Справа №583/1314/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Олійник О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1434/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 50
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Маслова В. О. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 06 червня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про збільшення розміру аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,
стягнення пені за прострочення сплати
аліментів,

в с т а н
о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
ОСОБА_3 з позовом, в якому вказувала, що
рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 07 вересня 2009 року з
відповідача на її користь стягнуті
аліменти на утримання їх
неповнолітньої дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 300 грн. щомісячно.

Зазначала, що вона отримує не значні
доходи, допомоги дитині, яка
знаходиться виключно на її утриманні,
відповідач не надає, а тому визначений
судом розмір аліментів є недостатнім
для належного утримання дочки і навіть
менший ніж 30 % від розміру прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку.

Просила збільшити розмір аліментів до
700 грн. щомісячно.

Крім того, збільшивши та неодноразово
уточнюючи в цій частині позовні
вимоги, додатково просила стягнути з
відповідача 12005 грн. 40 коп. пені за
прострочення сплати аліментів,
посилаючись на порушення відповідачем
зобов'язань по сплаті аліментів та
наявність заборгованості по їх
сплаті, відсутність підстав для його
звільнення від сплати аліментів та
пені (а. с.1-2, 44-45, 82-85).

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 06 червня 2014 року, виправленим
ухвалою від 30 жовтня 2013 року в частині
стягнення судових витрат, позов
задоволено частково (а.с.120, 124).

Змінено розмір стягнутих з ОСОБА_3
рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 07 вересня 2009 року в справі №
2-1720/2009 р. аліментів та стягнуто з нього
на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
твердій грошові сумі в розмірі 600 грн.
щомісячно до її повноліття, що підлягає
індексації відповідно до закону,
починаючи стягнення від дня набрання
чинності рішення суду.

Відкликано з відділу ДВС Охтирського
міськрайонного управління юстиції
виконавчий лист № 2-1720/2009, виданий за
рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 07 вересня 2009 року, по
виконанню станом на день набрання
законної сили даним рішенням суду.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів у сумі 9360 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 600 гр., а також в
доход держави судовий збір в сумі 178,93
гр.

В апеляційний скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про зміну рішення в частині
визначеного судом розміру аліментів,
зменшивши його до 396 грн., та про
скасування рішення в частині
стягнення пені, з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права (а.с.171-175).

Колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
є дочкою сторін, проживає з позивачкою
(а. с. 5).

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 07 вересня 2009 року з
відповідача на користь позивачки
стягнуті аліменти на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_5 в сумі 300
грн. щомісячно (а.с. 6).

Позивачка працює на посаді
фельдшера-лаборанта Охтирської ЦРЛ,
отримує заробітну плату, має у
власності земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та для ведення
особистого селянського господарства
загальною площею 0, 24 га на території с.
Чернеччина Охтирського району
Сумської області, а також для ведення
особистого селянського господарства
загальною площею 0, 0908 га на території
Кардашівської сільської ради
Охтирського району Сумської області (а.
с. 14 - 16, 74, 76-77).

На час ухвалення оскаржуваного рішення
суду відповідач зареєстрований і
проживає в м. Охтирка з батьками -
пенсіонерами, офіційно на час розгляду
справи не працював, отримував мінливі
доходи в іншій країні, що визнається
ним самим в апеляційний скарзі (а. с. 11,
20-21, 25 -28, 179).

З довідки КЗ «Охтирська центральна
районна лікарня» № 1327 від 16 травня 2013
року вбачається, що дочка сторін ОСОБА_5
перебуває на диспансерному обліку
дитячої поліклініки з 27 жовтня 2011 року
з діагнозом гострий гломерулонефрит,
некритичний синдром (а.с.97).

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Ч. 1 ст. 184 СК України передбачено, що
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів».

Ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 182 СК України
передбачено, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Законом України від 06 грудня 2012 року
«Про державний бюджет України на 2013
рік» з 01 січня 2013 року для дітей віком
від 6 до 18 років був встановлений
прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць в розмірі 1210 грн.

Враховуючи встановлені судом
обставини, які стали підставою для
збільшення розміру аліментів, зокрема,
значне зростання продовольчих цін
порівняно з 2009 роком, рівень доходів
сторін, те, що позивачка інших доходів
не має, а дитина за період після
ухвалення попереднього рішення суду
поставлена 27 жовтня 2011 року на медичний
облік з приводу наявності у неї
захворювання гострий гломерулонефрит,
некритичний синдром , суд прийшов до
обгрунтованого висновку про
збільшення розміру присуджених
аліментів до 600 грн., що ґрунтується на
положеннях ст. ст. 181, 182, 192 СК України та
відповідає принципам розумності,
справедливості та інтересам дитини
(а.с.59-63).

Рішення суду першої інстанції в
частині покладення на відповідача
відповідальності за прострочення
сплати аліментів також ґрунтується на
законі.

З довідки відділу ДВС Охтирського
міськрайонного управління юстиції
вбачається, що на примусовому
виконанні у відділі ДВС знаходиться
виконавчий лист № 2-1720 від 07 вересня 2009
року, за яким відповідач, починаючи з
вересня 2009 року, сплачував аліменти не
в повному обсязі, у зв'язку з чим
виникла заборгованість.

З довідки відділу ДВС вбачається, що
за 2009 рік він мав заборгованість в сумі
691,93 гр., за 2010 рік - 310 гр., за 2011 рік - 197
гр., за 2012 рік йому було нараховані 3600
гр. аліментів, сплачено 4244,72 гр., станом
на 1 квітня 2013 року були нараховані 900
гр. аліментів, сплачено 1454,7 гр., мав
заборгованість по сплаті аліментів 0,49
гр., тобто заборгованість за 2009-2011 роки
повністю була погашена лише у квітні
2013 року. Станом на 01 травня 2013 року - під
час розгляду даної справи в суді першої
інстанції по аліментах є переплата 236
грн. 29 коп. (а. с. 46-48, 92-95).

Частиною 1 ст. 196 СК передбачено, що при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Пункт 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 15 травня 2006 року
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», роз'яснює що
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальністю, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Оскільки відповідач на порушення вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав
належних та допустимих доказів
відсутності його вини щодо несплати
аліментів у повному обсязі, суд
правильно стягнув з нього пеню за
несвоєчасну сплату аліментів.

При цьому суд вірно визначив розмір
пені, навівши з цього приводу, як того
вимагають положення п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК
України, відповідні розрахунки, які
відповідають доказам, що є у справі,
зокрема, довідкам про щомісячні суми
заборгованості, наданим відділом ДВС, і
сумніву не викликають.

Вказаних доказів відповідач не
спростував, власних розрахунків
розміру пені на спростування
розрахунків, зроблених судом, не надав.

Відповідач не спростував тієї
обставини, що інших доходів, крім
заробітної плати, позивачка не має,
отримує заробітну плату в середньому
2494 гр. в місяць, фактично одна утримує
дочку, її постійні витрати на це
утримання, враховуючи двох членів її
сім'ї, становлять значно більшу суму,
ніж аліменти відповідача, які вдвічі
менші навіть в новому розмірі, хоча ч. 1
ст. 141 СК України передбачає рівність
прав і обов'язків батьків щодо дитини.

Посилання відповідача на те, що він не
отримує великих доходів, не працював
із-за відсутності робочих місць, був
безробітним, мав тимчасові нестабільні
заробітки від роботи за межами України,
сплатив борг по аліментах, а нині
працевлаштований на мінімальну
заробітну плату (а.с. 179 - 183), не
спростовують висновків суду, оскільки
з матеріалів справи вбачається, що він
став на облік в центр зайнятості
населення як безробітний, що шукає
роботу, лише 20 червня 2013 року, а
офіційно працевлаштувався лише 2
жовтня 2013 року, тобто після ухвалення
оскаржуваного рішення суду.

Доводи відповідача про те, що суд
безпідставно врахував при вирішенні
спору наявність у нього двох
автомобілів , також є безпідставними,
оскільки з з довідки ВРЕР ДАІ з
обслуговування м. Охтирка, Охтирського,
Великописарівського та Тростянецького
районів, підпорядкованого УМВС України
в Сумській області, № 839 від 21 травня 2013
року за ОСОБА_3 було зареєстровано два
автомобілі марки «ВАЗ 2106» 1977 року
випуску, та «ВАЗ 210994», 2008 року випуску
(а. с. 80).

З наданої відповідачем довідки Центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування м. Охтирка,
Охтирського, Великописарівського та
Тростянецького районів,
підпорядкованого УМВС України в
Сумській області, вбачається, що
вказані автомобілі станом на 27 червня
2014 року, тобто після ухвалення
оскаржуваного рішення суду, за ним не
зареєстровані (а.с. 177), а тому
обставини в цій частині, зазначені
судом в рішенні, відповідають
дійсності.

Посилання відповідача на те, що він
сплатив заборгованість по аліментах,
і з врахуванням індексу інфляції
станом на 1 травня 2013 року переплатив
236, 29 гр. (а.с.86-89), також не спростовують
висновків суду про необхідність
збільшення розміру аліментів та
стягнення пені за допущене протягом
2009-2012 років прострочення по їх сплаті.

З матеріалів справи вбачається, що
погашення заборгованості по аліментах
відповідач почав здійснювати в
період, що передував зверненню
позивачки з позовом до суду в даній
справі та під час її розгляду, а після
ухвалення оскаржуваного рішення він
знову припинив сплату аліментів,
взагалі не сплачував їх в 2013 -2014 роках
ні в попередньому, ні в збільшеному
розмірі, і мав борг станом на 1 травня
2014 року в сумі 6304,4 гр. (а.с.133-134, 141, 149- 161,
167).

Доводи відповідача про те, що суд не
застосував позовну давність, не
ґрунтуються на вимогах закону,
оскільки СК України, який регулює
спірні правовідносини, не передбачає
застосування позовної давності в цій
частині.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач, всупереч вказаним вимогам
процесуального закону, не надав суду
переконливих, належних та допустимих
доказів своїм доводам про те, що він не
в змозі виплачувати аліменти на
утримання дитини у визначеному судом
розмірі, наявність підстав,
відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України для
зменшення пені чи відмови у її
стягненні.

Оскаржуючи рішення суду та заперечуючи
проти позову, відповідач не послався на
наявність обставин, якими б
спростовувались висновки суду, не
навів доводів протилежному з
посиланням на переконливі докази.

Розмір аліментів, визначений судом,
відповідає обставинам справи, з яких
вбачається, що відповідач є молодою
працездатною особою, 1970 року
народження, офіційно працює лише з 2
жовтня 2013 року, в справі відсутні
докази про наявність у нього
захворювань чи інших перешкод до
своєчасного належного
працевлаштування та отримання
заробітку з метою утримання дитини.

Таким чином, судом враховані при
визначенні розміру аліментів істотні
обставини, що мають значення для
справи: майновий стан відповідача, який
є здоровою працездатною особою, не є
інвалідом, домовленість про утримання
дитини між сторонами не досягнута.
Доказів тому, що він надає матеріальну
допомогу на утримання дитини в
необхідному обсязі, відповідач не
надав.

В справі відсутні докази тому, що
позивачка має можливість отримувати
іншим шляхом дохід на утримання
дитини чи має достатню змогу сама
утримувати дитину, що могло б бути
підставою для зменшення розміру
стягнених з відповідача аліментів на
утримання дитини.

Виходячи з встановлених судом
обставин, відповідач може надавати
матеріальну допомогу на утримання
дитини у визначеному судом розмірі,
який є таким, що враховує інтереси
дитини, сторін та не порушує права
відповідача, який добровільно
матеріальної допомоги в належному
розмірі на утримання не надає, хоча
має можливість і повинен її надавати,
враховуючи його фізичні можливості та
спроможність працювати.

Незалежно від працевлаштування,
наявності постійного заробітку чи
розміру доходу батько зобов'язаний
утримувати дитину. Така особа не може
бути визнана неспроможною сплачувати
аліменти в достатньому розмірі, якщо
вона, будучи працездатною, повноцінно
не працює без поважних причин.

Обставини, на які посилається
відповідач, були предметом дослідження
суду першої інстанції і отримали
об'єктивну оцінку. Відповідач не навів
у апеляційній скарзі фактів, які б
підтвердили необґрунтованість рішення
суду, спростування його висновків,
свідчили б про наявність підстав для
задоволення скарги та для зміни чи
скасування оскаржуваного рішення, яке
є законним і обґрунтованим, ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 06 червня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -