Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1781/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бондаренко А. А.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.08.2014 Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючої судді
Дьомич Л.М.

суддів
Єгорової С.М.; Франко В.А.

з участю секретаря
Діманової Т.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ульяновського
районного суду Кіровоградської
області від 03 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання малолітнього
сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ?
частки з усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше встановленого
мінімуму щомісяця для дитини
відповідного віку, починаючи стягнення
з 08 листопада 2010 року і до досягнення
сином повноліття. В ході розгляду
справи позивач збільшила розмір
позовних вимог з 1/ 4 до 1/2 частини всіх
видів заробітку (доходу) відповідача,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку на одну
дитину щомісячно, починаючи стягнення
з 08 листопада 2010 року і до досягнення
сином повноліття.

В обґрунтування вимог зазначила, що з
2006 року проживала разом з ОСОБА_2 в
незареєстрованому шлюбі. Мають
спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У
2008 році відповідач залишив сім'ю.
Дитина є інвалідом дитинства, проживає
разом з матір'ю та перебуває лише на її
утриманні. Відповідач матеріально не
допомагає та участі в утриманні дитини
не бере, тобто ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків.

Певний час відповідач
погоджувався сплачувати аліменти
добровільно, протягом декількох
місяців надсилав поштові перекази.

На підставі ст. 191СК України
ОСОБА_3 просила стягнути аліменти за
минулий період починаючи з 08 листопада
2010 року.

Рішенням Ульяновського районного суду
Кіровоградської області від 03 березня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця Російської Федерації
Хабаровського краю, м. Совєтская Гавань
на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання дитини - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх
видів його заробітку (доходу), але не
менше 30 % одного прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку
щомісячно.

Стягування розпочато з 08.11.2010 року та
визначено до повноліття ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3
витрати на правову допомогу у розмірі
533 (п'ятсот тридцять три) грн. 33 коп. та
на користь держави судовий збір в сумі
114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
часткове задоволення позовних вимог.
Зазначає, що суд першої інстанції
приймаючи рішення не повно з'ясував
обставини, що мають істотне значення
для справи, неправильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права.

Відповідач про час і місце слухання
справи повідомлений належним чином, в
засідання не з'явився (а.с.119).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України
передбачено, що неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі
належним чином повідомлених про час та
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3, дослідивши письмові
докази по справі, перевіривши рішення
суду у межах доводів апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідач є працездатною особою,
проте не виконує встановленого ст.180
Сімейного Кодексу України
батьківського обов'язку утримувати
свою малолітню дитину до досягнення
нею повноліття, яка є інвалідом
дитинства та потребує матеріальної
допомоги.

Судом першої інстанції, встановлено, що
згідно копії свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.4).

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Ульяновської міської ради
Кіровоградської області № 2379 від 08
жовтня 2012 року ОСОБА_3 проживає за
адресою АДРЕСА_1, разом з нею проживає
її малолітній син ОСОБА_4 (а.с.5).

Позивач отримує державну соціальну
допомогу в розмірі 706 грн. на ОСОБА_4, як
на дитину інваліда, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_2 виданого
Ульяновською УПСЗН (а.с.6).

ОСОБА_4 перебуває на диспансерному
обліку у лікаря ендокринолога у зв'язку
із захворюванням на цукровий діабет,
тип 1, дитячий, важка форма та потребує
постійного амбулаторного та
періодичного стаціонарного лікування,
що підтверджується довідкою
Ульяновської районної поліклініки № 48
від 04 лютого 2014 року (а.с.32).

Згідно Інформаційних карт санаторія
«Березовий гай» ПрАТ «Миргородкурорт»
ОСОБА_4 знаходився на
санаторно-курортному лікуванні у
вказаному санаторії з 15 вересня 2012 р. по
08 жовтня 2012 р. та з 06 серпня 2013 р. по 29
серпня 2013 р. (а.с.33;40).

Малолітній ОСОБА_4 перебував на
стаціонарному лікуванні в інституті
ендокринології та обміну речовин імені
В.П.Комісаренка з 05 жовтня 2010 р. по 13
жовтня 2010 р., з 14 березня 2011 р. по 19
березня 2011 р., з 23 липня 2012 р. по 27 липня
2012 р., з 25 червня 2013 р. по 01 липня 2013 р. та
з 25 липня 2013 р. по 13 серпня 2013 р., що
підтверджується виписками з історії
хвороби стаціонарного хворого
ОСОБА_4(а.с.35-39;а.с.41-42).

Для лікування сина ОСОБА_3 згідно
накладної: б/н від 22.04.2010 року придбала
глюкометр, тест смужки, ланцети
вартістю 2675 грн. 00 коп., згідно
накладної б/н від 10.06.2010 р. придбала
тест смужки вартістю 1950 грн. 00
коп.,згідно накладної б/н від 05.10. 2010 р.
придбала тест смужки вартістю 2145 грн. 00
коп., згідно накладної б/н від 02.10.2010 р.
придбала тест смужки вартістю 1950 грн. 00
коп., згідно накладної б/н від 06.04.2011 р.
придбала ваги та тест смужки вартістю
1045 грн. 00 коп., згідно накладної б/н від
05.02.2011 р. придбала тест смужки вартістю
1980 грн. 00 коп., та згідно накладної б/н
від 02.12.2010 р. придбала тест смужки
вартістю 1560 грн. 00 коп. (а.с.43-49).

