Дата документу 21.05.2014
СПРАВА N 815/4508/2012
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" травня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
головуючого - судді Кучеренко Н.В.
при секретарі - Левандовській О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу,
Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
на його користь суму боргу в розмірі 800
000 гривень 00 копійок, а також понесені
по справі судові витрати, зазначивши що
10 липня 2011 року між ним та відповідачем
був укладений договір позики грошей,
згідно якого він передав відповідачу
грошову суму в розмірі 100 000 доларів США,
що еквівалентно 800 000 грн., а відповідач
прийняв на себе зобов'язання повернути
вказану суму в строк до 10 грудня 2011
року, однак в подальшому відповідач
ухиляється від погашення суми позики.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, від нього
надійшла заява з проханням розглянути
справу за його відсутності. Позовні
вимоги, викладені в позовній заяві
підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, від неї надійшла заява з
проханням відкласти слухання справи, в
зв'язку з неможливістю в'їзду на
територію України. Однак під час
судового розгляду справи відповідач
заперечувала факт підписання договору
позики грошей від 10 липня 2011 року та
написання рукописного тексту нею, а
також отримання грошей взагалі.
Оцінивши надані відповідачем
документи, суд приходить до висновку
про неможливість відкладення розгляду
справи за наступних підстав:
ОСОБА_2 неодноразово зверталась до суду
з заявами про відкладення розгляду
справи.
За клопотанням відповідача суд
відкладав розгляд справи.
Згідно ст. 157 ЦПК України суд розглядає
справи протягом розумного строку, але
не більше двох місяців з дня відкриття
провадження у справі.
Відповідно до ст. 6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
Таким чином, дії відповідача ОСОБА_2 про
постійне відкладення розгляду справи
розцінюються судом як її намір на
тяганину справи, що призводить до
затягування розгляду справи та як
наслідок порушення прав та інтересів
В судове засідання, призначене на 21
травня 2014 року на 10 годин 00 хвилин
відповідач не з'явилась повторно.
Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
При цьому згідно листа Верховного Суду
України від 27.09.2010 року, направленого на
ім'я голів Апеляційного суду АРК,
областей міст Києва та Севастополя, у
разі повторної неявки відповідача,
повідомленого про дату судового
засідання, тобто незалежно від
поважності причин його неявки, навіть
якщо вони є поважними, суд на підставі
наявних у справі доказів вирішує
справу (постановляє заочне рішення).
Останні слова взяті в дужки і це
означає лише як альтеративне вирішення
справи: або ухвалення звичайного
рішення, якщо позивач не погоджується
на заочне рішення (це вимога ч.1 ст. 224
ЦПК України), або ухвалює заочне
рішення при згоді на це позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з
урахуванням заяви представника
позивача про слухання справи за його
відсутності та в зв'язку з неявкою
відповідача, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов підлягає повному
задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно договору позики грошей від 10
липня 2011 року, відповідач ОСОБА_2 взяла
в борг у ОСОБА_1 100 000 доларів США, що з
урахуванням курсу долара США по
відношенню до гривні складає 800 000 грн.
та зобов'язалась повернути вказану
суму в строк до 10 грудня 2011 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві (грошові кошти у такій
самій сумі) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, не його банківський
рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є право відношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичайного ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як встановлено під час розгляду справи
до теперішнього часу відповідач суму
боргу не повернула.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (порушення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

В обґрунтування позову позивачем
надано договір позики грошей від 10
липня 2011 року.

Однак, відповідач заперечує факт
підписання даного документу та
написання рукописного тексту нею, а
також отримання грошей взагалі.

Відповідно статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Частина 1
статті 11 ЦПК України встановлює, що суд
розглядає цивільну справу на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно статей 57, 59 ЦПК України, доказами
у справі є які-небудь фактичні данні, на
підставі яких базуються вимоги,
заперечення сторін, і інші обставини,
що мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються зокрема
висновками судових експертів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
доказами.

Для вирішення питання про те, чи
зроблений (виконаний) підпис та
рукописний текст на договорі позики
грошей від 10 липня 2011 року була
призначена судова почеркознавча
експертиза відповідно до ухвали суду
від 27 листопада 2013 року.

Згідно висновку повторної
судово-почеркознавчої експертизи № 12640
від 05 березня 2014 року підпис від імені
ОСОБА_2 в «Договоре займа денег» від
10.07.2011 року, в графі «ЗАЕМЩИК:» -
виконано ОСОБА_2 під впливом природних
збиваючих факторів (серед яких могли
бути як зовнішні, так і внутрішні).
Рукописний запис «ОСОБА_2» в «Договоре
займа денег» від 10.07.2011 року, в графі
«ЗАЕМЩИК:» - виконано ОСОБА_2 під
впливом природних збиваючих факторів
(серед яких могли бути як зовнішні, так
і внутрішні).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 8 від 30.05.1997
року «Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах» при
перевірці й оцінці експертного
висновку суд повинен з'ясувати:- чи було
додержано вимоги законодавства при
призначенні та проведенні експертизи; -
чи не було обставин, які виключали
участь експерта у справі; -
компетентність експерта і чи не вийшов
він за межі своїх повноважень; -
достатність поданих експертові
об'єктів дослідження;- повноту
відповідей на порушені питання та їх
відповідність іншим фактичним даним; -
узгодженість між дослідницькою
частиною та підсумковим висновком
експертизи; - обґрунтованість
експертного висновку та його
узгодженість з іншими матеріалами
справи.

При проведенні судової почеркознавчої
експертизи судовим експертом були
додержані всі вимоги чинного
законодавства, в межах його
компетенції та повноважень, на
підставі інформації та документів,
наявних на час проведення експертизи,
відповіді на поставлені питання
викладені повно та відповідають іншим
фактичним даним, дослідницька частина
узгоджена з підсумковою частиною
висновку, висновок експертизи
обґрунтований та узгоджений з іншими
матеріалами справи, тому зазначений
висновок судової почеркознавчої
експертизи є об'єктивним, достовірним
та правдивим, і повинен бути покладений
в основу рішення стосовно
підтвердження факту того, що підпис та
рукописний запис на договорі позики
грошей від 10 липня 2011 року, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконано ОСОБА_2

Необгрунтованими є посилання
відповідача, про нібито неотримання
грошових коштів за спірним договром,
оскільки відповідно до Постанови
Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18
вересня 2013 року письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Крім того, станом на 21 травня 2014 року,
тобто на день ухвалення рішення, курс
долара США складає за 100 доларів США -
1172,3210 грн., а отже 100 000 доларів США
еквівалентно 1 172 321 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивач не заявляв вимогу про
стягнення суми боргу еквіваленту 100 000
доларам США станом саме на момент
ухвалення рішення суду, тобто на 21
травня 2014 року, суд приходить до
висновку про стягнення суми боргу в
межах, заявлених ОСОБА_1 позовних вимог
в сумі 800 000 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно Рішення Конституційного суду
України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у
справі № 1-10/2004 за конституційним
поданням 50 народних депутатів України
щодо офіційного тлумачення окремих
положень частини першої статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України (справа про охоронюваний
законом інтерес) поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», необхідно розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України, -
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Таким чином, керуючись конституційним
принципом верховенства права, оцінивши
всебічно, повно та об'єктивно всі
наявні у справі докази окремо та у
сукупності, застосовуючи відповідні
норми матеріального права, утверджуючи
та забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принципи справедливості та
неупередженості, враховуючи висновки
судової почеркознавчої експертизи, суд
дійшов до висновку, що позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з
відповідача судових витрат, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать: 2)
витрати на правову допомогу; 3) витрати
сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду; 4) витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз; 5)
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до платіжного доручення від
16 грудня 2013 року представником
позивача - адвокатом ОСОБА_3 були
понесені витрати по сплаті за
проведення судово-почеркознавчої
експертизи від 05 березня 2014 року в
розмірі 4 931,20 грн.

Таким чином вказана вимога щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача судових витрат за проведення
судової експертизи підлягає стягненню.

Що стосується витрат на правову
допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп., суд
вважає, що вказана вимога також
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
позивачем наданий договір про надання
юридичної допомоги від 16 липня 2013 року.

Представник позивача приймав участь у
судових засіданнях, що підтверджується
журналами судових засідань,
ознайомлювався з матеріалами справи,
надавав правову допомогу, суд вважає,
що сума, заявлена позивачем,
узгоджується з граничним розміром
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільної справи, а тому
підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, ухвалою суду від 30 березня 2012
року було задоволено заяву позивача
про відстрочення судових витрат в
розмірі 3 219 грн. до ухвалення рішення.

Отже, з урахуванням ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню
витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 509, 525, 526, 610, 612, 1046, 1047,
1049 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного суду України № 8 від 30.05.1997
року «Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах»,
Постановою Верховного Суду України №
6-63 цс 13 від 18 вересня 2013 року, Рішенням
Конституційного суду України від 01.12.2004
року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004, ст.ст. 15,
57, 59, 79, 88, 107, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_2), суму
боргу в розмірі 800 000 (вісімсот тисяч)
гривень 00 копійок, а також судові
витрати в розмірі 9 931 (дев'ять тисяч
дев'ятсот тридцять один) гривень 20
копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1), на
користь держави судовий збір в розмірі
3 219 (три тисячі двісті дев'ятнадцять)
гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя:
Н.В.Кучеренко