня 2008 року, не
замінює необхідності виготовлення
компетентними органами усієї
документації у встановленому законом
порядку, пов"язаної з користуванням чи
володінням земельною ділянкою.

Окрім того, позивачі не довели, що
ширина проїзду близько 3-х метрів є
недостатньою для них. До того ж в суді
апеляційної інстанції відповідач
пояснив, що з іншого боку проїзду, у
спільному дворі, позивачі самовільно
спорудили огорожу, що також свідчить
про зменшення з їх боку ширини проїзду,
тобто відстані від їх огорожі до його
погреба.

Є безпідставними вимоги позивачів про
знесення паркану й воріт, які
розташовані вздовж дороги Овруч-Фастів
по АДРЕСА_1 оскільки з листа сільського
голови Кочерівської сільської ради від
10.06.2013 року /а.с.16/ та особистих пояснень
сільського голови в суді апеляційної
інстанції встановлено, що відповідач
спорудив паркан від дороги на місці
раніше існуючого старого паркану, а
встановлені ворота не закриваються на
замок, а мають звичайну внутрішню
завісу, яка не містить перешкод в
користуванні нею будь-яким
співвласником будинку. Позивачі цих
обставин не заперечили. Водночас
ОСОБА_1 пояснила, що їй важко
відкручувати завісу, а тому її
влаштовував варіант, коли воріт не
було. Такі доводи не можуть бути
підставою для задоволення вимог
позивачів в контексті вище наведених
положень закону та фактичних обставин
справи. До того ж як видно з фотографій,
які долучили до матеріалів справи
позивачі, через одну секцію огорожі від
воріт є хвіртка, яка може безперешкодно
використовуватись співвласниками
будинку при виході із спільного двору
на проїжджу частину дороги.

З огляду на наведене та керуючись ст. 308
ЦПК України рішення суду першої
інстанції в частині позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,
звільнення прибудинкової території
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову не
оскаржується, а тому апеляційним судом
не переглядається, що узгоджується з
вимогами ст.303 ЦПК України та
роз"ясннями, які містяться в абзаці
третьому пункту 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 жовтня 2008
року №12 „Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку".

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Радомишльського
районного суду Житомирської області
від 04 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді