Справа № 373/1891/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03вересня 2014 року
Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд Київської області

в складі:

головуючого судді - Залеської
А.О.

при секретарі Руденко
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
вищевказаним позовом та просить
зобов'язати ОСОБА_2 надати їй ключі від
вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та
вселити її та неповнолітнього сина
ОСОБА_3 у вказану квартиру.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
вона є співвласником квартири АДРЕСА_1,
яка була придбана у 2004 році під час
шлюбу з відповідачем. З 08 листопада 2007
року вона зареєстрована у цій квартирі
разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4, 2002
р.н. та проживають там постійно. Однак,
після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вона не
може вільно потрапити до свого
помешкання, так як у вхідних дверях
замінено замок, ключі від якого
відповідач відмовляється надати.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та
пояснила, що зі спірної квартири вона
не з'їжджала, а тимчасово, допоки не
вирішилось питання розлучення та
стягнення аліментів з відповідача,
вона разом з сином тимчасово проживала
на квартирі, яку винаймала, взяла з
собою лише необхідне. Час від часу
навідувалась до свого помешкання. 16
квітня 2014 року вона не змогла потрапити
до квартири, так як у вхідних дверях був
замінений замок. Відповідач
категорично відмовляється надати їй
дублікат ключа від замка вхідних
дверей. Потрапити в квартиру вона може
лише коли відповідач відчинить їй
двері своїм ключем. І хоч відповідач
ніколи їй прямо не відмовляв в доступі
до квартири, його поведінка ставить її
в умови залежності від нього. Вжиті нею
заходи впливу на відповідача через
правоохоронні органи та орган опіки та
піклування виявились
безрезультатними, а тому вона просить
захисту своїх порушених прав в
судовому порядку. Впевнена, що в
досудовому порядку, спір врегулювати
не вдасться.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
вважає надуманими та пояснив, що
квартира була придбана під час шлюбу, у
2007 році на його ім'я за договором
купівлі-продажу. Позивач не ставить
вимоги про визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя, а тому
застосування положень ст. 368 ЦК України
він вважає безпідставним. ОСОБА_1 та
сина ОСОБА_4 ніхто не виселяв з
квартири. Вона сама разом з сином
залишила помешкання 31.12.2013. Інколи
приходила за дитячими речами. У квітні
2014 року вийшов з ладу нижній замок і він
вимушений був замовити у свого
знайомого нову серцевину замка та два
ключі - для себе та свого батька ОСОБА_5,
який після розірвання їхнього з
позивачкою шлюбу зареєструвався та
проживає разом з ним. Відповідач
зазначив, що він не заперечує проти
того щоб позивачка та його син ОСОБА_4
проживали в спірній квартирі, однак не
вважає своїм обов'язком виготовити для
неї ключ від замка вхідних дверей. Ключ
вона може виготовити сама і за свої
кошти. Вважає позовні вимоги такими, що
не підлягають задоволенню, оскільки
ніяких перешкод в користуванні
квартирою він позивачці не чинить.

Свідок ОСОБА_6, яка є депутатом
Переяслав-Хмельницької міської ради
Київської області, суду повідомила, що
в кінці червня 2014 року до неї
зверталась ОСОБА_1 з тим, що відповідач
перешкоджає їй у входженню в
приміщення квартири АДРЕСА_1,
розповідала, що вона там зареєстрована
з сином і всі їх речі знаходяться в
приміщенні квартири. Просила скласти
акт обстеження житлово-побутових умов.
Одного дня вони домовились про зустріч
біля будинку о 19:00, про що вона
повідомила відповідача. Двері квартири
своїм ключем відчинив ОСОБА_2 і вони
зайшли в приміщення. Позивач
намагалась привернути увагу на те, що
її та сина речі знаходяться у квартирі,
говорила, що вона повернулась до місця
проживання. Свідок вважає, що ніяких
перешкод для проживання у цій квартирі
у позивача немає. Вона чула суперечку
між сторонами про ключі від квартири.

