У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Токмацького
районного суду Запорізької області від
25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 05 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 09 серпня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № ZPXRRX03270500,
відповідно до умов якого ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 4 920 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала, в результаті чого станом на 30
квітня 2013 року має заборгованість у
розмірі 36 898 грн. 12 коп., яка складається
з наступного: 2 676 грн. 21 коп. ‒?
заборгованість за кредитом; 12 865 грн. 28
коп. ‒? заборгованість за процентами за
користування кредитом; 2 833 грн. 92 коп. ‒?
заборгованість з комісії за
користування кредитом; 16 289 грн. 47 коп.
‒? пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафів: 500 грн. ‒? фіксована
частина та 1 733 грн. 24 коп. ‒? процентна
складова.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області
від 25 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 05 лютого 2014 року, позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 36 898 грн.
12 коп. Вирішено питання щодо судових
витрат у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
банку.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог банку, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що відповідачем порушено умови
кредитного договору, внаслідок чого
утворилася заборгованість.

Проте з такими висновками повністю
погодитися не можна.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Установлено, що 09 серпня 2007 року ОСОБА_3
звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із
заявою позичальника, згідно з якою вона
отримала кредит у розмірі 4 920 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

У заяві зазначено, що позичальник
ознайомився та згоден з умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам.

Звертаючись до суду із позовною заявою,
банком надано Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»
«Стандарт») (а.с. 6‒?12).

Вказані умови не містять підпису
відповідача. Доказів того, що саме
вказані умови розуміла ОСОБА_3,
підписуючи заяву позичальника,
матеріали справи не містять.

Крім цього, банком надано Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка», «Стандарт»), що має інший
зміст, ніж раніше надані банком умови
(а.с. 97‒?100).

На вказаних Умовах також відсутній
підпис відповідачки та докази, що
вказані умови і є тими умовами, які
розумілися у заяві позичальника,
матеріали цивільної справи не містять.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У порушення умов кредитного договору,
погашення частини кредиту та
нарахованих за його користування
процентів у передбачений строк не
відбулося.

Установлено, що строк дії договору
становить 24 місяці, тобто з 09
серпня 2007 року до 07 серпня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність ‒? це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки, а
відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Установлено, що згідно з п. 5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка» «Стандарт»), які
діяли на час укладення спірного
кредитного договору, термін позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки-пені,
штрафів за договором встановлено
сторонами тривалістю 5 років (а. с.
65‒?76).

Відповідно до ч. 1 ст. 546, 553, 572 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
порукою та заставою.

Неустойка визначається як пенею та
штрафом і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог, у тому
числі про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Отже, застосування строку позовної
давності в один рік щодо стягнення
неустойки обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням до суду, а
починається окремо за кожен день, за
який вона нараховується, у межах строку
позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551
ЦК України розмір неустойки (штрафу,
пені) може бути зменшений за рішенням
суду, якщо він значно перевищує суму
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів і
розрахунків.

Судом установлено, що розмір основної
заборгованості ‒? 2 676 грн. 21
коп., а розмір пені ‒? 16 289 грн. 47 коп., що
значно перевищує розмір основної
заборгованості. Такі обставини є
підставою для зменшення розміру
неустойки.

Однак суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214,
303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, указуючи про те, що умовами
надання кредиту фізичним особам
передбачено термін позовної давності
п'ять років, тобто збільшено термін
звернення до суду за захистом
порушеного права, поза увагою залишив
те, що строк позовної давності відносно
нарахування суми пені є спеціальним і
збільшенню не підлягає, та не розглянув
питання щодо зменшення розміру
нарахованої суми пені; суд не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, та прийшов до передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 25 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 05 лютого 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М.
Коротун

О.В.
Ступак

С.П.
Штелик