Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 серпня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Калініченко О.Б.

при секретарі -
Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ПРАЙМ-БАНК» про визнання
договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 04.11.2013 року звернувся з
позовною заявою, в якій просив визнати
недійсним Договір застави №Z1515/0712-1 від
04.06.2013 року, укладений від його імені з
ПАТ «ПРАЙМ -БАНК», мотивуючи свої
вимоги тим, що ним такий правочин
ніколи не укладався.

Посилався в позові на те, що він має на
праві особистої власності майнові
права на частку у розмірі 50% (п'ятдесят
відсотків) статутного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НВО «ПЛАЗМА»
(місцезнаходження якого: 08300, Київська
обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях,
буд. 71-А/1; Код СДРПОУ 31409702) номінальною
вартістю 25 000,00грн. згідно зі статутом
ТОВ «НВО «ПЛАЗМА».

Вказував, що він дізнався про порушення
його майнових прав на вказану частку
статутного капіталу під час розгляду у
Вільшанському районному суді
Кіровоградської області цивільної
справи за позовом ПАТ «ПРАЙМ-БАНК» до
нього про звернення стягнення на
належні йому майнові права за
договором застави № 21515/0712-1 від 04.06.2013
року.

Однак про існування як договору
застави № 21515/0712-1 від 04.06.2013 року, так і
кредитного договору №1515/0712-1 від 04.06.2013
року, в забезпечення якого даний
договір застави, нібито, був укладений,
як це стверджує ПАТ «Прайм-Банк» у
своїй позовній заяві, йому не було
відомо та відповідно, жоден з цих
договорів він не підписував. Про
наявність даних договорів дізнався
лише коли отримав копію позовної заяви.

За таких обставин вважає договір
застави № 21515/0712-1 від 04.06.201 року
недійсним, виходячи із вимог ч. 1 ст.202,
ч.ч.1,3, ст.203, п. 1 ст. 215 ЦК України,
оскільки правочином є дія особи
спрямована на настання, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків, волевиявлення учасника
правочину щодо якої має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Мотивував, що жодного його
волевиявлення на укладення договору
застави з ПАТ «Прайм- Банк» та інших
правочинів не було і не могло бути, а
даний договір від його імені був
підписаний іншою особою, що явно
суперечить вимогам ч. З ст. 203 ЦК України
та є підставою для визнання такого
договору недійсним.

Зазначав, що вказаний договір застави,
підписаний іншою особою, порушує його
право власності на майно, що було
передано в заставу, та суперечить
вимогам чинного законодавства, згідно
з яким тільки власнику належить право
на свій розсуд володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном.

В судове засідання представник
позивача надав заяву, в якій позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
проти ухвалення заочного рішення на
підставі наявних у справі доказів не
заперечував.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, будучи належним
чином повідомленим про місце та час
судового засідання, про причини неявки
не сповістив.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, суд, врахувавши письмову
заяву представника позивача, вважає
можливим ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Разом з тим, представник ПАТ
«Прайм-Банк» надавав письмові
заперечення, в яких позовні вимоги
вважав безпідставними, надуманими та
необґрунтованими.

Зазначав, що 04.06.2013 року між банком та
ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір
№ 1515/0712-1 від 04.06.2013 року, відповідно до
п. 1.1. якого банк надав позичальнику
ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 700 000,00
грн. на строк з 04.06.2013 року до 14.06.2013 року
зі сплатою 26% річних за користування
кредитними коштами.

В забезпечення зобов'язань
позичальника за Кредитним договором
04.06.2013 року був укладений між банком та
позивачем Договір застави № 215151/0712-1
від 04.06.2013 року, відповідно до п. 1.5.
якого предметом застави є майнові
права на частку у розмірі 50% статутного
капіталу ТОВ «НВО «ПЛАЗМА»,
номінальною вартістю 25 000,00 грн.,
належних на праві власності позивачу.

Так як предметом застави не є нерухоме
майно, тому відповідно до вимог ст. 13
Закону України «Про заставу» та ст. 208
ЦК України договір застави було
укладено у простій письмовій формі, без
нотаріального посвідчення.

Стверджував, що саме позивачем був
підписаний даний договір застави, а
позивач не надав жодних доказів на
підтвердження того, що в момент
вчинення Договору застави його
волевиявлення не було вільним та не
відповідало його внутрішній волі, та
вводить суд в оману, оскільки йому було
достеменно відомо як і про укладення
Кредитного договору, так і Договору
застави, оскільки позичальник
підписував Кредитний договір в офісі
відповідача в присутності позивача, а
позивач підписував Договір застави в
офісі відповідача в присутності
позичальника; позичальник є рідним
сином позивача, вони проживають разом
за однією тією ж адресою; позичальник є
директором, а позивач є учасником ТОВ
«НВО «ПЛАЗМА»; до укладення Договору
застави банк не мав копії статуту ТОВ
«НВО «ПЛАЗМА», копії паспорта та
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера позивача.

Посилався, що позивач лише намагається
уникнути цивільно-правової
відповідальності за укладеним ним
Договором застави, який забезпечує
виконання зобов'язань його сина за
Кредитним договором, пред'явленням
цього позову, у зв'язку з яким зупинено
провадження по цивільній справі за
позовом банку до позивача про
звернення стягнення на майнові права.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. З Закону України «Про
заставу» заставою може бути
забезпечена будь-яка дійсна існуюча
або майбутня вимога, що не суперечить
законодавству України, зокрема така, що
випливає з договору позики, кредиту,
купівлі-продажу, оренди, перевезення
вантажу тощо.

Відповідно до ст.11 цього Закону, ст. 583
ЦК України сторонами договору застави
(заставодавцем і заставодержателем)
можуть бути фізичні, юридичні особи та
держава. Заставодавцем може бути як сам
боржник, так і третя особа.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Судом встановлено, що 04.06.2013 року в
забезпечення зобов'язань позичальника
за Кредитним договором від імені
позивача та відповідача був укладений
Договір застави № 215151/0712-1 від 04.06.2013
року, відповідно до п. 1.5. якого
предметом застави є майнові права на
частку у розмірі 50% статутного капіталу
ТОВ «НВО «ПЛАЗМА» (місцезнаходження
якого: 08300, Київська область, місто
Бориспіль, вулиця Київський шлях,
будинок 71-А/1; ),
номінальною вартістю 25 000,00 грн.,
належних на праві власності позивачу.

Проте, позивач стверджував, що Договір
застави № 215151/0712-1 від 04.06.2013 року він не
укладав і не підписував. Представник
позивача, заперечуючи факт підписання
позивачем договору, 09.12.2013 року надав
заяву, в якій просив про призначення по
справі судової почеркознавчої
експертизи.

Разом з тим, ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва від 09.12.2013 року з
метою вирішення питання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи судом було зобов'язано ПАТ
«ПРАЙМ -БАНК» до 13.01.2014 року надати
оригінал Договору застави №Z1515/0712-1 від
04.06.2013 року, укладеного від імені
позивача з ПАТ «ПРАЙМ -БАНК», та
попереджено про наслідки невиконання
ухвали суду.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 06.03.2014 року було призначено
судову почеркознавчу експертизу,
проведення якої доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

18.07.2014 року до суду надійшло з КНДІСЕ
повідомлення про неможливість надання
висновку судово-почеркознавчої
експертизи, оскільки станом на 10.07.2014
року до інституту не надійшов оригінал
досліджуваного договору застави №
Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року та не надано
експериментальних зразків почерку із
записом прізвища «ОСОБА_1» у копії
заяви від 14.01.2013 року.

Представник банку повідомив, що не має
можливості надати оригінал вказаного
договору у зв'язку з тим, що
Шевченківським районним управлінням
ГУ МВС України в м. Києві 24.01.2014 року
розпочато досудове розслідування по
кримінальному провадженні №0000703
за заявою ПАТ «ПРАЙМ -БАНК» щодо
вчинення відносно останнього
шахрайський дій, а на підставі ухвали
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30.01.2014 року у відповідача було
вилученого для встановлення осіб, які
вчинили кримінальне правопорушення та
доведення їх вини у вчиненому
кримінальному правопорушенні,
документи, в тому числі оригінал
Договору застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013
року, щодо підписанта якого в цьому
кримінальному провадженні призначена
та проводиться почеркознавча
експертиза, висновок якої, на його
думку, буде доказом і у даній цивільній
справі.

Однак, враховуючи, що оригінал
Договору застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013
року, який оспорюється та надання
оригіналу якого обумовлене
необхідністю проведення експертного
дослідження з метою об'єктивного
розгляду справи, мав бути наданий ще до
13.01.2014 року відповідачем, який мав таку
можливість, але ухилився, суд ухвалою
від 06.03.2014 року, якою було призначено
судову почеркознавчу експертизу,
зобов'язав відповідача надати для
проведення експертизи оригінал цього
договору та роз'яснив і попередив про
наслідки ухилення від участі в
експертизі, передбачені ч. 1 ст. 146 ЦПК
України.

Так, за правилами ч. 1 ст. 146 ЦПК України у
разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза мас значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Ухиленням від участі в експертизі є
умисні дії особи, яка бере участь у
справі, метою яких є неможливість
проведення експертизи, яку призначив
суд: неподання експертам необхідних
матеріалів або документів, які є в
особи; відмова надати зразки для
дослідження; недопущення до приміщень
або майна, яке підлягає дослідженню,
тощо.

Відповідно до положень постанови
Пленуму Верховного Суду України N 5 від
12.06.2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду» в ухвалі про призначення
експертизи суд повинен роз'яснити
наслідки ухилення від участі в
експертизі.

Разом з тим, копія ухвали
Солом'янського районного суду м. Києва
від 09.12.2013 року про зобов'язання ПАТ
«ПРАЙМ -БАНК» до 13.01.2014 року надати
оригінал Договору застави №Z1515/0712-1 від
04.06.2013 року була отримана уповноваженою
особою відповідача 24.12.2013 року.

13.01.2014 року, як вбачається з заяви
представника відповідача від 13.01.2014
року, останній ознайомився з
матеріалами справи, однак в судове
засідання не з'явився, у зв'язку з чим
судове засідання було перенесено на
30.01.2014 року. Між тим, 30.01.2014 року
представник в судове засідання також
не з'явився, надавши телеграму про
перенесення розгляду справи через
хворобу представника.

При цьому, як випливає з витягу Єдиного
реєстру досудових розслідувань, 24.01.2014
року за заявою ПАТ «ПРАЙМ -БАНК»
внесені відомості про кримінальне
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.
190 КК України, по факту невиконання
зобов'язань по кредитному договору та
повідомлення ОСОБА_1, що договір
застави він не підписував.

А вже 30.01.2014 року ухвалою слідчого судді
Шевченківського районного суду м.
Києва був наданий тимчасовий доступ до
документів ПАТ «ПРАЙМ -БАНК» з
можливістю їх вилучення, зокрема
Договору застави №Z1515/0712-1 від 04.06.2013
року, оригінал якого згідно з описом
документів, які були вилучені на
підставі ухвали слідчого судді, був
вилучений слідчим Шевченківського РУ
ГУМВС України в м. Києві лише 06.02.2014
року.

Виходячи з викладеного, є свідомою
поведінка відповідача, який навмисно
ухилився від участи в експертизі,
будучи належним чином своєчасно
повідомленим про витребування
необхідних документів та попередженим
про наслідки їх не надання та, таким
чином, перешкодив проведенню
експертизи, не подавши необхідні
експертам матеріали, з огляду на те, яке
значення має для вирішення спору
висновок експерта.

Дані обставини є підтвердженням факту
ухилення відповідача від участі в
експертизі, що тягне

негативні наслідки для нього як особи,
що ухилилась від участі в експертизі, у
вигляді визнання факту або відмові у
визнанні факту, для з'ясування якого
було призначено експертизу.

Тому з урахуванням оцінки доказів, що є
у справі, в їх сукупності, аналізу
правової позиції сторін та того
результату, якого кожний з них
домагається, суд виходить з припущення,
що відповідач ухилився від участі в
експертизі, оскільки побоюється її
результатів, а тому визнає факт, який
треба було встановити експертизою щодо
його підтвердження або спростування, а
саме підписання Договору застави
№Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року від імені
ОСОБА_1 іншою особою, доведеним.

Так, норми ст.ст. 316, 321 ЦК України
визначають, що право власності, яке є
непорушним, є правом особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Таким чином, Договір застави №Z1515/0712-1
від 04.06.2013 року, укладений від імені
ОСОБА_1 з ПАТ «ПРАЙМ -БАНК», підписаний
від імені ОСОБА_1 іншою особою з
Публічним акціонерним товариством
«ПРАЙМ -БАНК», підлягає визнанню
недійсним, оскільки його укладення не
відповідало волевиявленню позивача.

Також згідно зі ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача сума сплаченого
позивачем судового збору.

Керуючись ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218,
224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ПРАЙМ-БАНК»
про визнання договору недійсним
задовольнити.

Визнати недійсним Договір застави
№Z1515/0712-1 від 04.06.2013 року, укладений від
імені ОСОБА_1 з ПАТ «ПРАЙМ -БАНК».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ПРАЙМ-БАНК» на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його постановив, за
письмовою заявою відповідача, яка має
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
отримання.

Суддя: