Справа № 333/5867/14-ц
Провадження № 2/333/2400/14
У Х В А Л А

Іменем України

про залишення позову без руху

24 липня 2014 року

м.
Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В
И В:

До Комунарського районного суду м.
Запоріжжя надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124
Конституції України та ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаний або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не
має право обирати спосіб захисту на
власний розсуд, оскільки це порушує
принцип диспозитивності та
змагальності цивільного процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Вивчивши матеріали справи, суддя
дійшов висновку, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
передбачених ст. 119 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом.

Однією з обов'язкових вимог,
передбачених ч. 2 ст. 119 ЦПК України, є
зазначення місце проживання чи
перебування відповідача. В позовній
заяві позивачем не зазначена поштова
адреса відповідача, а також не
зазначено з ким проживає дитина та не
додано ніяких доказів на підтвердження
зазначених фактів, чим можуть бути
підтверджені зазначені обставини
позивач не зазначає.

За своєю суттю адреса це умовна
кодифікація місця знаходження об'єкту,
яка застосовується з метою поштового
зв'язку. Правила написання адреси,
встановлені Міністерством зв'язку, для
забезпечення якнайшвидшого
пересилання, зберігання і доставляння
поштових відправлень. На всіх адресах
пишеться: назва вулиці, номер будинку і
квартири; назва населеного пункту,
міста; назва району; назва області,
індекс.

Відповідно до п. 1.2 «Порядку реєстрації
місця проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів»,
затвердженого наказом МВС України №
1077, реєстрація місця проживання або
місця перебування особи - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Також однією з обов'язкових вимог,
передбачених ч. 2 ст. 119 ЦПК України, є
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину. Як вбачається з
матеріалів справи, позивачем до
матеріалів позовної заяви не додано
ніяких доказів на підтвердження
зазначених фактів, чим можуть бути
підтверджені зазначені обставини
позивач не зазначає.

Всупереч вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України,
до позовної заяви додаються документи,
що підтверджують сплату судового
збору.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
перераховується у безготівковій або
готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.
На підставі ст. 9 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір сплачується
за місцем розгляду справи та
зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Статтею 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено ставку судового збору
за подання позовної заяви про
розірвання шлюбу - 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

З позовної заяви вбачається, позивачем
до позовної заяви не надано доказів
сплати судового збору. У разі
звільнення від сплати судового збору,
позивач повинен в позовній заяві
вказати підстави звільнення та надати
відповідні докази.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення позовної заяви без руху, про
що повідомляє позивача і надає йому
строк для усунення недоліків, який не
може перевищувати трьох днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя,
-

У Х В А Л И
В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу – залишити без руху,
надавши триденний строк з дня
отримання цієї ухвали для усунення
недоліків.

Роз’яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, заяву
буде визнано неподаною та повернуто
позивачу зі всіма доданими до неї
документами.

Копія направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.
Запоріжжя

М.М. Дмитрієва