УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» про стягнення відсотків
за депозитним договором та трьох
процентів річних за касаційною скаргою
ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5,
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 27 листопада
2013 року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 22 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він є сином ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Він є єдиним спадкоємцем
свого батька, який прийняв спадщину. На
початку 2011 року він знайшов договір,
який був укладений між його батьком та
АКБ «Форум» з приводу розміщення
тимчасово вільних коштів в сумі 40 тис.
дол. США. З метою з'ясування інформації
про стан вкладу батька він звернувся до
банку з відповідним листом. Відповідач
листом повідомив, що він нібито
особисто отримав указаний вклад ще 2
квітня 2001 року. При цьому до листа
додали доручення вкладника ОСОБА_4 на
його ім'я, що містило також і
розпорядження на ім'я останнього, його
заяву від 2 квітня 2001 року про закриття
депозитного рахунку, а також видаткові
касові ордери від 2 квітня 2001 року про
отримання ним коштів у розмірі 40 042,00
дол. США. У зв'язку зі спором щодо
повернення депозитного вкладу та
відсотків ОСОБА_4 звернувся до суду з
відповідним позовом, та рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 7 листопада 2012 року (яке набрало
законної сили) було стягнуто з ПАТ Банк
«Форум» на його користь суму
депозитного вкладу та відсотки у
розмірі 40 042,00 дол. США. Посилаючись на
те, що на підставі його заяви від 2
квітня 2011 року про закриття
депозитного рахунку в доларах США банк
повинен був закрити рахунок та видати
вклад та нараховані відсотки ОСОБА_6
або йому, як уповноваженій вкладником
особі. Натомість відповідач, списавши
вклад та відсотки за підробленими
документами, фактично не вчинив дій,
спрямованих на розірвання договору. З
урахуванням викладеного позивач
просив суд стягнути з відповідача 730
дол. США процентів за депозитним
вкладом за період з 2 квітня 2001 року і до
закінчення дії договору - 14
червня 2001 року, 1 561,24 дол. США 3% річних за
час прострочення виконання його вимоги
про повернення вкладу та сплату
відсотків від 31 січня 2011 року.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 27 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
22 січня 2014 року змінено рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 27 листопада 2013 року в частині
визначення судом мотивів відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
виключено із мотивувальної частини
рішення посилання на ст. ст. 598, 608, 1058, 1070,
1073 ЦК України. У решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій
представником, ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди, вирішуючи спір, на підставі
доказів наданих сторонами й належним
чином оцінених судом (ст. 212 ЦПК
України), дійшли правильного висновку
про те, що позивачем не доведено, що дії
банку щодо закриття рахунку за
договором на підставі поданої ним
заяви не відповідають Статуту та
Правилам банку виданим у встановленому
порядку відповідно до положень ст. 384 ЦК
УРСР та Інструкції про порядок
відкриття банками рахунків у
національній та іноземній валюті.
Доводи позивача про те, що він не
підписував заяву про закриття рахунку
належними доказами не підтверджені.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 27 листопада 2013 року в
частині, що не змінена апеляційним
судом, та рішення апеляційного суду м.
Києва від 22 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко