АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Процько Я.В. Провадження №
22-ц/789/956/14 Доповідач - Ткач О.І.Категорія
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Бахметова В. Х.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Тернопільського міськрайонного суду
від 11.07.2014 року на подання головного
державного виконавця відділу ДВС
Тернопільського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року головний державний
виконавець відділу ДВС
Тернопільського районного управління
юстиції звернувся із поданням про
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, без вилучення
паспортного документа, шляхом заборони
перетинати державний кордон України до
виконання ним зобов'язань, покладених
на нього виконавчими документами
виданих судом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно
зведеного виконавчого провадження за
ОСОБА_1 числиться борг на загальну
суму 2 339 890 грн. 28 коп. Оскільки боржник
на виклики державного виконавця не
з'являється, не виявлено належне йому
будь-яке майно боржника та не
встановлено місце знаходження
заставного автомобіля, просить
обмежити виїзд ОСОБА_1 за межі України.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 11 липня 2014 року
вищевказане подання задоволено:

- тимчасово обмежено у праві
виїзду за межі України боржника
-фізичну особу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого в АДРЕСА_1, ідент. №
НОМЕР_1, без вилучення паспортного
документа серії НОМЕР_2, виданого 30
серпня 2013 року, шляхом заборони
перетинати державний кордон України до
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішеннями суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні подання відділу ДВС
Тернопільського районного управління
юстиції, посилаючись на те, що вона
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що він не
ухиляється від свого обов'язку по
виконанню судового рішення, а тому не
може бути обмежений у праві виїзду за
межі України.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та межах
позовних вимог, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити.

Задовольняючи подання відділу
ДВС Тернопільського районного
управління юстиції, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є
боржником за зведеним виконавчим
провадженням на загальну суму 2339890,28
грн. Оскільки він ухиляється від
добровільного виконання судових
рішень, а саме не вносить кошти в
рахунок погашення боргу, його слід
обмежити в праві виїзду за межі
України.

З таким висновком суду першої
інстанції, не може погодитись суд
апеляційної інстанції, оскільки
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи та порушують норми
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається,
що на виконанні відділу ДВС
Тернопільського районного управління
юстиції знаходиться зведене виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_1 на
користь юридичних осіб коштів в сумі 2
339 890,28 грн.

З зведеного виконавчого
провадження вбачається, що ОСОБА_1 є
власником кількох земельних ділянок,
які перебувають в іпотеці, та
заставного майна - автомобіля.

Будь-яких дій із реалізації
вказаного майна ДВС не проведено.

В оглянутому судом апеляційному
інстанції зведеному виконавчому
провадженні серії ЄДРВ № 38915730
відсутні будь-які дані про належні
виклики ОСОБА_1, як і документи, які б
свідчили про вчинення державним
виконавцем будь-яких дій з реалізації
іпотечного та заставного майна.

Вказані обставини підтвердив
представник ДВС в суді апеляційної
інстанції.

Так, у відповідності до п. 18 ч. 3 ст.
11 ЗУ "Про виконавче провадження"
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішення звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи,
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Проте, в порушення вимог
вказаної норми, судом першої
інстанції не було досліджено факту
невиконання зобов'язань, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази повідомлення божника про
виконавчі дії та ухилення його від
виконання зобов'язань.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10
ЦПК України наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1
ЦПК України, згадане подання
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим більше, що особа
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, в контексті
вищезазначених норм права, державний
виконавець повинен був довести факт
свідомого ухилення боржника, яке
полягає: в утриманні від виконавчих
дій, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не наданні у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про доходи та
майно, про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; в несвоєчасній
явці за викликом державного виконавця;
в ненаданні письмового повідомлення
про майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

Саме самостійне невиконання
боржником зобов'язань протягом строку,
вказаного державним виконавцем в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків

Враховуючи наведене, оскаржувана
ухвала суду першої інстанції є такою,
що постановлена з порушенням норм
процесуального права, а тому
відповідно до ст. 312 ЦПК України
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 11 липня 2014 року
- скасувати.

Відмовити в задоволенні подання
головного державного виконавця
відділу ДВС Тернопільського районного
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.І. Ткач