У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 серпня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Висоцької В.С.

Суддів: Кафідової О.В., Ступак О.В.,
Умнової О.В., Фаловської
І.М.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Єнакієвського міського суду Донецької
області від 25 липня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 5 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила
встановити факт її спільного
проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 з 13
жовтня 2005 року по 26 квітня 2009 року.

Позов мотивовано тим, що з 13 жовтня 2005
року позивач з відповідачем проживали
однією сім'єю, як чоловік та дружина,
але шлюб було зареєстровано лише 27
квітня 2009 року. Спочатку вони
проживала в будинку батьків позивача -
в сел. Савеліївка Донецької області, де
в подальшому був зареєстрований ОСОБА_6
Після придбання квартири, у грудні 2006
року стали проживати у квартирі
АДРЕСА_1, де і були зареєстровані.
Рішенням Єнакіївського міського суду
від 20 серпня 2012 року шлюб між ними
розірвано. Оскільки, з жовтня 2005 року і
до розірвання шлюбу сторони проживали
однією сім'єю, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
несли взаємні права та обов'язки по
відношенню один до одного, на спільні
кошти придбали квартиру, інше майно та
їх сімейні стосунки з жовтня 2005 року по
27 квітня 2009 року не були юридично
оформлені, позивач звернулася до суду з
позовом про встановлення відповідного
факту.

Рішенням Єнакієвського міського суду
Донецької області від 25 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 5 вересня 2013 року, позов задоволено.
Встановлено факт сумісного проживання
однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 13
жовтня 2005 року по 26 квітня 2009 року.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
задовольняючи позов виходив з того, що
позивач з жовтня 2005 року і до дня
офіційної реєстрації шлюбних відносин
27 квітня 2009 року проживала спільно
однією сім'єю з ОСОБА_6 Оскільки, вони
вели спільне господарство, мали
спільний бюджет, були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки, разом вирішували усі питання
життя сім'ї, піклувалися один про
одного, суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Згідно висновків суду апеляційної
інстанції доводи відповідача про те, що
з 2002 року по 2007 рік він проживав у
будинку АДРЕСА_2 разом із своєю матір'ю
спростовуються показами свідків. При
цьому, апеляційний суд визначив, що
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу
необхідно позивачу для подальшого
розподілу квартири АДРЕСА_1, яка була
придбана 13 грудня 2006 року, про що
заперечував відповідач.

Вказані висновки судів першої та
апеляційної інстанцій відповідають
фактичним обставинам, встановленим на
підставі об'єктивної оцінки зібраних у
справі доказів, як кожного окремо, так і
у їх сукупності, та узгоджуються з
нормами матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, а результати
оцінки доказів суд відображає у
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст.335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
місцевого суду. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для його
скасування.

Відповідач не спростував висновків
судів попередніх інстанцій щодо
встановленого факту його спільного
проживання однією сімє`ю з позивачем в
період з 13 жовтня 2005 року по 26 квітня 2009
року. Докази, на які він посилається
були предметом дослідження в суді
першої та апеляційної інстанції,
висновки щодо яких містяться в
мотивувальних частинах оскаржуваних
рішень.

Зміст касаційної скарги не дає
підстав для встановлення
неправильного застосування місцевим
та апеляційним судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. При вирішенні
позовних вимог ОСОБА_5 судом першої
інстанції правильно визначений
характер правовідносин між сторонами,
вірно застосовано закон, що їх регулює,
повно і всебічно досліджено матеріали
справи та надано належну правову
оцінку доводам сторін і зібраним
доказам.

За таких обставин, відповідно до ст.337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржувані
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Єнакієвського міського суду
Донецької області від 25 липня 2013 року,
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 5 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Висоцька В.С. судді
Кафідова О.В. Ступак О.В. Умнова О.В.
Фаловська І.М.