Свідок ОСОБА_7, яка є працівником
служби у справі дітей виконкому
Переяслав-Хмельницької ради, суду
показала, що ОСОБА_1 зверталась до
служби з тим, що не може вільно зайти в
квартиру, розказувала, що відповідач
змінив замок у вхідних дверях квартири,
де вона з сином зареєстровані та
проживають. Через це вона вимушена
щоразу телефонувати йому, щоб той
прийшов і відкрив двері, однак
відповідач на її телефонні дзвінки не
завжди відповідає, або не завжди може
приїхати в потрібний їй момент. 14 липня
2014 року комісія з перевіркою виїхала до
місця проживання позивачки. Там
пересвідчились, що вона дійсно не може
відкрити вхідні двері квартири своїми
ключами. Після телефонного дзвінка
відповідач приїхав через 5-10 хв., але не
сам, а з ОСОБА_8 та своїм ключем відкрив
двері і вони зайшли в приміщення. Вона
була свідком того, як між колишнім
подружжям виникла сварка, був спір про
ключі від квартири. ОСОБА_2 на
пропозицію членів комісії надати ключі
ОСОБА_1 відмовився, що було зафіксовано
у Акті обстеження умов проживання, як
перешкода у вільному доступі до
помешкання.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він
є батьком відповідача та проживає
разом з ним в квартирі АДРЕСА_1 з квітня
2014 року. Ця квартира придбана під час
шлюбу його сина з позивачкою, але він
давав гроші на її покупку. ОСОБА_1 на
якийсь час пішла з квартири та забрала
онука ОСОБА_5, а тепер хоче повернутись.
Він завжди готовий впустити їх та онука
в квартиру, однак такого щоб вона
приходила, коли він був вдома,не було.
Знає, що сторони розірвали шлюб.
Боїться, що ОСОБА_1 коли знову буде
проживати в квартирі то приведе когось,
хто нашкодить або підставить ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
вона є начальником служби у справах
дітей виконкому
Переяслав-Хмельницької міської ради. У
червні та липні 2014 року до неї в Службу
зверталась ОСОБА_1 з тим, що хоче
повернутись разом з сином в квартиру за
місцем своєї реєстрації, яку тимчасово
вони залишили так як у неї немає коштів
орендувати інше приміщення та
розповідала, що потрапити в квартиру
вона не може через те, що ОСОБА_2 чинить
їй перешкоди. Під час бесіди з ОСОБА_2
вона зрозуміла, що він не проти
проживання в квартирі колишньої
дружини та хоче щоб син був поряд, однак
побоюється, що у його відсутність до
квартири прийдуть сторонні особи, які
можуть щось підкинути йому, а тому не
дає ключа позивачці. Комісією, що була
створена за її наказом перевірені
умови проживання за адресою: АДРЕСА_1 та
складено акт. Як їй відомо, ніяких
перешкод для проживання дитини
виявлено не було, але комісія з'ясувала,
що вільного доступу до помешкання у
ОСОБА_1 з дитиною немає, так як
відповідач ОСОБА_2 відмовляється
надати їй ключ.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він
зі школи товаришує з відповідачем і
знає його сім'ю, вони обоє обрані
депутатами Переяслав-Хмельницької
міської ради. Він знає, що ОСОБА_1
забрала сина та пішла з сім'ї, нібито до
іншого чоловіка. В кінці травня 2014 року
він був свідком того, як позивач
зателефонувала до ОСОБА_2, вимагала
приїхати, але він не зміг, був зайнятий.
Подібне він спостерігав також одного
разу на сесії міської ради. Знає, що
ОСОБА_11 весь час чогось хоче, коли
телефонує до відповідача. Кілька разів
він їздив з ним на зустріч. Одного разу
вона привела з собою депутата ОСОБА_13, а
іншого - цілу комісію. Він чув сварку
між подружжям, яка стосувалась дитини.
Позивач говорила, що син у її батьків в
с. Циблі. Чув також і спір про ключ від
квартири. Останній раз вона трохи
побула в квартирі і кудись пішла. Він з
відповідачем ще близько двох годин
були в квартирі, але позивачка не
повернулась.

Вислухавши пояснення сторін,
свідків та, дослідивши докази по
справі, судом встановлено, що між
сторонами існує спір про вільний
доступ ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 до
квартири АДРЕСА_1, де вони
зареєстровані. Суд розглядає право
вільного доступу до квартири, в
контексті права на користування
майном.

Позивач вважає, що це її право, як
співвласника квартири, порушене
відповідачем, оскільки він змінив
замок у вхідних дверях та
відмовляється надати їй дублікат
ключа.

