АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7024/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Багбая Є. Д. Доповідач - Петешенкова
М.Ю. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

18 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Гасановій
С.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про тлумачення змісту заяви, яку
спадкоємиця подала до нотаріальної
контори, -

В
С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, починаючи з 1984 року
він мешкає в квартирі, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1. До ІНФОРМАЦІЯ_1 в цій
квартирі він проживав разом з ОСОБА_4
однією сім»єю без реєстрації шлюбу, яка
померла. Він вказує, що є спадкоємцем
четвертої черги за законом, а
відповідачка ОСОБА_3, яка є рідною
сестрою померлої - спадкоємицею другої
черги. 16 серпня 2005 року відповідачка
звернулася до 12-ї державної
нотаріальної контори м. Києва із заявою
про відкриття спадкової справи. В
спадковій справі є заява останньої №4003
підписана 18 серпня 2005 року, за змістом
якої ОСОБА_3 спадщину приймає. Просив
витлумачити частину змісту цієї заяви
наступним чином: «Майно яке залишилось
після смерті моєї сестри ОСОБА_4
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, я приймаю на
відповідальне зберігання. Останне
постійне місце проживання померлої -
АДРЕСА_1. Мною додатково будуть подані
заява про прийняття спадщини і всі
документи для оформлення спадщини».
Обґрунтовує таке витлумачення тим, що
фактично відповідачкою подана заява
про прийняття на відповідальне
зберігання майна яке залишилося після
смерті її сестри, а не заява про
прийняття спадщини.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено (а.с. 133-134).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить
оскаржуване рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб.

За правилами ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи, позивач дійсно
проживав однією сім'єю з ОСОБА_4 (а.с.10-13),
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.9).
Після смерті останньої відкрилася
спадщина у вигляді квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що
належала померлій на праві власності.

Позивач є спадкоємцем четвертої
черги за законом, відповідачка ОСОБА_3 є
рідною сестрою померлої та
спадкоємицею другої черги за законом.

16 серпня 2005 року відповідачка
звернулася до 12-ї державної
нотаріальної контори м. Києва із заявою
про прийняття спадщини. В спадковій
справі, яка була заведена за заявою
відповідачки №1425/05 є заява останньої
№4003 підписана 18 серпня 2005 року, за
змістом якої ОСОБА_3 приймає майно, яке
залишилось після смерті сестри ОСОБА_4
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд виходив з положень ст.213
Цивільного кодексу України, якими
передбачається, що на вимогу однієї або
обох сторін суд може рішення про
тлумачення змісту правочину.

Слід зауважити, що відповідно до ч.2
ст.213 ЦК України не допускає, щоб при
тлумаченні правочину здійснювався
пошук волі учасника правочину, який не
знайшов відображення у тексті самого
правочину.

Таким чином, при тлумаченні
правочину не допускається внесення
змін у сам зміст правочину.

Згідно з приписами ч.4 ст.213 ЦК України,
якщо за правилами, встановленими
частиною третьою цієї статті, немає
можливості визначити справжню волю
особи, яка вчинила правочин, до уваги
беруться мета правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами,
звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

З урахуванням вищезазначеного,
встановлених обставин та беручи до
уваги матеріали справи, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
ухвалюючи рішення у даній справі
прийшов до вірного висновку, оскільки
позовні вимоги ОСОБА_2 фактично є
вимогами про зміну змісту заяви ОСОБА_3
по суті, а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Доводи, вказані ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі не знаходять свого
підтвердження матеріалами справи,
оскільки апелянтом не надано належних
та допустимих доказів у підтвердження
своїх позовних вимог, а отже
вищезазначені доводи є
необгрунтованими та зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: