АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Троц В.О.

за участю:

представника позивача : ОСОБА_1

представника відповідача :
ТрофімєцЮ.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 16 травня 2014
року всправі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» про визнання недійсним
п. 3.9 Кредитного договору №77.1/АК-00416.08.2,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Родовід Банк»
про визнання недійсним п.3.9 Кредитного
договору №77.1/АК-00416.08.2 від 04.02.2008 року,
укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та
ОСОБА_3

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 16.05.2014 року позов залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновку
суду, а також порушення та неправильне
застосування норми матеріального й
процесуального права.

Справа № 758/2183/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/9172/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Гребенюк
В.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Крім того,
апелянт вказує, що станом на 11.02.2014 року
загальна сума пені за несвоєчасне
погашення кредитної заборгованості
згідно вказаного кредитного договору,
нарахована банком і складає 162 480,43 грн.,
а сума заборгованості за відсотками
взагалі відсутня відповідно до Довідки
про стан заборгованості №13.1-11-б.б/717 від
11.02.2014 року (а.с.13), що вказує на
неспіврозмірність пені по відношенню
до суми кредиту та заборгованості по
відсотках.

Вищезгадане рішення відповідач в
апеляційному порядку не оскаржував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Залишивши без задоволення позовні
вимоги ОСОБА_3, та визнаючи п. 3.9
Кредитного договору №77.1/АК-00416.08.2
таким, що порушує права споживача, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач пропустив процесуальний строк
для захисту свого порушеного права, а
тому воно не підлягає захисту в
судовому порядку.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Згідно з ст. ст.6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з врахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

В суді першої інстанції встановлено, що
04.02.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Родовід
Банк» був укладений кредитний договір
№77.1/АК-00416.08.2 (а.с. 6-9), на підставі якого
позивачу було відкрито кредитну лінію
на суму 14 984, 67 доларів США, які він був
зобов'язаний повернути до 04.02.2015 року.
Пунктом 3.9 вищезгаданого договору було
передбачено, що за порушення строків
повернення кредитів чи сплати
процентів, позичальник повинен
сплачувати Банку за кожний день
прострочки пеню у розмірі 1,6 процента
від суми простроченої заборгованості.
Отримавши довідку від банку про суму
заборгованості від 11.02.2014 року позивач
звернувся до суду з позовом про
визнання вищезгаданого пункту
договору недійсним, оскільки вважає, що
він порушує його права як споживача.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна
позовна давністьвстановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України,перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ст.267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі є підставою для відмови у позові.

Таким чином, аналіз наведених норм
права дає можливість зробити висновок
про те, що у випадку пропушення
позивачем строку позовної давності він
позбавлений можливості захистити його
у судовому порядку.

Враховуючи , що при розгляді справи в
суді першої інстанції було
встановлено, що про умови п.3.9
кредитного договору позивач дізнався
під час його підписання, а саме 04.02.2008
року, а з відповідним позовом звернувся
лише 24.02.2014 року, колегія суддів вважає,
що висновок суду про відмову у
задоволенні позову є правильним.

Посилання апелянта на те, що про
порушення свого права він дізнався
лише 11.02.2014 року, отримавши довідку
Банку про заборгованість за кредитом
(а.с.13) не спростовують висновків суду
першої інстанції. Колегія суддів
вважає, що при укладенні вказаного
договору ОСОБА_3 мав реальну можливість
шляхом проведення простих
арифметичних розрахунків
прослідкувати тенденцію зростання
зазначеної пені у випадку несвоєчасної
сплати ним кредиту.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч.1. ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на викладене та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 16 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома.

А.А. Пікуль