Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
Маслак Віта Петрівна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.

при секретарі Крижанівській
М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 20.05.2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди. Позивачка посилалась на те, що
05.09.2013 року ОСОБА_2 направила скаргу до
голови ради адвокатів Житомирської
області ОСОБА_3 на дії адвоката ОСОБА_1,
тобто її, позивачки, в якій була вказана
інформація, що не відповідає дійсності
щодо її особистих якостей, а також
порочать її честь, гідність та ділову
репутацію як професійного адвоката.
Такими діями відповідачки їй завдана
моральна шкода, яку вона оцінює у 48276
грн. Посилаючись на ці обставини,
просила визнати такими, що не
відповідають дійсності, ображають і
принижують її честь, гідність і ділову
репутацію відомості, викладені в
скарзі ОСОБА_2 щодо порушення правил
професійної етики адвоката від 30.08.2013
року, поданої до голови ради адвокатів
Житомирської області ОСОБА_3, в частині
наступних висловлювань:

„На моє прохання розірвати
договір ОСОБА_1 відмовилась, натомість
вимагає від мене 30000 дол. США..."

„Таким чином, людина, що носить
високе звання адвоката, скориставшись
моїми тяжкими особистими обставинами
та юридичною необізнаністю, ошукала
мене з метою заволодіти моєю квартирою"

„Враховуючи, що дії адвоката
ОСОБА_1 містять ознаки шахрайства...".

Також просила стягнути з ОСОБА_2
компенсацію за заподіяну моральну
шкоду в розмірі 48276 грн. та 482 грн. 76 коп.
витрат по оплаті судового збору.

Рішенням Корольовського
районного суду м.Житомира від 20.05.2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та неналежне
дослідження доказів, просила рішення
суду скасувати і ухвалити нове - про
задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено, що 02.09.2011 року
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено та
нотаріально посвідчено договір
довічного утримання, за умовами якого
відповідачка передала у власність
позивачки двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов'язалась
забезпечувати ОСОБА_2 утриманням
довічно на умовах цього договору
(а.с.33-34).

30.01.2013 року ОСОБА_2 звернулась із
письмовою пропозицією до ОСОБА_1 щодо
розірвання даного договору довічного
утримання, посилаючись на те, що при
його укладенні не був врахований її
стан здоров'я та пов'язані із цим
витрати (а.с.35).

04.02.2013 року ОСОБА_1 надіслала
листа ОСОБА_2, в якому відмовилась
розірвати договір довічного утримання
та запропонувала, щоб відповідачка
сплатила їй 30000 доларів США і тоді вона
погоджується на укладення договору про
уступку своїх прав і обов'язків на
користь третьої особи по даному
договору (а.с.36).

05.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась до
голови Ради адвокатів Житомирської
області ОСОБА_3 зі скаргою на дії
адвоката ОСОБА_1, в якій просила
провести відповідну перевірку та
вирішити питання щодо притягнення
останньої до дисциплінарної
відповідальності (а.с.7).

Рішенням
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Житомирської області від
20.09.2013 року у порушенні дисциплінарної
справи відносно адвоката ОСОБА_1
відмовлено за відсутністю підстав,
оскільки між сторонами існують
цивільно-правові відносини, які не
пов'язані з адвокатською діяльністю
ОСОБА_1 (а.с.9-11).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд 1-ї інстанції виходив із
того, що ОСОБА_2 у відповідності до
Закону України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" звернулась до
компетентного органу щодо притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності за порушення Правил
адвокатської етики, а тому мало місце
реалізація відповідачкою свого права
на звернення до
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, а не поширення
недостовірної інформації.

Такий висновок суду є правильним,
узгоджується із вимогами чинного
законодавства та підтверджується
дослідженими у справі доказами.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Частиною 1 ст.277 ЦК України передбачено,
що фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову про захист
гідності, честі чи ділової репутації, є
сукупність таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б)поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст.40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.02.2009 року №1 „Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи" роз'яснено, що у
випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевіряти таку інформацію та надавати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Про зазначене йдеться й у Рішенні
Конституційного Суду України від 10.04.2003
року №8-рп/2003 (справа про поширення
відомостей).

Вирішуючи спір, суд 1-ї інстанції
правильно вважав, що відповідачка під
час звернення до голови Ради адвокатів
Житомирської області ОСОБА_3
реалізовувала своє право на звернення,
маючи на меті не доведення певних
відомостей до громадськості чи окремих
громадян, а з метою їх перевірки
уповноваженими на це особами.

Та обставина, що між сторонами не
існувало угоди про надання юридичної
допомоги, а мали місце цивільно-правові
відносини, не впливає на правильність
вирішення спору. Відповідачка ОСОБА_2 у
своїй скарзі посилалась на порушення
позивачкою Правил адвокатської етики в
частині приватного життя та
спілкування в різних відносинах.

Окремо слід зазначити, що рішенням суду
договір довічного утримання, укладений
між сторонами, розірвано. При цьому
судом встановлено факт неналежного
виконання ОСОБА_1 обов'язків по даному
договору (а.с.38-40).

Рішення суду ухвалено із дотриманням
норм матеріального і процесуального
права. Підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 20.05.2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: