Справа № 465/1638/14
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/5360/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі - Івановій О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 8 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи:
орган опіки та піклування Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради, орган опіки та піклування
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради, Франківського
районного відділу у м. Львові Головного
управління ДМС у Львівській області
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд дитини за кордон

в с т
а н о в и л а :

позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом. Просив надати
дозвіл на виїзд його неповнолітнього
сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон
без згоди матері дитини - ОСОБА_6, а
також дати дозвіл на оформлення
проїзних документів без згоди ОСОБА_6 з
метою спільного відпочинку з дитиною,
її оздоровлення.

Оскаржуваним рішенням в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, просить
його скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позову. Зазначає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, невірно
встановив фактичні обставини справи.
Зокрема не взяв до уваги, що відмова
матері у наданні згоди на виїзд дитини
за кордон є невмотивованою,
безпідставною, порушує право дитини на
належний відпочинок, а його право на
спілкування з дитиною.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення ОСОБА_2 і його представника
ОСОБА_3, а також представника третьої
особи - ОСОБА_5 на підтримання скарги,
представника відповідачки ОСОБА_6 - на
її заперечення, перевіривши матеріали
справи, межі і доводи апеляційної
скарги колегія суддів приходить до
переконання про наявність підстав для
її задоволення з огляду на викладені
мотиви.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_6
перебували у шлюбі з 13.09.2003 року до
04.10.2011 року, який був розірваний
рішенням Личаківського районного суду
м. Львова.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився їх син -
ОСОБА_2, який після розлучення подружжя
проживає з матір»ю.

Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла 16 років, має право
на виїзд за межі України лише за згодою
батьків та у їхньому супроводі або у
супроводі осіб, які ними уповноважені.

Статтею 2 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» передбачено, що
документами, які дають право на виїзд з
України та посвідчують особу
громадянина України під час
перебування за її межами, є паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон та проїзний документ дитини.

За змістом ст. 4 наведеного вище Закону
оформлення проїзного документу дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників, за відсутності
згоди одного з батьків виїзд
неповнолітнього громадянина України
може бути дозволено на підставі
рішення суду.

Пунктом 18 Правил оформлення та видачі
паспортів громадянину України для
виїзду за кордон та проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№231 від 31.03.1995 року передбачено, що
оформлення паспорта, проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків, справжність підпису
яких засвідчено нотаріально. За
наявності заперечень одного з них
документ може бути оформлено на
підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України (постанова Кабінету Міністрів
України від 25.01.1995 року №57 (із
відповідними змінами) виїзд з України
громадян, які не досягли 16 річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування в цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску, а у разі відсутності
такої згоди - у разі пред'явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Суд першої інстанції, вірно
встановивши характер спірних
правовідносин та визначивши норми
матеріального права, які їх
врегульовують, неповно з'ясував
обставини справи і цей недолік вплинув
на правильність висновків суду.

Відмовляючи у позові, суд безпідставно
послався на те, що позивач не звертався
до відповідачки щодо отримання дозволу
на виїзд дитини.

При цьому такий висновок ґрунтувався
лише на поясненнях відповідачки, яка
фактично ухилялася від надання такої
згоди, до нотаріуса не з'являлася, що
стало підставою для звернення до суду.
Такі дії зводять до нікчемності її
заяву від 02.07.14 року про відсутність
заперечень щодо виготовлення
проїзного документу.

Крім цього слід зазначити, що
зволікання ОСОБА_6 у наданні згоди на
виїзд сина за кордон із батьком,
перешкоджало ОСОБА_2 у виготовленні
проїзних документів, придбанні путівки
для відпочинку тощо, які могли свідчити
про справжність його намірів.

Не роз'яснивши належним чином сторонам
їх права та обов'язки, не оголосивши
перерви в судовому засіданні, місцевий
суд фактично унеможливив позивачу
документально довести мету виїзду
дитини за кордон без згоди матері.

Натомість, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову, колегія
суддів бере до уваги надані ОСОБА_2
документи на туристичне
обслуговування його нинішньої сім'ї
разом із сином, ОСОБА_2 ТОВ СП «Міст-тур»
у період з 21 серпня до 4 вересня 2014 року
в Чорногорії (договір на туристичне
обслуговування, ваучер туроператора,
дані про бронювання авіаквитків тощо).

При цьому суд апеляційної інстанції
враховує психологічну характеристику
неповнолітнього ОСОБА_2, надану
середньою загальноосвітньою школою №37
м. Львова, із якої виливає, що між
батьком та сином склалися доброзичливі
відносини, син прихильно ставить ся до
батька, бажає частіше із ним бачитися.

Разом із цим мотиви матері про відмову
надати згоду на виїзд дитини за кордон
із батьком (відсутність даних про
джерела фінансування поїздки,
наявність спору про аліменти на
утримання дитини) не є переконливими
для висновку про шкідливість такої
поїздки чи про негативний її вплив на
виховання або на здоров'я дитини.

Посилання представника ОСОБА_6 на те, що
дата закінчення туристичної поїздки
ОСОБА_2 виходить за межі його позовних
вимог, не відповідає матеріалам справи,
так як у позовній заяві від 20.03.2014 року
ОСОБА_2 взагалі не зазначав про
тривалість поїздки дитини за кордон, а
з уточнень вимог позивача випливає
прохання про надання дозволу про виїзд
за кордон з урахуванням тривалості
придбаної туристичної путівки.

На підставі наведеного, керуючись п. 2
ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 8 липня 2014 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за
кордон - в Чорногорію з 15 серпня 2014 року
до 10 вересня 2014 року неповнолітньої
дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди
матері дитини - ОСОБА_6.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на оформлення
проїзних документів на право виїзду за
межі України його неповнолітнього сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди матері -
ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий:

Судді: