АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Семенюк Т.А.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 травня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2012 року ПАТ «Кредобанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1,
та ОСОБА_2, в якому просило стягнути
солідарно з останніх 3 843 269, 91 грн.
заборгованості, посилаючись на те, що
відповідачами порушено умови
кредитного договору в частині
своєчасного повернення кредиту та
сплати відсотків за користування
кредитними коштами.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13.05.2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк»
заборгованість за договором № 026 від
29.02.2008 року в розмірі 3 843 269,91 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Справа № 761/4170/14 Апеляційне
провадження № 22-ц-796/8874/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Пономаренко Н.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.Не
погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду в
частині стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не взяв
до уваги, що 28.11.2012 року сторони дійшли
згоди про погашення боргу шляхом
продажу земельної ділянки, яка
перебувала в іпотеці.

У судовому засіданні представник
позивача Яценко О.С. просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші сторони у судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає за можливе розгляд справи у
відсутності не з`явившихся осіб, за
правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
29.02.2008 року між ВАТ «Кредобанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 26, за умовами якого
останньому надано кредит у розмірі 510 000
доларів США зі сплатою 15,5 % річних
строком до 01.02.2023 року.

28.04.2010 року між ними було укладено
додатковий договір № 1 з відповідними
змінами, а саме зміни процентної
ставки, яка становить з 28.04.2010 року 13 %
річних; з 01.04.2012 року 16 % річних, а також
змінено порядок повернення кредиту
обумовленого в п. 4.1 кредитного
договору з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року по 10
000 грн. (12 траншів), з 01.04.2011 року по 31.01.2023
року по 26 978 грн. (142 транші).

29.02.2008 року між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки, відповідно до
якого остання зобов`язалася нести
солідарну відповідальність за
виконання позичальником умов
кредитного договору.

Рішення Франківського районного суду
м.Львова від 27.03.2014 року, яке набрало
законної сили, поруку ОСОБА_2 перед ПАТ
«Кредобанк» передбачену договором
поруки від 29.02.2008 року визнано
припиненою починаючи з 28.04.2010 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив, з того, що
банк виконав свої зобов'язання за
кредитним договором, а позичальник
порушив умови договору щодо
своєчасного повернення кредитних
коштів та процентів за користування
цими коштами. Відмовляючи в частині
позову про стягнення заборгованості з
поручителя, суд виходив з того, що
порука припинена.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору, актів цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частки позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанці встановлено та
це не заперечується відповідачем, що
банк виконав свої зобов`язання та надав
позичальнику кредит у розмірі 510 000
доларів США. Відповідачем також не
заперечувався факт порушення
зобов`язань щодо своєчасного
повернення кредиту та сплати відсотків
за користування кредитними коштами.

Згідно з розрахунком станом на 21.09.2012
року заборгованість ОСОБА_1 перед
банком складає 3 843 269,91 грн., яка включає:
неповернуту суму кредиту - 3 561 138,95 грн.
та прострочені відсотки - 282 130,96 грн. та
розмір заборгованості апелянтом не
оскаржується.

З листа ПАТ «Кредобанк» від 28.11.2012 року
вбачається, що позичальник звертався
до банку з питання продажу у
добровільному порядку предмету
застави для погашення заборгованості
за кредитом та банк не заперечував
проти пошуку позичальником покупця
земельної ділянки, що перебувала в
заставі.

У судовому засіданні представник
позивача зазначив, що після звернення
позичальника з питання реалізації
предмета застави, останній до банку не
з`являвся та будь - який зв`язок з ним
було втрачено.

Апелянт будь - яких доказів про те, що
мало місце прострочення кредитора не
надав.

Рішення в частині відмови у задовленні
позову до поручителя не оскаржується, а
відтак в апеляційному порядку не
перевіряється.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
є законним та обгрунтованим і не може
бути скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді