АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3220/14
Категорія: "відшкодування шкоди"
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 12» травня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 18 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» про відшкодування майнової та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2,
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта». В обґрунтування
своїх вимог посилалася на те, що 11
жовтня 2012 року о 15.30 сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої ОСОБА_2, керуючи
належним їй автомобілем марки «Skoda
Oktavia» НОМЕР_1, пошкодила автомобіль
марки «Volkswagen Bora» д/н НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_3 Постановою
Московського районного суду м. Харкова
від 06.06.2013 року провадження у
адміністративній справі відносно
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - закрито за
закінченням строків, яку постановою
апеляційного суду Харківської області
- скасовано, провадження у справі
закрито за відсутністю в діях кожного з
них складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України. Вважала, що в діях ОСОБА_2
вбачаються порушення п.10.1 Правил
дорожнього руху України, які
знаходяться в причинному зв'язку з
дорожньо - транспортної пригодою.
Оскільки між ОСОБА_2 та НАСК «Оранта»
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, тому ОСОБА_3
звернулася до страхової компанії з
заявою про настання страхового випадку
та проведення дослідження про
встановлення матеріального збитку, але
їй було відмовлено. За проведеною нею
товарознавчої експертизою вартість
відновлюваного ремонту транспортного
засобу становила 47429,11 грн.; вартість
матеріального збитку з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу складових,
що підлягають заміні склала 23437,87 грн.,
витрати за евакуацію транспортного
засобу з місця події до стоянки с.
Циркуни - 400,00 грн., а також до вулиці
Дружби народів, 26, де проводився
технічний огляд транспортного засобу -
500,00 грн. Вважала, що різницю між
необхідним відновлюваним ремонтом за
калькуляцією та матеріальним збитком з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу складових, що підлягають заміні,
а саме 23991,24 грн. та витрати в розмірі 33,72
грн. за виклик відповідача телеграмою
для проведення експертизи
транспортного засобу, а всього 24024,96
грн. Зазначила, що внаслідок ДТП їй
спричинено і моральну шкоду, яку вона
оцінює в 4000,00 грн., оскільки вона
тривалий час не могла користуватися
автомобілем, їй прийшлося нервувати
через те, що вона не мала грошей,
необхідних для ремонту автомобіля, що
тривалий час знаходилася на станціях
технічного обслуговування, не
приділяла уваги своїй сім'ї та бізнесу.
Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь
майнову шкоду в сумі 24024,96 грн. та
моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн.; з ВАТ
НАСК «Оранта» на її користь майнову
шкоду в розмірі 24919,91 грн. та судові
витрати з відповідачів.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 18 березня 2014 року позовну
заяву - задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 24024,96 грн.
майнової шкоди, стягнуто з ВАТ НАСК
«Оранта» на користь ОСОБА_3 24919,91 грн.
майнової шкоди та стягнуто з ОСОБА_2 та
ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 489,45
грн. судового збору в рівних частках з
кожного по 244,72 грн., в задоволенні інших
позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення суду - скасувати, в
задоволенні позову - відмовити.
Посилалася на порушення норм
матеріального та процесуального права.
Вважала, що суд не надав належної
оцінки доказам у справі, а саме не
звернув увагу на постанову
апеляційного суду Харківської області
від 20.08.2013 року, в якій не міститься
однозначних висновків щодо вини
учасників ДТП; що доказів щодо розміру
шкоди не надано; що відсутні жодні
докази використання при ремонті
автомобіля нових вузлів, деталей та
комплектуючих частин.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково,
рішення суду - змінити з наступних
підстав.

Стягуючи майнову шкоду з ОСОБА_2 та ВАТ
НАСК «Оранта», суд першої інстанції
виходив з того, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується страховою компанією, а
різниця - особою, яка на відповідній
правовій підставі володіє
транспортним засобом.

Проте повністю з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 11.10.2012 року о 15.30
в районі будинку № 13 по вулиці
Халтуріна в місті Харкові сталася
дорожньо - транспортна пригода. Із
змісту судової автотехнічної
експертизи № 1624 та постанови
апеляційного суду Харківської області
від 20.08.2013 року вбачається, що діями
ОСОБА_4 спричинено ОСОБА_3 майнову
шкоду, вартість якої згідно звіту від
17.06.2013 року склала 23437,87 грн. Огляд
вказаного автомобіля проводився в
присутності сторін. Ринкова вартість
автомобіля на момент ДТП становила
61638,94 грн. Між ВАТ НАСК «Оранта» та
ОСОБА_4 09.12.2011 року укладено договір
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності № АВ/2165081,
яка відмовилася сплачувати ОСОБА_3
страхове відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» від 01
липня 2004 року із змінами та
доповненнями вбачається, що страховим
випадком є дорожньо - транспортна
пригода, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу,
внаслідок якої настає цивільно -
правова відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Із змісту пункту 22.1. ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів " від 01 липня 2004 року із змінами
та доповненнями вбачається, що при
настанні страхового випадку страховик
згідно з лімітами відповідальності
страховика відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи
цивільно - правова відповідальність
ОСОБА_2 застрахована.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 пояснив, що розмір
страхової суми за шкоду, заподіяну
майну становив 50000,00 грн.

Таким чином, оскільки цивільно -
правова відповідальність ОСОБА_2
застрахована, дорожньо - транспортна
пригода сталася в період дії договору
страхування - 11.10.2012 року (поліс
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності від 09.12.2011
року № АВ/2165081), саме страхова компанія
повинна сплатити страхове
відшкодування за спричинену шкоду, так
як суми для страхової виплати
достатньо.

Посилання ОСОБА_2 на те, що оскільки в
постанові апеляційного суду
Харківської області від 20.08.2013 року та у
висновку судової автотехнічної
експертизи зазначено, що ані в діях
ОСОБА_2, ані в діях ОСОБА_3 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП не
вбачається, тому в задоволенні позову
необхідно відмовити, судовою колегією
не приймаються.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України
шкода, завдана особі чи майну фізичної
або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

В постанові та в зазначеній експертизі
від 04.04.2013 року, на яку посилається
ОСОБА_2 зазначено, що саме її дії під час
керування транспортним засобом не
відповідали вимогам п.10.1 Правил
дорожнього руху України і з технічної
точки зору між такими діями та фактом
дорожньо - транспортної пригоди,
внаслідок якої завдано шкоди, є
причинний зв'язок.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно з Положенням про порядок та
умови проведення обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 вересня 1996 р. № 1175,
страхувальником відшкодовується
третій особі завдана внаслідок
пошкодження транспортного засобу саме
пряма шкода, в якій враховується
вартість пошкоджених деталей
транспортного засобу на момент ДТП, а
саме з урахуванням фізичного зношення
транспортного засобу, а не вартість
нових деталей.

Із матеріалів справи вбачається, що
автомобіль марки «Volkswagen Bora» д/н НОМЕР_2 -
2006 року випуску, ринкова вартість
автомобіля на момент ДТП склала 61638,94
грн. Знос пошкодженого автомобіля
склав 60%. Із звіту № 1000 щодо визначення
вартості майнової шкоди від 17.06.2013 року
вбачається, що майнова шкода з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу склала 23437,87 грн. Сума 47429,11 грн.
відрахована без урахування
коефіцієнту фізичного зносу.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_3 пояснила, що
автомобіль частково відремонтовано,
однак доказів того, на яку суму
відремонтовано автомобіль не надала.

Виходячи з цього судова колегія вважає,
що стягненню підлягає тільки вартість
майнової шкоди в розмірі 23437,87 грн., а не
47429,11 грн. у зв'язку з недоведеністю, і з
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта», а не з ОСОБА_2,
оскільки з 09.12.2011 року її цивільно -
правова відповідальність
застрахована, і страхове відшкодування
страхова компанія не сплатила.

Із змісту ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» від
01.07.2004 року із змінами та доповненнями
вбачається, що крім майнової шкоди
відшкодовуються витрати, пов'язані з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо - транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо -
транспортної пригоди, чи до місця
здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно з поважних причин, помістити
на стоянку, до розміру шкоди додаються
також витрати на евакуацію
транспортного засобу до стоянки та
плата за послуги стоянки.

Статтею 34 зазначеного Закону
передбачено, що страховик зобов'язаний
протягом двох робочих днів з дня
отримання повідомлення про настання
події, що містить ознаки страхового
випадку, розпочати її розслідування у
тому числі здійснити запити щодо
отримання відомостей, необхідних до
своєчасного здійснення страхового
відшкодування. Протягом 10 робочих днів
з дня отримання повідомлення про
дорожньо - транспортну пригоду
страховик зобов'язаний направити свого
представника на місце настання
страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика не
з'явився у визначений строк, потерпілий
має право самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому разі страховик
зобов'язаний відшкодувати потерпілому
витрати на проведення експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 звернулася до страхової
компанії з заявою про настання
страхового випадку та проведення
дослідження для встановлення
матеріального збитку, але їй було
відмовлено.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_3 підтвердила, що
ОСОБА_3 зверталася до страхової
компанії ще у жовтні - листопаді 2012 року
та заповнювалала анкету - заяву щодо
страхового випадку та просила провести
дослідження для встановлення
матеріального збитку.

За таких обставин саме страхова
компанія повинна сплатити ОСОБА_3 і
витрати, пов'язані з евакуацією
транспортного засобу з місця дорожньо -
транспортної пригоди до місця
здійснення ремонту в розмірі 900,00 грн.
та витрати за проведення експертизи в
розмірі 550,00 грн. + 65, 76 грн., які
відносяться до ліквідаційних витрат,
пов'язаних з урегулюванням збитків, але
не є майновою шкодою, як зазначив суд
першої інстанції.

Що стосується стягнення моральної
шкоди, судова колегія виходить з
наступного.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу. При цьому
суд має виходити з засад розумності,
виваженості та справедливості. Проте
доказів того, що у зв'язку з дорожньо -
транспортною пригодою ОСОБА_3 зазнала
будь - які страждання, у неї мали місце
зміни у життєвих і виробничих
стосунках матеріали справи не містять,
і в суді апеляційної інстанції їх не
надано.

З додержанням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України суд першої інстанції,
встановивши обставини справи повно в
цій частині, надавши належну оцінку
доказам у справі в цій частині, дійшов
обґрунтованого висновку щодо відмови в
задоволенні позову ОСОБА_3 в частині
стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду переглядається в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, в іншій частині рішення
суду, а саме в частині суми
відшкодування, ліквідаційних витрат та
визначення суб'єкта відшкодування
підлягає скасуванню, оскільки воно не
відповідає зазначеним вимогам та
обставинам справи і апеляційна скарга
в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується судових витрат судова
колегія вважає, що оскільки позов
ОСОБА_3 задоволено частково в сумі 23437,87
грн., яка підлягає стягненню тільки з
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» розмір судових
витрат повинен складати, виходячи з
вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Закону
України «Про судовий збір» від 08.07.2011
року із змінами та доповненнями 234,37
грн., які підлягають стягненню тільки з
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта», тому рішення в
частині стягнення судових витрат також
підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.3.ч.1.ст. 307,
п.1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст.ст. 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 18 березня 2014 року - змінити,
скасувавши його в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 24024,96 грн.
майнової шкоди, стягнення з ОСОБА_2 та
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» на користь ОСОБА_3
24919,91 грн. майнової шкоди та 489,45 грн.
судового збору в рівних частках з
кожного по 244,72 грн. та в задоволенні
позову в цій частині ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» на користь
ОСОБА_3 23437,87 грн. майнової шкоди, 900,00
грн. витрат, пов'язаних з евакуацією
транспортного засобу, 615,76 грн. витрат,
пов'язаних з проведенням експертизи, а
всього 24953,63 грн. та 234,37 грн. судового
збору.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Судді: