У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Висоцької В.С.

суддів:Кафідової О.В., Парінової І.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Дарницького районного суду м.
Києва від 10 грудня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 24
лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивач - публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк», банк) звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 41835 грн., з яких: 1773,97 грн -
заборгованість по кредиту, 13488,79 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 667,73 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 23436,50 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, штрафи
відповідно до п.5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
фіксована частина, 1968,35 - процентна
складова.

Позов мотивовано тим, що 11 січня 2007
року між сторонами укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
позивачем надано позивачу кредит у
сумі 3179,60 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 5,04%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, строком повернення 11 січня
2008 року. Відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконав, не погасив
кредит згідно графіку, не сплатив
відсотки за користування коштами, у
зв'язку із чим виникла заборгованість,
яку банк просить стягнути в судовому
порядку.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 10 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
24 лютого 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні позову
виходив з того, що позивачем пропущений
п'ятирічний строк позовної давності,
встановлений у п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам, що
є підставою для відмови у задоволенні
заявленого ним позову.

Суди застосували наслідки пропуску
строку позовної давності за
відсутності відповідної заяви
відповідача посилаючись на положення
п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна, оскільки вони зроблені без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін, без
належної оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, та з порушенням норм
процесуального права, з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення. При
цьому йдеться про винесення рішення
судом першої інстанції, оскільки саме
ухваленням ним свого рішення
закінчується судовий розгляд спору (ч. 3
ст. 208 ЦПК України).

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Суди попередніх інстанції зазначених
положень не врахували, у зв'язку із чим,
дійшли помилкового висновку про
можливість застосування наслідків
пропуску строку позовної давності без
відповідної заяви сторони у справі.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 10 грудня 2013 року,
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24
лютого 2014 року скасувати.

Справу передати до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька судді О.В.
Кафідова І.К. Парінова О.В. Умнова
І.М. Фаловська