В свою чергу відповідач,
переконаний, що позивач, повинна
самостійно нести витрати по
виготовленню дубліката ключа, але вона
не бажає цього робити і таким чином
сама собі створює проблеми.

29 червня 2002 року сторони
зареєстрували шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про одруження.

В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
ОСОБА_3.

Сторони визнають, що під час шлюбу, у
2004 році на ім'я ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу була придбана квартира
АДРЕСА_1. А тому ці обставини за
правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

25 лютого 2014 року шлюб сторін було
розірвано Переяслав-Хмельницьким
міськрайонним судом Київської області,
рішення якого набрало законної сили
11.03.2014.

Відповідно до будинкової книги, яку
надали суду позивач та відповідач, в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
наступні особи: ОСОБА_2 - з 28.04.2004, ОСОБА_1
- з 08.11.2007, ОСОБА_3 з 08.11.2007, ОСОБА_12 - з
11.09.2010 та ОСОБА_5 - з 22.04.2014. Ці обставини
сторони не спростовують.

Сторони визнали, що позивачка зі
своїм сином не проживає за місцем
реєстрації з 01.01.2014 за власним бажанням,
однак на постійне проживання до іншого
місця вони не вибували, з реєстрації не
знімались, а отже з квартири не
виселялись. Примусового зняття з
реєстрації та виселення позивача з
квартири також не було.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та її
син ОСОБА_3 є такими, що мають право на
користування квартирою АДРЕСА_1. Це
право ніким не порушене та не
оспорюється.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що
відповідач, не висуваючи позивачці
жодних претензій та заперечень щодо її
права на повернення до помешкання для
проживання за місцем своєї реєстрації,
створює їй перешкоди у здійсненні
цього права, що проявляється в
наступному.

Як визнав сам відповідач, у квітні
2014 року він замінив нижній замок
вхідних дверей та виготовив лише два
ключі для себе та свого батька, при
тому, що ключі від старого замка раніше
були у позивачки та її сина і вони
користувались ними.

Той факт, що позивачка може
потрапити в приміщення лише з відому
відповідача та після того, як він на її
звернення приїде та відчинить двері
своїм ключем, визнали сторони та
підтвердили свідки. А отже позивачка
обмежена у вільному доступі до
квартири, де вона зареєстрована.

З пояснень сторін та свідків, а
також з письмових документів, поданих
позивачем, судом також встановлено, що
відповідач відмовляється виготовити
дублікат ключа для позивачки на її
вимогу і на цій підставі у них виникла
конфліктна ситуація.

Вирішуючи даний спір суд виходить
з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 369 ЦК
України співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1
набута під час шлюбу сторін, а також
відсутність спору про право власності
на неї після розірвання шлюбу, суд за
відсутності шлюбного чи іншого
договору, вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на момент розгляду цього спору за
правилами ст. 368 ЦК України є
співвласниками квартири на праві
спільної сумісної власності, а тому
вони мають рівні права на спільне
володіння, користування нею, а також на
розпорядження цим майном.

Отже співвласник майна має
здійснювати свої права таким чином, щоб
не допускати порушень прав інших
співвласників.

Натомість ОСОБА_2 своїми
одноосібними та неузгодженими з ОСОБА_1
діями, які виразились в заміні замка у
вхідних дверях без відому позивачки та
своїми діями, які виразились у відмові
передати їй дублікат ключа, створив їй
перешкоди у вільному доступі до
приміщення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання чи оспорення.

Статтею 16 ЦК України визначені
способи захисту цивільних прав, серед
яких є відновлення становища, яке
існувало до порушення.

Враховуючи все вищевикладене суд
дійшов висновку, що право позивачки та
її сина на користування майном
(квартирою) для проживання
відповідачем не порушено, а право
вільного доступу до квартири
відповідач порушив, самостійно
замінивши замок у вхідних дверях
квартири та, не надавши позивачці ключі
від нього, при тому, що раніше у неї
ключі від квартири були і вона
користувалась ними. А тому це право
підлягає захисту в судовому порядку в
спосіб передбачений законом. Отже
позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 15, 16, ст.ст. 368, 369,
391 ЦК України, ст.ст. 10,11, 57-62, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі
від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок
судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
підпис