Відповідно наданого витягу з руху
коштів платіжної картки ПАТ КБ
«ПриватБанк» ОСОБА_3 на картку
позивача від ОСОБА_2 за період з 11
січня 2011 р. по 19 вересня 2011 р. надійшло 12
зарахувань грошових коштів на загальну
суму - 2991 грн., за період з 08 січня 2014 р.
по 10 лютого 2014 р. надійшло 3 зарахування
грошових коштів на загальну суму - 2587
грн. (а.с.50-62).

Заперечуючи проти заявлених вимог та
висновків суду першої інстанції
відповідач вказує, що є батьком
малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_3 (а.с.20). Згідно
наданої довідки № 1-2/1 від 24 лютого 2014
року ОСОБА_2 з лютого 2014 року працює у
товаристві з обмеженою
відповідальністю «Максіона» на посаді
менеджера із збуту та його посадовий
оклад становить 2500 грн. на місяць
(а.с.26).

Відповідно до ст.180 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття, причому відповідно до ч.1
ст.191 Сімейного кодексу України,
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Згідно із ст. 181 СК України,
за рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

В порядку ст. 182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідні роз'яснення надані і в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», відповідно до
яких вирішуючи питання щодо аліментів,
суд повинен ураховувати: стан здоров'я,
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність в
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, повнолітніх дочки, сина, або
інші обставини, що мають істотне
значення.

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено,
що мінімальний розмір аліментів на
одну дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, на підставі повно і
всебічно досліджених доказів, з
дотриманням норм процесуального права
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач як батько малолітнього
ОСОБА_4, який є інвалідом дитинства та
потребує значних витрат на лікування, а
також те, що хвора дитина потребує
постійного догляду, який здійснює
матір, зобов'язаний сплачувати
аліменти в розмірі 1/3 частини
заробітку (доходу). Також при вирішенні
спору врахований факт, що матеріальна
допомога на утримання малолітньої
дитини відповідачем здійснювалася
нерегулярно, що підтверджується
витягом з реєстру руху коштів на
платіжній картці позивача, згідно якої
на протязі останніх трьох років
грошові кошти відповідачем
перераховувались у 2011 році та у 2014 р.

При визначенні розміру
аліментів судом у відповідності до ст.
182 СК України, враховано матеріальне
становище відповідача, що він є
здоровою працездатною особою, його
ставлення до заявлених вимог,
врахована наявність ще однієї
малолітньої дитини, з матір'ю якої живе
однією сім'єю. . Доводи відповідача, що
на його утриманні знаходиться дружина
є безпідставними, оскільки це стороною
не доведено, даних про її
непрацездатність суду не надано, а
відповідно до поданої відповідачем
довідки ОСОБА_7 працює директором
товариства з обмеженою
відповідальністю «Максіона».

Щодо витрат на правову допомогу розмір
якої не визнається відповідачем, то
згідно матеріалів справи правову
допомогу на підставі ч.4 ст.42 ЦПК
України позивачу надавав адвокат
ОСОБА_8(а.с.70-71).

Відповідно до ст. 56 ч. 1 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року N 590 "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави"
затверджені граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних із
розглядом цивільних та
адміністративних справ і зазначено, що
граничний розмір не перевищує суму, що
обчислюється, виходячи з того, що особі
виплачується 40 % розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

ОСОБА_3 документально підтверджено
понесені нею витрати на правову
допомогу та надано квитанцію про
оплату витрат на правову допомогу
адвокату ОСОБА_8 у розмірі 800 грн. (а.с.75).

Судом першої інстанції стягнуто на
користь позивача 533, 33 грн.
відшкодування таких витрат і
позивачем рішення в цій частині не
оскаржено.

Розмір аліментів на утримання
малолітнього сина, який визначений
судом, відповідає встановленим судом
обставинам справи, наданим доказам та
вимогам СК України. Рішення суду першої
інстанції в частині розміру аліментів
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстави для його скасування
відсутні.

Але колегія суддів не погоджується з
рішенням суду в частині стягнення
аліментів за минулий час.

Згідно ч.2 ст. 191 СК України аліменти
за минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати.

Позивачем крім показів допитаних в
суді першої інстанції свідків, не
доведено належними та допустимими
доказами, що нею вживалися заходи для
одержання аліментів з відповідача, але
вона не могла їх отримати у зв'язку з
ухиленням останнього від їх сплати,
тому через недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, рішення в цій
частині підлягає зміні відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України.

З позовною заявою ОСОБА_3 звернулася до
суду першої інстанції 12 листопада 2013
року (а.с.1-2). Тому, саме з цього часу
підлягають стягненню аліменти на
користь позивача на утримання
малолітньої дитини, а не з 08 листопада
2010 року, як зазначено в рішенні суду.

Неправильне застосування судом норм
матеріального права, відповідно до
ст.309 ЦПК України є підставою для
зміни рішення суду першої інстанції в
апеляційному порядку і зміни дати, з
якої з відповідача підлягають
стягненню аліменти на утримання сина.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст.
314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Змінити рішення Ульяновського
районного суду Кіровоградської
області від 03 березня 2014 року в частині
дати стягнення аліментів з 08 листопада
2010 року визначивши дату стягнення
аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця Російської Федерації
Хабаровського краю, м. Совєтская Гавань
на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання дитини - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх
видів його заробітку (доходу), але не
менше 30% одного прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку щомісячно
з 12.11.2013 року.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді