Справа №175/661/14-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2014 pоку Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 третя особа Дніпропетровський
районний відділ Головного управління
державної міграційної служби про
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення та визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом та зняття з
реєстрації,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із
вищевказаним позовом та після
уточнення позовної заяви просила суд,
визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування
домоволодінням розташованим за
адресою АДРЕСА_1, а також усунути
перешкоди в користуванні належним їй
майном на праві особистої власності
домоволодінням за вищевказаною
адресою, шляхом виселення ОСОБА_3 з
даного домоволодіння без надання іншої
житлової площі та зобов'язати
Дніпропетровський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби зняти відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації у будинку
АДРЕСА_1.

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити.

Відповідачки в судове засідання
з'явилися, позовні вимоги не визнали та
просили відмовити у їх задоволенні
надавши до суду письмові заперечення,
які обґрунтовані тим, що питання втрати
права користування житловим
приміщенням дозволяє віднести до
членів сім'ї власника, осіб, які
проживають з власником і ведуть з ним
спільне господарство; колишніх членів
сім'ї власника, зокрема осіб, які
проживають з власником, але з певного
часу вже не є членами сім'ї, члени сім'ї
колишнього власника, зокрема особи, які
проживають у житлі, право власності на
яке перейшло від громадянина, який
зберігає сімейні стосунки з
користувачами жилого приміщення, до
інших осіб, колишніх членів сім'ї
колишнього власника житлового
приміщення.

Представник третьої особи у судове
засідання не з`явився, але надав письму
заяву в якій просив розглядати справу
без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
05 серпня 1997 року належить
домоволодіння, яке розташоване по
АДРЕСА_1, дане володіння зареєстровано
на її ім'я в Новомосковському БТІ (а.с.5).

ОСОБА_4 є сином позивачки та проживав
разом з нею в вищевказаному
домоволодінні. В січні 2003 року ОСОБА_4
уклав шлюб з ОСОБА_3 Позивачка залишила
домоволодіння сину та переїхала жити
до онуків. В свою чергу ОСОБА_3
вселилася та зареєструвалася в
домоволодінні розташованому по
АДРЕСА_1, а згодом ОСОБА_3 зареєструвала
свою неповнолітню доньку ОСОБА_5

ОСОБА_4 припинив спільне проживання з
ОСОБА_3

Донька ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_6 і переїхала жити до чоловіка, в
інший будинок, але з реєстрації не
знялася.

Згідно довідки виданої головою
квартального комітету ОСОБА_7 ОСОБА_2,
яка прописана за адресою АДРЕСА_1 за
місцем реєстрації не проживає з 24.07.2010
року, а проживає з чоловіком за адресою
АДРЕСА_2(а.с.30).

Статтею 55 Конституції України
встановлено, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, а згідно ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Статтею 383 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник житлового
будинку має право використовувати
помешкання для власного проживання та
проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3
Сімейного кодексу України визнає
сім'єю спільне проживання осіб, що
пов'язані спільним побутом та мають
взаємні права та обов'язки. Частина 2
статті 415 Цивільного кодексу України
встановлює, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку (Стаття 72 ЖК
Української РСР).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК
Української РСР при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Крім того, згідно ст. 7 Закону України
від 11 грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачкою не надано достатніх
доказів на підтвердження обставин, з
яким норма ст. 72 ЖК України пов'язує
можливість визнання особи, такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановленого
терміну. Разом з тим не надано
достатніх доказів того, що відповідачі
не проживають та не ведуть
господарства, а тому вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. У зв'язку
з відмовою позивачці у задоволенні її
вимог, судові витрати (судовий збір) не
підлягає стягненню з відповідача і
підлягають покладенню на позивачку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 214, 224
ЦПК України, ст.ст. 16, 15, 383, 391, 405, 415 ЦК
України, ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 третя особа Дніпропетровський
районний відділ Головного управління
державної міграційної служби про
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення та визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом та зняття з
реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов