Справа № 182/4343/14-ц
Провадження № 2/0182/2724/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді
Шестакової З.С.

секретаря -
Пометій Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету
Нікопольської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, суд

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету
Нікопольської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з 07
серпня 1963 року перебувала у шлюбі з
ОСОБА_4, від якого вони мають двох дітей:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Під час шлюбу в вересні 1987 року
подружжя ОСОБА_1 побудували житловий
будинок з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
який було зареєстровано за ОСОБА_4.

Позивач вважає, що даний житловий
будинок є спільною сумісною власністю
подружжя, тому кожному із подружжя
належить право власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

На випадок своєї смерті спадковим
майном він не розпорядився.

Після його смерті відкрилась спадщина
на 1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_4 є позивач, яка доводиться йому
дружиною, та їх діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину не прийняли
та на спадщину не претендують. До того
ж, вони не заперечують проти визнання
за нею права власності на все спадкове
майно після смерті ОСОБА_4.

30 травня 2013 року позивач звернулась до
приватного нотаріуса Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
із заявою про прийняття спадщини. 03
липня 2013 року їй було роз'яснено, що
видати свідоцтво про право на спадщину
не можливо, через відсутність
документу, який підтверджує право
власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, та пропонував їй
звернутися до Нікопольського
міськрайонного суду.

В той же час, на підставі рішення
виконавчого комітету Нікопольської
міської ради № 336 від 17 травня 1972 року
ОСОБА_6 була виділена ділянка під
індивідуальну забудову площею 500 кв.м
по АДРЕСА_1.

23 травня 1972 року був складений акт
відділом архітектури про відвід ОСОБА_6
садибної ділянки під індивідуальну
забудову житлового будинку площею 500
кв.м по АДРЕСА_1.

Житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1 був
прийнятий в експлуатацію на підставі
акту, затвердженого виконавчим
комітетом Нікопольської міської ради
від 09 жовтня 1987 року за № 444.

На виконання вимог нотаріуса позивач 04
жовтня 2013 року звернулась до КП
„Нікопольське МБТІ" для отримання
технічного паспорту за житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, де їй стало
відомо що гараж літ. „Д" розміром
5,05х3,32=16,8 кв.м виходить на 6 кв.м за межі
відведеної земельної ділянки.

Даний гараж був подружжям ОСОБА_1
побудований ще у 1990 році. На той час
введення його в експлуатацію не
передбачалось, а про вихід гаражу за
межі відведеної земельної ділянки на 6
кв.м позивачу стало відомо лише після
смерті чоловіка під час оформлення
спадкових прав.

Враховуючи те, що позивач прийняла
спадщину відповідно до вимог ст. 1268 п. 3
та ст. 1269 ЦК України, інші спадкоємці
спадщину не прийняли та не бажають її
приймати, та з урахуванням вимог ст.ст.
60, 63 СК України, вона просила суд
визнати за нею право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, як за
другим подружжям та право власності на
1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_4.

В судове засідання позивач не
з'явилась, від неї до суду надійшла
заява, в якій вона просила суд
розглянути справу без її участі,
позовні вимоги підтримала та просила
їх задовольнити (а.с.76).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом
ознайомлені, про день та час слухання
справи належним чином повідомлені, в
судове засідання не з'явилися та надали
письмові заяви, в яких позовні вимоги
ОСОБА_1 визнали, не заперечили проти
визнання за нею право власності на все
спадкове майно в цілому, на спадщину
після смерті батька не претендують та
просили суд розглянути справу без їх
участі (а.с.77,78).

Представник виконавчого комітету
Нікопольської міської ради проти
позову не заперечив, просив розглянути
справу без його участі (а.с.79,80).

Дослідивши письмові докази, яки
містяться у матеріалах справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України передбачено,
що дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Як встановлено судом подружжя ОСОБА_1
перебували у шлюбі з 07 серпня 1963 року,
від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_2
та ОСОБА_3 (а.с.16).

Під час шлюбу на підставі рішення
виконавчого комітету Нікопольської
міської ради № 336 від 17 травня 1972 року
ОСОБА_6 була виділена ділянка під
індивідуальну забудову площею 500 кв.м
по АДРЕСА_1 (а.с.12).

23 травня 1972 року був складений акт
відділом архітектури про відвід ОСОБА_6
садибної ділянки під індивідуальну
забудову житлового будинку площею 500
кв.м по АДРЕСА_1 (а.с.12).

Житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1 був
прийнятий в експлуатацію на підставі
акту, затвердженого виконавчим
комітетом Нікопольської міської ради
від 09 жовтня 1987 року за № 444 (а.с.10,11) та
право власності було зареєстровано за
ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст.ст. 60,63 СК
України житловий будинок є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
кожному із подружжя належить право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1. Тому, позовні вимоги
про визнання за ОСОБА_1 права власності
на 1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1, як за другим подружжям,
підлягають задоволенню.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.4).

На випадок своєї смерті спадковим
майном він не розпорядився.

Після його смерті відкрилась спадщина
на 1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_4 є позивач, яка доводиться йому
дружиною, та їх діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину не прийняли
та 27 червня 2013 року написали
приватному нотаріусу Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
заяви за вх. № 167, № 168, в яких вказали
про те, що вони пропустили строк для
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4. Зміст ст.ст. 1270, 1272 ЦК України їм
нотаріусом роз'яснено. В суд для
поновлення строку для прийняття
спадщини після смерті батька ОСОБА_4
звертатися не будуть (а.с.42,45).

До того ж, вони не заперечують проти
визнання за ОСОБА_7 права власності на
все спадкове майно після смерті ОСОБА_4.

ОСОБА_7 прийняла спадщину відповідно до
вимог п. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки
постійно проживала та була
зареєстрована разом із спадкодавцем
ОСОБА_4 на час відкриття спадщини за
адресою: АДРЕСА_1, та не заявляла про
відмову від неї (а.с.15).

До того ж, 30 травня 2013 року, в межах
встановленого законом строку, ОСОБА_7
звернулась до приватного нотаріуса
Нікопольського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття
спадщини. 03 липня 2013 року їй було
роз'яснено, що видати свідоцтво про
право на спадщину не можливо, через
відсутність документу, який
підтверджує право власності на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
та пропонував їй звернутися до
Нікопольського міськрайонного суду
(а.с.5).

Факт належності спадкодавцю ОСОБА_4
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
у суду не викликає сумніву, оскільки
йому була виділена ділянка під
індивідуальну забудову площею 500 кв.м
по АДРЕСА_1 на підставі рішення
виконавчого комітету Нікопольської
міської ради № 336 від 17 травня 1972 року
ОСОБА_6 Житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1 був
прийнятий в експлуатацію на підставі
акту, затвердженого виконавчим
комітетом Нікопольської міської ради
від 09 жовтня 1987 року за № 444, та право
власності на нього було зареєстровано
за ОСОБА_4.

Враховуючи те, що позивач являється
спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_4, прийняла спадщину
відповідно до вимог п. 3 ст. 1268, ст. 1269 ЦК
України, інші спадкоємці спадщину не
прийняли та не заперечують проти
визнання за позивачем право власності
на все спадкове майно в цілому, суд
вважає доцільним задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_7 та визнати за нею право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.
10,11,15,15,37,57,60,212-215,218,224,256,259 ЦПК України,
60,63 СК України, 1261,1268-1270 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, як за
другим подружжям, яка складається з:
житлового будинку літ. "А" загальною
площею 64,9 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м,
допоміжною площею 21,2 кв.м; літньої
кухні літ. „Б"; підвалом літ. „б";
вбиральні літ. „В"; гаражу літ. „Г",
гаражу літ. „Д"; альтанки літ. „Е",
споруджень № 1-4, І.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року в м. Нікополі, яка складається з:
житлового будинку літ. "А" загальною
площею 64,9 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м,
допоміжною площею 21,2 кв.м; літньої
кухні літ. „Б"; підвалом літ. „б";
вбиральні літ. „В"; гаражу літ. „Г",
гаражу літ. „Д"; альтанки літ. „Е",
споруджень № 1-4, І.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова