Справа № 344/4351/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1806/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Горблянського Я.Д.,
Пнівчук О.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Державної іпотечної установи до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором про
іпотечний кредит та пені,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 02 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року Державна іпотечна
установа звернулася в суд з вказаним
позовом, посилаючись на те, що згідно
договору про іпотечний кредит
№226/КВ/Ф-06 від 20.11.2006 року та
додаткового договору від 14.07.2009 року № 1
про внесення змін та доповнень до
зазначеного договору, укладених між
ТзОВ «Укрпромбанк» та відповідачем
ОСОБА_2, остання отримала кредит в
розмірі 500000 грн. строком з 14.07.2009 року по
13.07.2024 року включно зі сплатою 16,5%
річних. 14.07.2009 року в забезпечення
виконання відповідачем зобов'язань за
договором про іпотечний кредит між
банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки № 226/Zфпор-06.
Згодом 27.07.2009р. між Державною іпотечною
установою та банком був укладений
Договір відступлення права вимоги
№112/09, згідно з яким банк передав
Державній іпотечній установі всі права
вимоги за Договором про іпотечний
кредит, іпотечним договором та
договором поруки. Крім цього 20.12.2012р.
Івано-Франківським міським судом
ухвалено рішення, згідно якого з
відповідачів в солідарному порядку
стягнуто заборгованість за договором
про іпотечний кредит на користь
позивача станом на 31.05.2011 року по
основній сумі боргу 483333,32 грн.,
нарахованих відсотках 107549,54 грн., пені
15802,20 грн., інфляційних втрат 10049,11 грн.
Однак відповідачі взяті на себе
зобов'язання не виконали, у зв'язку з
чим за період з 14.06.2011 року по 07.02.2013р.
нарахована заборгованість за кредитом
становить 296602,95 грн., з яких: 131969,87 грн. -
нараховані відсотки; 164633,08 грн. - пеня
за прострочення сплати кредитних
коштів. Тому позивач просив стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за договором про
іпотечний кредит та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 02 липня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь Державної іпотечної
установи заборгованість за договором
про іпотечний кредит №226/КВ/Ф-06 від
22.11.2006р. (з наступними змінами та
доповненнями) за період з 14.06.2011 року по
07.02.2013 року у розмірі 228355 гривень 26
коп., з яких: 131969 грн. 87 коп. - нараховані
відсотки; 96385 грн. 39 коп. - пеня. В решті
позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
Державної іпотечної установи витрати
по оплаті судового збору у розмірі по
1141 гривні 77 коп. з кожного.

На вказане рішення в частині стягнення
пені відповідач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, вважаючи його
незаконним та необґрунтованим. Так,
апелянт зазначає, що всупереч ч.3 ст.551
ЦК України суд стягнув суму пені в
розмірі 96385,39 грн., яка є не значно
меншою від суми стягнутих відсотків, -
131969,87 грн., та жодним чином не
відповідає фактичним збиткам та
інфляційним втратам позивача. До того ж
позивач за увесь період неспроможності
відповідачів виконати грошове
зобов'язання по кредитному договору
одержав право на стягнення процентів
за весь час користування грошовими
коштами, відтак рішення суду в
оскаржуваній частині встановлює факт
стягнення на користь позивача 131969,87
грн. нарахованих процентів за період з
14.06.2011 року по 07.02.2013 року. Тому вважає,
що збитки позивача не відповідають
сумі стягнутої пені. Також стверджує,
що оспорювана сума пені створює
негативне фінансове навантаження на
позичальника по кредитному договору,
що здійснює погашення заборгованості в
розмірі 8000 грн. щомісячно. З цих підстав
просила рішення суду скасувати в
частині стягнення пені та в цій частині
ухвалити нове рішення про стягнення на
користь Державної іпотечної установи
10000 грн. пені. та стягнути судові
витрати відповідно до суми задоволених
позовних вимог.

В судове засідання сторони не прибули,
хоча належно повідомлені про розгляд
справи.

Вислухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Рішення суду оскаржується апелянтом в
частині стягнення пені, а тому саме в
цій частині відповідно до
вищенаведених норм закону воно
підлягає перевірці та перегляду.
Частково задовольняючи позовні вимоги
та стягуючи в солідарному порядку з
відповідачів на користь позивача
заборгованість за договором про
іпотечний кредит №226/КВ/Ф-06 від 22.11.2006р.
(з наступними змінами та доповненнями)
за період з 14.06.2011 року по 07.02.2013 року у
розмірі 228355 гривень 26 коп., з яких: 131969
грн. 87 коп. - нараховані відсотки; 96385
грн. 39 коп. - пеня, суд першої інстанції
виходив з того, що пеня підлягає
стягненню частково в межах річного
строку позовної давності.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Судом встановлено, що 20.11.2006 року
між ТзОВ «Укрпромбанк» та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір про
іпотечний кредит №226/КВ/Ф-06 та
додатковий договір від 14.07.2009 року № 1
про внесення змін та доповнень до
Кредитного договору №226/КВ/Ф-06 від
20.11.2006 року (далі - договір про іпотечний
кредит) (а.с.9-19), згідно якого відповідач
отримала кредит в розмірі 500000 грн. на
умовах та в порядку визначених
кредитним договором, за умовами якого
банк надав відповідачу кредит строком
з 14.07.2009 року по 13.07.2024 року включно зі
сплатою 16,5% річних.

27.07.2009 року між Державною іпотечною
установою та ТзОВ "Укрпромбанк" було
укладено Договір відступлення права
вимоги №112/09, відповідно до якого банк
передав Державній іпотечній установі
всі права вимоги за договором про
іпотечний кредит, а також за іпотечним
договором та договором поруки (а.с.28-31).

20.12.2012 року Івано-Франківським міським
судом ухвалено рішення, яким з
відповідачів в солідарному порядку
стягнуто заборгованість за договором
про іпотечний кредит на користь
позивача станом на 31.05.2011 року по
основній сумі боргу - 483333,32 грн.,
нараховані відсотки - 107549,54 грн., пеня -
15802,20 грн., інфляційні втрати - 10049,11 грн.
(а.с.32-33).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 цього Кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Судом вірно встановлено із рахунку
заборгованості (а.с.6-8) та не
заперечується відповідачкою в
апеляційній скарзі, що остання
порушувала графік погашення
заборгованості, внаслідок чого кредит
вчасно не сплачувала, у зв'язку з чим їй
за період з 14.06.2011 року по 07.02.2013 року
нараховано заборгованість за кредитом
в сумі 296602,95 грн., з яких: 131969,87 грн. -
нараховані відсотки; 164633,08 грн. - пеня за
прострочення сплати кредитних коштів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
зводяться до того, що ОСОБА_2 не
погоджується із тим, що судом не
застосовано ч.3 ст.551 ЦК України, а
відтак не зменшено розмір пені, для
зменшення якої, на думку апелянта, у
суду були підстави.

Проте такі доводи є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Дана норма закону роз'яснена Пленумом
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.27 постанови №5 від 30.03.2012 року
"Про застосування судами законодавства
при вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", де зазначено,
що положення частини третьої статті 551
ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій
просила застосувати до вимог позивача
про стягнення пені позовну давність в
один рік відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України. Таку заяву судом було
задоволено, у зв'язку з чим стягнуто
пеню за останній рік, що відповідає
вимогам ст.267 ЦК України.

Про зменшення ж розміру пені на
підставі ч.3 ст.551 ЦК України
відповідачка у суді першої інстанції
не просила та не надала доказів
наявності підстав для такого
зменшення, а тому судом і не
застосовано ч.3 ст.551 ЦК України.

Отже, викладені в апеляційній
скарзі доводи є безпідставними та не
спростовують правильних висновків
суду.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення судом
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 02 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук