КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 6/520/412/14
УХВАЛА

26.08.2014 року

Київський районний суд м.
Одеси в складі:

головуючого – судді
Петренка В.С.

при секретарі –
Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі подання
головного державного виконавця
Другого Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 про
визначення частки майна боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Другого
Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 звернувся з
поданням, в якому просить суд визначити
частку майна боржника – ОСОБА_3 у майні,
яким вона володіє спільно з іншою
особою – чоловіком ОСОБА_4, а саме ?
частину від транспортних засобів: LEXUS LX
470 д/н НОМЕР_1, MAZDA 3 д/н НОМЕР_2; 1/6 частини
квартири АДРЕСА_1, нежитлового
приміщення офісу-магазину № 511
(приміщення першого поверху) у будинку
№ 89 по вулиці Успенська, у м. Одесі.

Обґрунтовуючи вимоги
подання, державний виконавець
посилається на те, що на виконанні у
Другому Київському відділі державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції перебуває зведене
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчих лисів № 1512/13567/2012
виданих Київським районним судом м.
Одеси 08.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_3
користь ОСОБА_5 грошової суми у розмірі
480013,62 грн. та 2273,58 грн.

Державний виконавець також
вказує, що майно на яке можливо
звернути стягнення з метою погашення
суми боргу перед стягувачем, у боржниці
ОСОБА_3 відсутнє, однак державним
виконавцем в ході проведення
виконавчих дій було виявлено майно, яке
зареєстроване за чоловіком боржниці –
ОСОБА_6.

Так, за ОСОБА_4 зареєстровані
транспортні засоби LEXUS LX 470 д/н НОМЕР_1,
MAZDA 3 д/н НОМЕР_2, однак відповідно до
витягу з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна вказані транспортні
засоби є предметом договорів застави,
укладених із ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Банк Кредит-Дніпро».

Державний виконавець
зазначає, що відповідно до наданої
стягувачем довідки КП «ОМБТІ та РОН» за
ОСОБА_4 зареєстровано: 1/6 частина
квартири № 33 по вул. Лабораторна. 17. у м.
Одесі, квартира АДРЕСА_2, яка перебуває
в іпотеці, а також нежитлові приміщення
офісу-магазину № 511 (приміщення першого
поверху) у будинку № 89 по вулиці
Успенській у м. Одесі.

Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебувають у шлюбі, з посиланням на ст.
379 ЦПК України, ст.ст. 63, 70, 73 СК України
та ст. 52 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
судовому засіданні наполягав на
задоволенні подання.

Стягувач ОСОБА_5 у судовому
засіданні вимоги подання підтримав.

Представники ОСОБА_4, ОСОБА_3
у судове засідання з’явилися, проти
задоволення подання заперечували,
вказували на те, що транспортні засоби
LEXUS LX 470 д/н НОМЕР_1, MAZDA 3 д/н НОМЕР_2, як і
об’єкти нерухомого майна – 1/6 частини
квартири АДРЕСА_1, нежитлове приміщення
офісу-магазину № 511 (приміщення першого
поверху) у будинку № 89 по вулиці
Успенська, у м. Одесі не є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, а
тому частку ОСОБА_3 виділити неможливо.

Вислухавши пояснення державного
виконавця, стягувача ОСОБА_5,
представника боржниці ОСОБА_3, а також
представника ОСОБА_4, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні подання, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 13.06.2013 року позов ОСОБА_5
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_5 94541,76 грн. та 945,42 грн.
судових витрат, а також стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 480013,62 грн. та
2273,58 грн. судових витрат.

На примусове виконання вказаного
рішення Київським районним судом м.
Одеси були видані виконавчі листи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 рішення
суду було виконано, а виконавче
провадження щодо нього закінчено,
однак на виконанні у Другому
Київському відділі державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції перебуває зведене
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчих лисів № 1512/13567/2012,
виданих Київським районним судом м.
Одеси 08.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_3
користь ОСОБА_5 грошових сум у розмірі
480013,62 грн. та 2273,58 грн.

15.07.2013 року, державним виконавцем
прийнято постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Відповідно до акту державного
виконавця, боржниця за адресою,
зазначеною у виконавчому документі, а
саме: АДРЕСА_3, не мешкає, хоча згідно
довідки відділу адресно-довідкової
роботи ГУ ДМС України в Одеській
області, ОСОБА_3 зареєстрована за цією
адресою.

Згідно довідки УДАІ ГУМВС України в
Одеській області, за ОСОБА_3
транспортні засоби не зареєстровані.
Відповідно до довідки УПФУ у
Київському районі м. Одеси, боржниця на
обліку не перебуває та пенсію не
отримує. Відповідно до довідки КП
«ОМБТІ та РОН» та довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно за
ОСОБА_3 зареєстровано нерухоме майно, а
саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_4, яка
відповідно до відомостей з Єдиного
державного реєстру забором відчуження
об'єктів нерухомого майна, є предметом
іпотечного договору від 10.12.2008 року.

Згідно акту державного виконавця від
16.10.2013 року, боржниця ОСОБА_3 за адресою:
м. Одеса. АДРЕСА_5, не мешкає.

Відповідно до матеріалів виконавчого
провадження, земельні ділянки за
ОСОБА_3 не зареєстровані.

За таких обставин, майно на яке можливо
звернути стягнення з метою погашення
суми боргу перед стягувачем у боржниці
ОСОБА_3 відсутнє.

В ході проведення виконавчих дій, з
ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти у
розмірі 7000 грн., які розподілені
наступним чином: витрати виконавчого
провадження - 100 грн., виконавчий збір -
627,27 грн., борг на користь стягувача -
6272,73 грн.

29.05.2014 року, стягувачем ОСОБА_5 надано на
адресу відділу ДВС письмову заяву про
звернення стягнення на частку ОСОБА_3 у
спільному майні подружжя.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України питання про
визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами, вирішується судом за
поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що за чоловіком
боржниці ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зареєстровані
транспортні засоби, а саме: LEXUS LX 470 д/н
НОМЕР_1, MAZDA 3 д/н НОМЕР_2, однак
відповідно до витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
автомобіль НОМЕР_3 є предметом договору
застави б/н від З1.08.2007 року
(заставодержатель - ПАТ «УкрСиббанк»), а
автомобіль НОМЕР_4 перебуває у заставі
згідно договору № 280208-USD у ПАТ «Банк
Кредит-Дніпро» (т.1, а.с. 285-286).

Відповідно до листа ПАТ «УкрСиббанк»,
залишок боргу по кредитному договору,
укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_4, заставним майном по якому є
транспортний засіб MAZDA 3 д/н НОМЕР_2,
станом на 28.10.2013 року становить 3258,69
доларів США (т.1, а.с. 288).

ОСОБА_4 станом на 01.11.2013 року мав
заборгованість перед ПАТ «ОСОБА_7
Дніпро» в розмірі 78446,25 грн. (т.1, а.с. 287).

Частиною 3 статті 54 Закону України «Про
виконавче провадження», передбачено,
що для задоволення вимог стягувачів,
які не є заставодержателями, стягнення
на заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: якщо вартість предмета
застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю.

Заставна вартість автомобілю MAZDA 3,
визначена у п. 2.2. кредитного договору
та станом на 31.08.2007 року складала 126250
грн. (т.1, а.с. 319 на звороті). У п. 1.4 цього ж
договору зазначено, що кредит
надається для особистих потреб ОСОБА_4

Заставна вартість автомобілю LEXUS LX 470
визначена у п.1.6 договору застави та
станом на 28.02.2008 року складала 497425 грн.

Яким є розмір заборгованостей ОСОБА_4
перед ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Банк
Кредит-Дніпро», а також якою є ринкова
вартість вказаних автомобілів станом
на момент розгляду судом даного
подання суду невідомо, адже письмові
документи банків про заборгованість
ОСОБА_4 датовані жовтнем та листопадом
2013 року, акти актуальної експертної
оцінки цих автомобілів в матеріалах
справи відсутні. При цьому суд
враховує, що з моменту укладання
вказаних договорів пройшло сім років
та дійсна вартість автомобілів може
істотно відрізнятися від визначеної
сторонами у договорах їх заставної
вартості.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин суд не може
достовірно встановити, що дійсна
вартість предметів застави на сьогодні
перевищує розмір заборгованості
ОСОБА_4 перед заставодержателями - ПАТ
«УкрСиббанк» та ПАТ «Банк
Кредит-Дніпро», а тому подання в
частині визначення частки ОСОБА_3 у
транспортних засобах для можливості
звернення на них стягнення державним
виконавцем задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 60 СК України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, згідно із частиною
першою статті 61 Сімейного кодексу
України, може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею,
ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час
шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду".

З розпорядження органу приватизації
від 05.01.2004 року (т.1, а.с. 311), а також
свідоцтва про право власності на житло
від 05.01.2004 року (т.1, а.с. 316 на звороті)
вбачається, що ОСОБА_4 одержав у
власність 1/6 частини квартири АДРЕСА_1
внаслідок приватизації, а тому ця
частка квартири належить йому на праві
особистої приватної власності, не є
спільним сумісним майном подружжя
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України,
отже виділити частку ОСОБА_3 в цьому
майні неможливо.

В інформаційній довідці з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 10.03.2014
року зазначено, що ОСОБА_4 належить
нежитлове приміщення офісу-магазину №
511 (приміщення першого поверху) у
будинку № 89 по вулиці Успенська, у м.
Одесі на підставі свідоцтва про право
власності від 24.11.2008 року, виданого
Виконавчим комітетом Одеської міської
ради (т.1, а.с. 291 на звороті), однак дане
свідоцтво в матеріалах справи
відсутнє, а тому суд не може встановити
на підставі якого розпорядчого акту,
або взамін якого правовстановлюючого
документу зазначене свідоцтво
видавалося ОСОБА_4

Таким чином, встановити факт
належності вищевказаних нежитлових
приміщень подружжю ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності як на
спільне майно подружжя суд не може.

Підсумовуючи вищенаведене, подання
головного державного виконавця
Другого Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 про
визначення частки майна боржника
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 379 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного
державного виконавця Другого
Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 про
визначення частки майна боржника –
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси
протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

Суддя

Пе
тренко В. С.