Справа № 159/4434/14-ц
Провадження № 2/159/996/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
21 серпня 2014 року
Ковельський міськрайонний
суд Волинської області

складі : головуючого-судді
Бондара В.М.

з участю:секретаря
Рижко О.М.

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4
(ОСОБА_5)

розглянувши у судовому засіданні в м.
Ковелі цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу
грошових коштів за договором
побутового підряду за не виконання
зобов'язання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_5 про стягнення боргу
грошових коштів за договором
побутового підряду за не виконання
підряду. На обґрунтування своїх вимог
вказав на те, що він 24.12.12012 року замовив
ОСОБА_5 виготовлення з її матеріалу 4-х
дверей з коробками зі строком
виконання до 10.01.2013 року. Однак,
підрядник у домовлений строк не
виконала взятих на себе зобов'язань,
тому він неодноразово телефонував їй з
вимогою виготовити двері. Лише 08.02.2013
року відповідач своїм транспортом
доставила троє дверей до його будинку,
а розсувні двері нею не були
виготовлені. За вказані двері було
сплачено в загальному 9 600 гривень.
Ввечері того ж дня було виявлено, що
коробки і двері нижче дверних пройомів,
приблизно на десять сантиметрів. На
слідуючий день відповідач прибула до
їх будинку і переконалася у
неналежному виконанні замовлення та
зобов'язалася виправити допущені
недоліки до 01.03.2013 року. Свої обіцянки
вона в подальшому не виконала тому він
вимушений був звертатися в
правоохоронні органи, які йому
порадили звертатися до суду для
захисту своїх прав у цивільному
порядку. Просить стягнути з ОСОБА_5 на
його користь кошти в сумі 19 500.00
гривень, в тому числі: 9 600 гривень
сплачених відповідачу за виконану
роботу, 5 000 гривень, як завдаток та 4 900
гривень додаткові витрати на іншого
підрядника, а також розмір понесених
ним судових витрат.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
свої позовні вимоги підтримав повністю
та просить їх задовольнити з
викладених підстав. Пояснив суду, що
він проводив ремонтні роботи у своєму
будинку, тому домовився з ОСОБА_6, що той
виготовить йому міжкімнатні двері, так
як його вироби він бачив раніше і вони
йому сподобалися. 24.12.2012 року ОСОБА_6
приїхав до їх будинку разом з ОСОБА_5,
яку назвав чи своєю дружиною, чи
бухгалтером. Він з ОСОБА_6 проводили
заміри пройомів під майбутні двері, при
цьому ОСОБА_6 називав розміри, а ОСОБА_5
їх записувала. Він особисто не звіряв
правильність замірів та записів. Потім
вони переглянули каталоги зразків
дверей та замовили, які їм сподобалися,
при цьому сплатили п'ять тисяч гривень
завдатку. Будь-яких письмових угод вони
не укладали. У обумовлені строки їх
замовлення виконано не було, тому вони
почали телефонувати та зустрічатися з
ОСОБА_5 тому що зрозуміли, що вона взяла
завдаток і повинна відповідати за
належне виконання домовленості.
Остання не відмовлялася від своїх
зобов'язань та пояснювала, що на
новорічні свята її робітники запили,
тому не можуть виконати замовлення. Він
з дружиною та іншими особами
неодноразово їздив в м. Ковель по місцю
проживання відповідача, де остання
показувала коробки і двері, вони
узгоджували колір і фурнітуру,
підбирали скло. 13.02.2013 року відповідач
зі своїм працівником привезла їм троє
дверей. Вони оглянули їх та будь-яких
претензій до форми і якості виконаної
роботи не було, тому вони ще уплатили 400
доларів США в рахунок повного
розрахунку. Ввечері він заніс одні
двері в будинок і виявив, що вказані
двері виготовлені менших розмірів по
висоті, у зв'язку з чим над дверима була
щілина в 10-15 сантиметрів. Про даний факт
він відразу повідомив по телефону
відповідача, яка на слідуючий день
приїхала до їх та погодилася з тим, що
двері виготовлені не по розмірах
дверних пройомів, тому сказала, що
усуне вказаний недолік, при цьому
забрала із собою всі дверні коробки.
Однак в подальшому свої обіцянки не
виконала, почала уникати зустрічі з
ними, а потім відмовилася щось
виправляти, забирати двері, або
повертати гроші, мотивуючи тим, що вона
двері поставила обумовленої якості та
комплектації, а за дверні пройоми вона
ніякої відповідальності не несе. На
даний час він хоче, щоб відповідачка
забрала свої двері, які він
відмовляється використовувати,
оскільки поставив інші від іншого
підрядника, а йому повернула сплачену
ним суму грошей за ці двері, завдаток у
подвійному розмірі та витрати на
замовлення дверей у іншої особи.

Представник позивача позов підтримав
повністю та просить його задовольнити
повністю, вважає, що відповідач не
виконала взяті на себе зобов'язання,
поставила товар, який не відповідає
замовленому, оскільки надані двері по
своїй висоті нижче існуючих дверних
пройомів, а тому їх використання в
будинку позивача є неможливим.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позов не визнала та просить відмовити у
його задоволенні, оскільки вважає, що
вона надала позивачу товар замовленої
якості та комплектації, а тому позовні
вимоги є безпідставними. Пояснила суду,
що до неї та ОСОБА_6 звернулися позивач
та його дружина з пропозицією
виготовити в їх будинок міжкімнатні
двері. Вони приїхали до змовників для
замірів, однак виявили, що в будинку
проводиться ремонт, була відсутня
підлога, не відремонтовані стіни та
стеля. Отвори для майбутніх дверей в
три кімнати були в наявності, хоча були
різних розмірів, як по висоті, так і по
ширині. В кімнату, де мали бути
розсувні двері, взагалі отвору під
майбутні двері не було і його мав
зробити сам замовник. Між ними було
домовлено, що вони виготовлять коробки
до дверей, а замовник під ці коробки
буде обладнувати отвори. Після
виготовлення коробок для дверей, вона
зателефонувала замовникам і ті
приїхали до неї та провели заміри цих
коробок. Потім були виготовлені двері і
все вона доставляла до замовників, які
були задоволені і ніяких претензій не
висловлювали. Потім замовник
зателефонував їй і повідомив, що двері
по висоті менших розмірів. Вона відразу
виїхала на місце та переконалася, що
отвори під двері дійсно по висоті
більші за виготовлені коробки і двері,
але це є причиною неправильного
вирізання отворів, оскільки будинок
старий і побудований з дерев, тому при
вирізанні отворів знімалися повністю
вирізані куски брусів. Вказаний
недолік легко усувався, тому вона за
проханням замовника своїм автомобілем
возила гіпсокартон для завершення
ремонту. За виконану роботу вона
отримала від замовника обумовлену суму
8 260 гривень, тому вона не має наміру
забирати назад двері чи повертати
отримані гроші, а також оплачувати
роботу іншого майстра, у якого позивач
пізніше виготовив інші двері.
Заперечує, що вона погодилася про
виконання замовлення до 10.01.2013 року,
оскільки вона при прийнятті
замовлення, в кінці грудня 2012 року,
відразу повідомила замовникам, що її
підприємство на новорічні та різдвяні
свята не буде працювати до 20 січня, з
чим замовники погодилися та не
настоювали на конкретних строках,
оскільки не знали скільки часу у них
буде проводитися ремонт.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
підтвердила, що позивач з дружиною і
іншими особами неодноразово приїздили
до її дочки ОСОБА_5 та оглядали двері і
коробки до них, узгоджували деталі.
Після виготовлення дверей вона з
дочкою возила їх в смт. Луків, де
позивач прийняв привезені двері з
коробками, оглянув їх та ніяких
претензій не мав. Які були домовленості
між позивачем і її дочкою, їй не відомо.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8
суду надала показання, які аналогічні
показанням позивача у цій справі.

Допитані в якості свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 суду пояснили,
що вони бачили, як відповідач з
невідомим чоловіком 24.12.2013 року
приїздили до позивача, проводили
заміри дверних пройомів для
виготовлення майбутніх дверей, а коли
привезли виготовлені двері, то
виявилося, що вони виготовлені менших
розмірів по висоті, ніж були пройоми.
Які конкретно домовленості мав позивач
і з ким, їм достовірно не відомо. На
даний час в будинку стоять двері, які
виготовив інший виробник.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
його представника, відповідача,
свідків та дослідивши письмові
матеріали справи, приходить до
слідуючого висновку.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає справи у межах заявлених
вимог та на підставі доказів сторін.

У відповідності до ст.11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є, договори та інші правочини.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Судом встановлено, що дійсно між
позивачем та відповідачем склалися
відносини, згідно яких ОСОБА_2 замовив у
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 четверо міжкімнатних
дверей, однак будь-яких письмових
договорів вони не укладали, як і не
визначили чітко розміри дверей, строки
виконання замовлення, оплату та
відповідальність за порушення
домовленості. В процесі виконання
замовлення сторони неодноразово
зустрічалися та узгоджували деталі
замовлення. Тому позивачі мали
можливість звернути увагу на те, що
дверні коробки та дверні полотна
виготовлені під одну висоту, але з усім
погоджувалися. Як слідує із наданих
позивачем фотознімків, що не всі дверні
пройоми були звільнені від попередніх
дверей, а тому суд вважає, що заміри
проводилися неточно, а приблизно, що
могло вплинути на правильність вимірів
та висоту виробу.

Суд вважає, що є немотивованими
твердження сторони позивача про
неправильні розмірі дверей
виготовлених відповідачем по його
замовленню, оскільки позивач не може
довести, які саме розміри дверей
замовлялися, в чому їх невідповідність
розмірам і яким саме. Суд вважає
надуманими твердження позивача, що
його дверні пройоми для майбутніх
дверей були незмінних розмірів, як на
час проведення замірів, так і на час
привезення виготовлених дверей. Під
час розгляду справи достовірно
встановлено, що на час проведення
замірів, ремонт в будинку проведений не
був, були не відремонтовані стеля і
стіни, була відсутня підлога, не всі
дверні пройоми були звільнені від
старих дверей. При таких обставинах суд
приходить до висновку, що дійсно на час
проведення замірів не було достатніх
параметрів для точних замірів отворів
під майбутні двері. Позивач чи члени
його сім'ї при замовленні не вказували
яка мінімальна висота дверей повинна
бути, з порогами чи без порогів повинні
виготовлятися дверні коробки, товщина
та ширина цих коробок.

При таких обставинах суд не приймає до
уваги претензії позивача до
відповідача в частині не співпадання
висоти дверей із залишеними отворами,
оскільки відповідач не був
відповідальний за розміри дверних
отворів, а замовлення позивача він
виконував по спільному узгодженні.

Як встановлено під час судового
розгляду справи, що пройоми для
майбутніх дверей на час замірів не мали
чітких контурів, а тому на думку суду,
відповідач не може нести
відповідальності за отвори, які мав
оздобити позивач. Суд погоджується з
позицією відповідача, що вона
виготовляла розміри дверних коробок по
узгодженню з позивачем, надала ці
коробки до закінчення ремонту, а тому
позивач мав реальну можливість
встановити дверні коробки та закінчити
ремонт навкруги їх.

Разом з тим, як на час отримання
виготовлених дверей так і до цього часу
позивач не може надати докази того, що
отримані від відповідача двері по
своїй якості чи розмірам не відповідає
замовленню.

Положеннями ст. 853 ЦК України визначено,
що замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» недолік -
будь-яка невідповідність продукції
вимогам нормативно-правових актів і
нормативних документів, умовам
договорів або вимогам, що
пред'являються до неї, а також
інформації про продукцію, наданій
виробником (виконавцем, продавцем).

Стаття 1 Закону визначає поняття
істотний недолік - як недолік, який
робить неможливим чи недопустимим
використання товару відповідно до його
цільового призначення, виник з вини
виробника (продавця, виконавця), після
його усунення проявляється знову з
незалежних від споживача причин і при
цьому наділений хоча б однією з
нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад
чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж
передбачено договором.

Суд вважає, що в ході розгляду справи
встановлено те, що виявлений позивачем
недолік не є істотним в розуміння ст. 1
Закону України «Про захист прав
споживачів», однак є недоліком, який
може бути усунений.

Отже суд вважає, що позивачем не
доведено, що існують недоліки товару,
який ним замовлявся, тому суд приходить
до висновку про належне виконання
відповідачем умов договору та надання
позивачу товару обумовленої
комплектації, що не дає права позивачу
відмовитися від такого товару.

Позивачем не надано і в судовому
засіданні не здобуто доказів, що у
виготовлених дверях виявлені недоліки,
які не можна усунути, виявлені
недоліки, усунення яких пов'язано з
непропорційними витратами або
затратами часу, виявлені недоліки, які
виявилися неодноразово чи з'являлися
знову після їх усунення, тобто, що має
місце істотне порушення вимог щодо
якості товару. А оскільки позивачем не
доведено, що відповідачем істотно
порушені вимоги щодо якості товару, то
він не може вимагати повернення
сплаченої за товар грошової суми.

Таким чином, позивачем не доведені
вказані обставини, а відповідно до
засад змагальності цивільного процесу
це є його обов'язком, чим ним не
виконано вимоги ст.10 Цивільного
процесуального Кодексу України.

Вимоги позивача про задоволення його
вимог про відшкодування додаткових
витрат пов'язаних з оплатою роботи
іншого підрядника носять похідний
характер від первинних вимог, залежать
від задоволення чи незадоволення
первинних вимог позивачу. Позивачем
суду не надано жодного доказу про
замовлення дверей у іншого підрядника,
отримання виконаного замовлення та
його оплату, тому вказані вимоги є
невмотивованими, у зв'язку з чим не
можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ст. 863 ЦК України
визначено, що до вимог щодо
неналежності якості роботи, виконаної
за договором підряду, застосовується
позовна давність в один рік. Тобто,
позивачем дану позовну заяву подано за
збігом строків позовної давності,
оскільки він дізнався про порушення
своїх прав у лютому 2013 року, а звернувся
до суду про захист порушеного права в
липні 2014 року.

Отже, на час вирішення справи в суді,
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами факту поставки
відповідачем неякісного товару за
усною домовленістю, а тому у
задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України, понесені судові витрати слід
залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу
грошових коштів за договором
побутового підряду за не виконання
зобов'язання.

Судові витрати залишити за
позивачем.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
шляхом подачі скарги про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий: В. М. Бондар