інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/3108/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

21 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів
Таргоній Д.О., Антоненко В.І.

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 березня 2014 року
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося з вказаним позовом до суду
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору № SAMDN1107 від 02
червня 2004 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2000 доларів США у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 21,96%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання
за договором виконав у повному обсязі,
а саме надав відповідачу кредит у
розмірі, встановленому договором.
Договором передбачено порядок та умови
погашення кредиту, погашення
заборгованості за кредитним лімітом,
сплата нарахованих за період
користування кредитом відсотків, за
перевитрати платіжного ліміту, комісії
за користування кредитом та інших
витрат на умовах, передбачених дійсним
договором.

Відповідач не надав своєчасно банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов договору. У зв'язку
із зазначеними порушеннями зобов'язань
за кредитним договором, станом на 31
серпня 2013 року ОСОБА_2 має
заборгованість у розмірі 7311,16 доларів
США, що складається із заборгованості
за кредитом - 2003,04 доларів США,
заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 5308,12 доларів
США.

Враховуючи викладене позивач просив
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором на загальну
суму 7311, 16 доларів США.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк»
подало апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що строк дії платіжної картки, що є лише
засобом, за допомогою якого
здійснюється ініціювання переказу та
отримання коштів з карткового рахунку
відповідача, не є тотожним строку дії
договору.

Крім того, суд першої інстанції залишив
поза увагою те, що згідно п. 9.2. спірного
кредитного договору, договір діє
необмежений період часу. Тобто договір
щорічно автоматично лонгується, а тому
є чинним.

Враховуючи те, що договір може бути
розірваний за заявою однієї із сторін
договору, що не було зроблено ні
позивачем, ні відповідачем, то договір
вважається чинним, а тому позивач
звернувся до суду в межах позовної
давності.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі позивач просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
02 червня 2004 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено
договір № SAMDN1107 про відкриття
картрахунку і обслуговування
платіжної картки.

Відповідно до умов цього договору
ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000
доларів США у вигляді встановленого
ліміту на універсальну кредитну
картку, з базовою відсотковою ставкою
за кредитним лімітом на момент
підписання договору 1,83% на місяць із
розрахунку 360 грн. на рік. Термін дії
кредитного ліміту відповідає дії
картки. Погашення заборгованості за
кредитним лімітом і відсоткам
здійснюється щомісячно платежами в
розмірі 7% залишку заборгованості за
кредитним лімітом на кінець звітного
місяця. Період здійснення платежів -
місяць наступний за звітним.

Як вбачається із п. 1.1. договору від 02
червня 2004 року, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями -
«погашення заборгованості за
кредитним лімітом і відсотках
здійснюються щомісячними платежами в
розмірі 7% від залишку заборгованості
за кредитним лімітом на кінець
звітного місяця. Період здійснення
платежів - місяць, який слідує за
звітним». Отже, поряд зі встановленням
строку дії договору сторони встановили
і строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Як вбачається з пункту 1.1. договору від
02 червня 2004 року строк дії кредитного
ліміту відповідає строку дії картки,
визначеному у 2 роки, тобто, до 2 червня
2006 року. Проте, поза межами строку дії
кредитної картки сторони продовжили
реалізовувати договірні
правовідносини.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості, яка долучена до
матеріалів позову, заборгованість зі
сплати за кредитним лімітом і
відсотками за користування грошовими
коштами вперше виникла 29 жовтня 2004
року, що давало підставу позивачеві
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права.

З 30 квітня 2007 року прострочена
заборгованість стала стабільною із
тенденцією до збільшення. 30 квітня 2009
року прострочена заборгованість
перебільшила суму кредитного ліміту,
погашення заборгованості не
здійснювалось із березня 2009 року.

Таким чином, відмовляючи у
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що позов
поданий поза межами позовної давності.
Крім того представник позивача
погодився із тим, що від 30 квітня 2009
року у ПАТ «КБ «ПриватБанк» з'явилось
право на звернення до суду, а відтак
отримав право на звернення до суду.
Відповідно перебіг строку позовної
давності почався 30 квітня 2009 року і
завершився 30 квітня 2012 року. Зазначене
свідчить про те, що позивачем пропущено
трирічний строк позовної давності.
Одночасно ним не заявлено клопотання
про поновлення строків та не надано
суду доказів поважності пропуску
строків позовної давності.

Судова колегія погоджується
із такими висновками суду виходячи із
наступного.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Згідно
із нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Відповідно до
вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одним із видів
порушення зобов'язання є прострочення -
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк. При цьому в
законодавстві визначаються різні
поняття як «строк дії договору», так і
«строк (термін) виконання зобов'язання»
(ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України
зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст.
1050 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові - ч. 4 ст.
267 ЦК України. Перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.

За правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. З урахуванням
особливостей конкретних правовідносин
початок перебігу позовної давності
пов'язаний з певними юридичними
фактами та їх оцінкою управомоченою
особою. Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання - ч. 5 ст. 261 ЦК
України.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку. Для обчислення
позовної давності застосовуються
загальні положення про обчислення
строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК
України. При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи - ст. 261 ЦК України. За змістом
цієї норми початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

З врахування наведених норм права суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що право
вимоги у позивача до відповідача
виникло у квітні 2009 року і він цим
правом не скористався, з позовом в
межах позовної давності до суду не
звернувся. Та обставина, що договір не
припинив свою дію, не спростовує
висновків суду в тій частині, що право
вимоги у позивача виникло ще до
закінчення дії договору і закінчилось
в квітні 2012 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: