АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Семенюк Т.А.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
29 травня 2014 року в справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Просто - страхування» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Просто -
страхування» про визнання страхової
претензії недійсною та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ПАТ «Просто -
страхування» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, в якому просило
стягнути з останнього 3 226, 19 грн.
виплаченого страхового відшкодування,
посилаючись на те, що відповідач є
винним у ДТП та вони виплатили страхове
відшкодування потерпілому. Оскільки
ОСОБА_1 залишив місце ДТП, то він має
сплатити страхове відшкодування в
порядку регресу.

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Просто - страхування», в якому просив
визнати страхову претензію недійсною
та стягнути в рахунок відшкодування
моральної шкоди 5 000 грн., посилаючись на
те, що він не створював ДТП, а у
претензії вказано, що ДТП відбулася у м.
Черкаси на вул. Смілянській, а тому
вважає, що страхова компанія
займається безпідставним вимаганням
від нього грошових коштів.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 29.05.2014 року первісний позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Просто - страхування»
витрати по виплаті страхового
відшкодування в розмірі 3 226, 19 грн. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
- відмовлено. Вирішено питання щодо
стягнення судових витрат.

Справа № 753/6103/14 Апеляційне
провадження: 22-ц-796/8988/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Леонтюк Л.К.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.Не
погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в позові.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, вважає, що
ДТП було вигадане, він в ДТП не винен та
автомобілі механічних ушкоджень не
зазнали.

У судовому засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

ПАТ «Просто - страхування» в судове
засідання не з`явилося, про день та час
розгляду справи повідомлене належним
чином, причини неявки не повідомило, у
зв`язку з чим колегія суддів вважає за
можливе розгляд справи у його
відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
апелянта, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24.05.2013 року в м. Києві на вул.
Васильківській відбулася ДТП за участю
автомобіля «Hyundai Accent», д.н. НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Nissan
Qashqai» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1,
внаслідок якої автомобілі зазнали
механічних пошкоджень. Після вчинення
ДТП ОСОБА_1 залишив місце пригоди.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 06.08.2013 року ОСОБА_1
визнано винним у вчиненні даної ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 122-4 та ст. 124
КУпАП.

На час ДТП цивільно - правова
відповідальність ОСОБА_1, була
застрахована у ПрАТ
«Просто-страхування» згідно полісу №
АС/2906120 від 16.01.2013 року обов`язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів з лімітом
відповідальності на одного
потерпілого за шкоду, заподіяну майну -
50 000 грн. з встановленням франшизи у 510
грн.

03.06.2012 року власник автомобіля Hyundai
Accent», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 звернувся до
АТ «ПРОСТО-страхування» із
повідомленням про ДТП, а 22.08.2013 року - із
заявою про виплату страхового
відшкодування.

Відповідно до звіту № 8135/75744 з оцінки
транспортного засобу від 07.06.2013 року
вартість матеріального збитку складає
3 736, 19 грн..

Відповідно до страхового акта № 75744
розмір страхового відшкодування
складає 3 226, 19 грн. та таке
відшкодування було сплачене ОСОБА_4
03.09.2013 року, що підтверджується
платіжним дорученням № 5591 та заявою на
виплату готівки.

Відповідно до розписки від 23.09.2013 року
ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 510 грн.
франшизи, у зв`язку з ДТП, яка мала місце
24.05.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 є винним у ДТП та страхова
компанія має право регресної вимоги,
оскільки останній залишив місце ДТП.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно з підпунктом «в» п. 38.1.1 ст. 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду якщо він після
дорожньо-транспортної пригоди за його
участю самовільно залишив місце
пригоди.

Згідно з постановою Голосіївського
районного суду м. Києва від 06.08.2013 року
ОСОБА_1 24.05.2013 року керуючи автомобілем
«Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_2 у м. Києві по вул.
Васильківській, 8 при зміні напрямку
руху не переконався в безпеці свого
маневру, не пропустив автомобіль «Hyundai
Accent», д.н. НОМЕР_1, який рухався в
попутному напрямку, внаслідок чого
відбулося зіткнення транспортних
засобів, що призвело до їх пошкодження.
Після вчинення ДТП ОСОБА_1 покину місце
пригоди. При розгляді адміністравного
матеріалу ОСОБА_1 свою вину у вчиненні
адміністративного правопорушення
визнав у повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова
суду у справі про адміністравне
правопорушення обов`язкова для суду, що
розглядає цивільну справу про цивільно
- правові наслідки дій особи, стосовно
якої ухвалено постанову суду, з питань,
чи мали місце ці дії а чи вчинені вони
цією особою.

Оскільки постановою суду, яка набрала
законної сили, встановлено, що винним у
ДТП є ОСОБА_1 та що останній після
вчинення ДТП самовільно залишив місце
пригоди, суд першої інстанції дійшов
правильних висновків про те, що
страхова компанія після сплати
страхового відшкодування має право
регресної вимоги до страхувальника на
суму виплаченого страхового
відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі»
розглядаючи позов, який випливає зі
справи про адміністравне
правопорушення, суд не вправі
обговорювати вину відповідача, а може
вирішувати питання лише про розмір
відшкодування.

Оскільки вина відповідача та факт
залишення останнім місця ДТП
підтверджено постановою суду, яка
набрала законої сили доводи апелянта
про те, що він ДТП не вчиняв та
автомобілі не зазнали механічних
пошкоджень колегія суддів вважає
безпідставними.

Заперечуючи проти розміру
відшкодування апелянт будь - яких
доказів на спростування звіту № 8135/75744
з оцінки транспортного засобу від
07.06.2013 року не надав, клопотання про
призначення судової автотоварознавчої
експертизи не заявляв та заперечуючи
проти розміру відшкодуваня виходив з
того, що автомобіль взагалі не
отримував механічних пошкоджень, що
спростовується постановою суду про
притягнення ОСОБА_1 до адміністравної
відповідальності.

Допущена у претензії описка щодо місця
ДТП не є підставою для відмови у
стягненні страхового відшкодування в
порядку регресу.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції законне та
обґрунтоване і не може бути скасоване з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 29 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді