Справа № 530/1581/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А І Н И

01.09.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - Водолага А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Зіньків справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно,--

В С Т А
Н О В И В:

В судове засідання не з»явились
позивач, відповідача, про час і місце
розгляду справи були повідомлені в
законом встановленому порядку,
направили в адрес суду заяви про
розгляд справи без їх участі, позивач
підтримує заявлені позовні вимоги в
повному обсязі, відповідачі проти
задоволення позовних вимог не
заперечують.

Справа розглядалась в порядку ст.
197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив.

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати
за нею право приватної

власності на житловий будинок із
господарсько- побутовими спорудами
АДРЕСА_1

Під час розгляду справи
встановлено, що 26.05.2000 року між ОСОБА_2 ,
з однієї сторони, і ОСОБА_1, з іншої
сторони, був укладений договір
купівлі-- продажу, згідно якого ОСОБА_2
продала, а ОСОБА_1 купила житловий
будинок із господарсько-побутовими
спорудами АДРЕСА_1,-- позначені у
технічному паспорті на садибний
(індивідуальний) житловий будинок,
наступними літерами: А-1-житловий
будинок,

Б-літня кухня, В-сарай, в-погріб, Г-сарай,
Д-вбиральня, №1-огорожа

Договір купівлі-продажу житлового
будинку із господарсько-побутовими

спорудами був зареєстрований 26.05.2000
року під реєстровим номером Н-20 на
Українській

універсальній біржі, але нотаріально
не посвідчений, так як ОСОБА_1 про це не

знала, а продавець і представники біржі
про це не повідомили, а тому вона
вважала, що

після оплати вартості житлового
будинку стала його власником, але як
виявилося,

формально не набула на нього права
приватної власності, тому що не
посвідчений

нотаріально договір купівлі-продажу
нерухомого майна є недійсним , так як не
дотримана

вимога закону про нотаріальне
посвідчення , як те передбачено ст. 657
Цивільного кодексу

України.

Вказане нерухоме майно було куплене
позивачем в період формального
перебування

у зареєстрованому шлюбі із
відповідачем ОСОБА_3, але

безпосередньо за її особисті кошти, так
як перед купівлею будинку позивач із
відповідачем

не проживали понад три роки і
відповідач ОСОБА_3 подав з цього
приводу заяву до

суду, згідно якої ніяких коштів у
купівлю вказаного будинку не вносив, а
тому його частини

у цьому нерухомому майні немає.

В даний час, ОСОБА_1 має намір
провести державну реєстрацію
вказаного житлового будинку, але із
вищезазначених причин не може
реалізувати своє право через
реєстраційну службу, що і стало
підставою звернення до суду.

Факт того, що ОСОБА_1 купила у
ОСОБА_2 житловий будинок із

господарсько-побутовими спорудами
АДРЕСА_1 і цей будинок належить ОСОБА_1
на праві приватної власності,

підтверджується наступними доказами:

1.Паспортом позивача, згідно якого
вона є ОСОБА_1

2.Договором купівлі продажу від
26.05.2000 року під реєстровим

номером Н-20, згідно якого ОСОБА_2
продала, а ОСОБА_1 купила житловий

будинок АДРЕСА_1

3.Біржовим контрактом № Н-20 від
26.05.2000 року, згідно якого продавець

ОСОБА_2, з однієї сторони, і ОСОБА_1, з
іншої

сторони, зобов'язалися укласти договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1

4.Реєстровим написом на документі
про право особистої власності , згідно
якого

колективне підприємство Полтавське
бюро технічної інвентаризації
посвідчило, що

житловий будинок АДРЕСА_1

зареєстрований в цілому за ОСОБА_1 на
праві особистої

власності, та записаний 02.06.2000 року в
реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 224

5.Технічним паспортом на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 , згідно якого вони

складаються із наступних будівель:
А-1-житловий будинок, Б-літня кухня,
В-сарай,

в-погріб, Г-сарай, Д-вбиральня,
№1-огорожа

Таким чином, фактично договір
купівлі -продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 ,-- є дійсним , а ОСОБА_1 набула
на нього права приватної власності.
Так, вона повністю сплатила продавцю
кошти за вказаний будинок, проживає в
ньому з 2000 року.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 219 ЦК України, у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним.

Суд може визнати такий правочин
дійсним, якщо буде встановлено, що він
відповідав справжній волі особи, яка
його вчинила, а нотаріальному
посвідченню правочину перешкоджала
обставина, яка не залежала від її волі.

Виходячи з вище викладених обставин,
суд приходить до висновку, що заявлені
вимоги обґрунтовані і такі , що
підлягають задоволенню.

Судові витрати покласти на
позивача.

На підставі викладеного керуючись
статтями 197,213-215, ЦПК України, суд-

В И Р
І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою

міста Полтава, мешканкою АДРЕСА_1, --
право приватної власності на житловий
будинок із господарсько- побутовими

спорудами АДРЕСА_1,--

позначені у технічному паспорті на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок,

наступними літерами: А-1-житловий
будинок, Б-літня кухня, В-сарай,
в-погріб,

Г-сарай, Д-вбиральня, №1-огорожа.

Судові витрати покласти на ОСОБА_1

На рішення може бути подана
апеляційне до апеляційного суду
Полтавської області протягом 10 днів
після його проголошення , шляхом
подання апеляційної скарги через
Зіньківський районний суд.

Суддя