У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів -
Кеміня М.П., Куштана Б.П.

при
секретарі - Гаврилко В.С.

з участю - представників ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 20 травня 2014
року справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

у с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому на підставі
ст. 1050 ЦК України просило достроково
стягнути з відповідачки на свою
користь заборгованість за кредитним
договором № 893 від 16.06.2007 р., яка станом
на 01.01.2014 р. становить 164 541,82 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 111 871, 23
грн., за відсотками - 40 747,91 грн., пеня - 11
922,68 грн. та судовий збір в сумі 1 645,42 грн.

Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 20.05.2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Кредитні ініціативи» заборгованість
за кредитним договором № 893 від 16.06.2007 р.
у розмірі 164 541,82 грн. та судовий збір у
розмірі - 1 645,42 грн. (а.с. 73-75).

У червні 2014 року відповідачка
подала заяву про перегляд заочного
рішення, яку ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду від 20 червня 2014
року залишено без задоволення (а.с. 84-91,
95-96).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати заочне рішення
Ужгородського міськрайоного суду від
20.05.2014 р. та ухвалити нове рішення, яким
у позові відмовити.

Зазначає, що позивач не довів факт
отримання нею грошей, оскільки не надав
на підтвердження виконання своїх
зобов'язань первинних бухгалтерських
документів. Відповідно до п.5.3.1.
договору банк відмовив їй в наданні
кредиту і гроші нею отримані не були, а
відповідно до ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передачі
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Оскільки їй не було відомо про розгляд
справи у суді першої інстанції, просить
застосувати позовну давність та
відмовити у задоволенні позову за
період щомісячних платежів з 16.06.2007 р.
по 24.02.2011 р.

Посилаючись на п.31 постанови Пленуму
ВССУ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», зазначає, що
у спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення кредиту, строк давності
якого минув.

Не погоджується з розміром пені,
оскільки вважає, що нарахування пені
повинно здійснюватися відповідно до
п.6.2 договору.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2007 р. між
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство)
(змінило найменування на ПАТ
«Промінвестбанк») та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 893, за
умовами якого остання отримала кредит
у сумі 24 910,00 доларів США на придбання
автомобіля, зі сплатою за користування
кредитом 9,5 % річних, з кінцевим
терміном повернення кредиту не пізніше
15.06.2014 р. (а.с. 5-8).

Відповідно до п.2.4 договору,
погашення кредиту та процентів за ним
повинно здійснюватися відповідачкою
щомісячно у відповідності до графіку
(додаток № 1), який є невід'ємною
частиною договору.

З метою забезпечення виконання
відповідачкою зобов'язань за
договором, в заставу був переданий
автомобіль - Hyundai Tucson, вартістю 125 800,00
грн. (п.4.1. договору).

17.12.2012 р. між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був
укладений договір відступлення прав
вимоги, за умовами якого останнє набуло
усі права вимоги первісного кредитора
за кредитними договорами та договорами
забезпечення, в тому числі за кредитним
договором № 893 від 16.06.2007 р. (а.с. 13-23).

Відповідачка свої зобов'язання за
договором належним чином не
виконувала, внаслідок чого, станом на
01.01.2014 р. утворилась заборгованість у
розмірі 164 541,82 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 111 871, 23 грн.
(13 996,15 дол.США), за відсотками - 40 747,91 грн.
(5 097,95 дол.США), пеня - 11 922,68 грн. (1 491,64
дол.США).

Позивач 14.02.2014 р. надсилав
відповідачу повідомлення про наявну
заборгованість за договором, яку
вимагав погасити протягом 30 днів з дня
отримання такого повідомлення (а.с. 35).
Проте така вимога позивача залишилася
без задоволення.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За кредитним договором банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що
банк надає позичальнику кредит
одноразово в повному обсязі шляхом
видачі готівки не пізніше 25 червня 2007
року, з його позичкового рахунку
відкритого банком.

Сторони домовились, також про те, що
кредит буде надано одноразово - не
пізніше наступного банківського дня з
дати отримання від позичальника
розрахункового документа на отримання
готівки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка отримала кредит на
придбання автомобіля в розмірі 24 910,00
доларів США. Станом на 01.01.2014 р.
заборгованість по тілу кредиту
становить 13 996,15 доларів США (111 871,23 грн.),
тобто відповідачка частково
виконувала свої зобов'язання за
кредитним договором. Крім того, зі
змісту апеляційної скарги слідує, що
відповідачка просить застосувати
позовну давність, та не погоджується з
розміром пені. Договір, з підстав
передбачених ст.1051 ЦК України,
відповідачкою не оспорювався. Вимога
про визнання кредитного договору
неукладеним у зв'язку з непереданням
банком відповідачці грошей нею не
заявлялася.

За таких обставин, доводи апелянта,
щодо недоведеності позивачем факту
надання їй грошей, спростовуються
матеріалами справи та до уваги не
беруться.

Посилання апелянтки на п.31 постанови
Пленуму ВССУ є безпідставним, оскільки
на підставі постанови Пленуму ВССУ від
07.02.2014 р. № 7 Про внесення змін і
доповнень до постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
пункт 31 був викладений в іншій
редакції, зокрема було роз'яснено, що
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України"Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Заява відповідачки про застосування
загальної позовної давності до вимог
позивача про стягнення заборгованості
за кредитом, відсотками за
користування кредитом та спеціальної
позовної давності до вимог про
стягнення пені є безпідставною,
спростовується матеріалами справи та
задоволенню не підлягає, оскільки
відповідно до п.6.8. договору, строк
позовної давності встановлений
тривалістю у 10 років, що не суперечить
вимогам ч.1 ст.259 ЦК України, згідно якої
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. З розрахунку заборгованості за
кредитним договором вбачається, що
пеня нарахована за період 01.03.2013 р. по
01.01.2014 р., тобто в межах спеціальної
позовної давності.

Як вбачається з витягу з реєстру
позичальників (додаток № 1) до договору
про відступлення права вимоги, станом
на 17.12.2012 року заборгованість
відповідачки по тілу кредиту становила
13 996, 15 дол.США, з яких: 12 455,32 дол.США -
непогашена строкова сума кредиту, 1 540,83
дол.США - непогашена прострочена сума
кредиту; по відсотках - 1 501,16 дол.США -
сума нарахованих але не сплачених
строкових процентів. Заборгованість по
нарахованим, але не сплаченим
простроченим процентам відсутня (а.с.47).

За таких обставин, ухвалене судом
рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215
ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310
цього Кодексу підстав для його
скасування немає.

Доводи, що містяться в апеляційній
скарзі висновків суду першої інстанції
не спростовують, тому до уваги не
беруться.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, ст.ст.259, 526, 1050 ЦК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 20 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Куштан Б.П.