АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/6870/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Коробенко
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду
міста Києва

В складі : головуючого - Українець
Л.Д.

суддів -
Крижанівської Г.В.

- Оніщука М.І.

при секретарі - Дем»янчук
Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Солом'янського районного
суду м. Києва від 05 березня 2014 року в
справі за поданням державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
тимчасову заборону у праві виїзду за
межі України гр. ОСОБА_2 до виконання
ним своїх зобов'язань перед Публічним
акціонерним товариством «Банк
Петрокоммерц-Україна» відповідно до
виконавчого листа виданого
Солом'янським районним судом м. Києва
19.06.2013 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року державний виконавець
Відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у м. Києві звернувся в суд з
поданням про тимчасову заборону у
праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_2,
мотивоване тим, що боржник має великий
розмір заборгованості перед
стягувачем, а його виїзд за межі
України може ускладнити чи
унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 05 березня 2014 року обмежено
громадянина України ОСОБА_2 в праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов'язань відповідно до
виконавчого листа № 2-1347/12 виданого
Солом'янським районним судом м. Києва
19.06.2013 року, яким з нього на користь ПАТ
«Банк Петрокоммерц-Україна» стягнута
заборгованість в розмірі 3 522 656, 99
гривень.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу та постановити нову
про відмову в задоволенні подання.

Зазначає, що він не отримував виклик до
державного виконавця, оскільки в
матеріалах справи відсутнє
повідомлення про вручення даного
поштового відправлення, а також даний
виклик направлявся не за адресою його
реєстрації, тому висновок державного
виконавця, що він ухиляється від
виконання зобов'язань за рішенням суду
є недоведеним та необґрунтованим.

Копія виклику була отримана 27.01.2014 року
особою «ОСОБА_3», яка йому не відома.

Зауважує, що в матеріалах справи
відсутній запит державного виконавця
до Головного управління
Держземагенства у Київській області, а
отже державним виконавцем не було
вчинено всіх необхідних дій з розшуку
майна боржника, а при розгляді подання
у суду була відсутня повна інформація
щодо наявності чи відсутності у нього
нерухомого майна у Київській області,
на яке може бути звернуте стягнення за
рішенням суду.

Зазначає, що в його власності перебуває
земельна ділянка площею 0,2 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 179207 на яку може бути звернуте
стягнення за рішенням суду, а отже
твердження державного виконавця щодо
відсутності у нього майна не
відповідає дійсності.

Крім того, державним виконавцем не було
надано суду доказів виїзду за межі
України, а лише зроблено безпідставне
припущення щодо того, що він виїжджає
за межі України, та може виїхати на
постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного
виконавця про обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України суд першої
інстанції виходив з доведеності та
обґрунтованості вимог подання.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Ст. 33 Конституції України встановлено,
що кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України
вирішення питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником Відділу державної
виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Судом встановлено, що Солом'янським
районним судом м. Києва 19.06.2013 року
видано виконавчий лист про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» заборгованості
за кредитним договором №027-06-07 від
15.06.2007 року в сумі 3 522 656,99 грн. (а.с.4).

Постановою державного виконавця від
25.06.2013 року відкрито виконавче
провадження (ВП №38556594) та надано
боржнику 7-денний строк для
добровільного виконання судового
рішення (а.с.6).

Ні подання заявника, ні матеріали
справи не містять відомостей щодо
отримання ОСОБА_2 копії постанови про
відкриття виконавчого провадження, що
не спростовує доводи його представника
про те, що ОСОБА_2 не отримав копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а відтак не знав про
наявність виконавчого провадження
щодо нього.

Постановою державного виконавця від
25.06.2013 року накладено арешт на все
майно, що належить боржнику у межах
суми звернення стягнення (а.с.8).

Державним виконавцем на виконання
вимог законодавства було надіслано
запити з метою встановлення майна
боржника, з відповідей на які
вбачається, що транспортних засобів,
нерухомого майна, вільного від
обтяжень за ОСОБА_2 не зареєстровано
(а.с.9-16,18-41).

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутній запит державного виконавця
до Головного управління
Держземагенства у Київській області,
що свідчить про неповне здійснення
державним виконавцем всіх необхідних
дій з розшуку майна боржника.

До апеляційної скарги, додано копію
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 179207, згідно
якого ОСОБА_2 на праві власності
належить земельна ділянка площею 0,2 га,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.79), на яку може бути звернуте
стягнення за рішенням суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з доводами ОСОБА_2 про те,
що твердження державного виконавця
щодо відсутності у боржника майна не
відповідає дійсності.

Звертаючись до суду з даним поданням
державний виконавець також посилався
на те, що спроби зв'язатися з боржником
є безуспішними, оскільки боржник не
з'являється до нього на неодноразові
виклики та заборгованість не погашає.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що державним виконавцем
надсилалися виклики, зокрема 30.08.2013
року за вих..№1542/4 та 20.12.2013 року за
вих..№1542/4 (а.с.42-44).

Разом з тим, повідомлення про вручення
поштового відправлення від 30.08.2013 року
в матеріалах справи відсутнє, а поштове
відправлення від 20.12.2013 року вручено
27.01.2014 року «ОСОБА_3».

Таким чином державний виконавець не
надав суду доказів вручення викликів
особисто ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що державним виконавцем при
примусовому виконанні судового
рішення не вчинені всі можливі
виконавчі дії та не в повній мірі вжито
заходів щодо розшуку боржника чи його
майна.

Крім того, законом передбачено
юридичні санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання. Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань протягом
строку, про що вказує державний
виконавець в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків.

Також не є належним доказом наміру
виїхати з країни, посилання державного
виконавця на те, що боржник має паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон.

Враховуючи те, що ні подання державного
виконавця, ні матеріали виконавчого
провадження не свідчать про те, що
ОСОБА_2 ухиляється від виконання
рішення, тому ухвала суду про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов»язань перед Публічним
акціонерним товариством «Банк
Петрокоммерц-Україна» відповідно до
виконавчого листа виданого
Солом'янським районним судом м. Києва
19.06.2013 року є передчасною.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для обмеження ОСОБА_2
у праві виїзду за межі України, а тому
ухвала підлягає скасуванню з
постановленням нової про відмову в
задоволенні подання державного
виконавця.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду
м. Києва від 05 березня 2014 року скасувати
та постановити нову.

Відмовити державному виконавцю
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві в задоволені подання про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов»язань перед Публічним
акціонерним товариством «Банк
Петрокоммерц-Україна» відповідно до
виконавчого листа виданого
Солом'янським районним судом м. Києва
19.06.2013 року.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :