Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/2996/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого - судді Леньо В.В., при
секретарі - Турок Б.Б., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Виноградів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Олешницької сільської ради
Виноградівського району Закарпатської
області про визнання права власності
на будинок,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Олешницької сільської ради
Виноградівського району Закарпатської
області про визнання права власності
на будинок.

Позов мотивовано тим, що житловий
будинок АДРЕСА_1 з 1985 року по теперішній
час рахується за гр. ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Померлий заповіту на
розпорядження свого майна після смерті
не залишав, з ним на час смерті постійно
проживала тільки його дочка - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак дочка не
переоформила право власності в порядку
спадкування за померлим батьком.
Довідкою відповідача від 16 травня 2014
року встановлено, що на момент смерті
ОСОБА_2 з ним проживала його дочка
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Олешник,
Виноградівського району Закарпатської
області, померла сестра позивачки,
ОСОБА_3, у віці 81 року, про що в книзі
реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 був
зроблений відповідний актовий запис
про смерть за № 35 підтвердженням чого є
свідоцтво про смерть, видане
виконавчим комітетом Олешницької
сільської ради Виноградівського
району Закарпатської області
ІНФОРМАЦІЯ_4. Довідкою від 01.10.13 р.
виконкому Олешницької сільської ради
за №1048 встановлено, що на момент смерті
ОСОБА_3 разом з нею проживали ОСОБА_1, 1944
року - сестра та ОСОБА_4, 1981 року -
племінниця. Також за довідкою від
01.10.13р. виконкому Олешницької сільської
ради за №1047 підтверджується те, що гр.
ОСОБА_1 проводила похорон своєї сестри,
ОСОБА_3, повністю за свій рахунок.
Померла ОСОБА_3 дітей та чоловіка не
мала, а тому єдиним спадкоємцем по
закону є її рідна сестра, - позивачка по
справі ОСОБА_1. Різниця в прізвищах
пояснюється наступним: дівочі прізвища
позивачки та померлої ОСОБА_3 - «ОСОБА_3»
відповідно до свідоцтв про народження.
Після вступу в шлюб обидві сестри
змінили свої прізвища на ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 відповідно. Позивачка вступила
у спадщину, оскільки фактично вступила
в управління та володіння спадковим
майном протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини, а саме: проживала
разом з сестрою в будинку АДРЕСА_1 на
час її смерті і залишалася проживати
там після її смерті. Відповідно до
довідки, яка видана ОСОБА_1 Комунальним
підприємством «Виноградівське районне
бюро технічної інвентаризації»
житловий будинок з надвірними
будівлями в АДРЕСА_1 будівництвом
завершений та його інвентаризаційна
вартість станом на квітень 2014 року
становить 48 307 (сорок вісім тисяч триста
сім) грн. Загальна корисна площа
житлового будинку - 58,2 кв.м. в тому числі
житлова площа - 42,2 кв.м. Згідно

архівних даних КП «Виноградівське
РБТІ» станом на 01.01.2013 р. та довідки
Олешницької сільської ради виданої
14.03.2014 року за № 443 житловий будинок з
надвірними будівлями в АДРЕСА_1
рахується за ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За таких обставин позивачка змушена
звернутись до суду із позовом про
визнання права власності в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася,

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явився, проте
подав письмову заяву про розгляд
справи у його відсутності та
відсутності позивачки.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, однак до суду
подав письмову заяву про розгляд
справи за відсутності представника
сільської ради, проти задоволення
позову не заперечує.

Обстеживши матеріали справи та
клопотання представника відповідача,
визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України
необов'язковим відібрання особистих
пояснень від учасників процесу, і,
враховуючи, що у справі наявні достатні
матеріали про права і взаємовідносини
сторін, суд вважає за можливе провести
розгляд справи на підставі наявних у
ній матеріалів та доказів і приходить
до висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають задоволенню,
оскільки в судовому засіданні
встановлені ті обставини на які
посилається позивач в своїй позовній
заяві.

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимог та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом
України (2003 р.) та Цивільного кодексу
УРСР (1963 р.).

В судовому засіданні встановлено, що
житловий будинок АДРЕСА_1 з 1985 року по
теперішній час рахується за гр. ОСОБА_2
(а.с.9), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Померлий
заповіту на розпорядження свого майна
після смерті не залишав, з ним на час
смерті постійно проживала тільки його
дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак дочка
не переоформила право власності в
порядку спадкування за померлим
батьком. Довідкою відповідача від 16
травня 2014 року встановлено, що на
момент смерті ОСОБА_2 з ним проживала
його дочка ОСОБА_3 (а.с.11) ІНФОРМАЦІЯ_4 в
с. Олешник, Виноградівського району
Закарпатської області, померла сестра
позивачки, ОСОБА_3, у віці 81 року, про що
в книзі реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_4
був зроблений відповідний актовий
запис про смерть за № 35, підтвердженням
чого є свідоцтво про смерть, видане
виконавчим комітетом Олешницької
сільської ради Виноградівського
району Закарпатської області
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7). Довідкою від 01.10.13 р.
виконкому Олешницької сільської ради
за №1048 встановлено, що на момент смерті
ОСОБА_3 разом з нею проживали ОСОБА_1, 1944
року - сестра та ОСОБА_4, 1981 року -
племінниця (а.с.12зв.). Також за довідкою
від 01.10.13р. виконкому Олешницької
сільської ради за №1047 підтверджується
те, що гр. ОСОБА_1 проводила похорон
своєї сестри, ОСОБА_3, повністю за свій
рахунок (а.с.11зв.). Померла ОСОБА_3 дітей
та чоловіка не мала, а тому єдиним
спадкоємцем по закону є її рідна
сестра, - позивачка по справі ОСОБА_1. У
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спадковий будинок тому нотаріус не
може видати свідоцтво про право на
спадщину (а.с.8).

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання
права с одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів, що
підлягають захисту судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені після
відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України
передбачено, що право на спадкування
виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Також, відповідно до ст. 548 ЦК України
(1963 р.), норми якого діяли на час смерті
ОСОБА_2 у 1993 році, для прийняття
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Статтею 549 ЦК України (1963 р.)
передбачено, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, або якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини, який
визначається відповідно до ст. 525 цього
ж Кодексу, а спадкоємцями за законом
першої черги є в рівних долях діти,
дружина та батьки померлого (ст.529 ЦК
України 1963 р.).

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили.

За вказаних обставин позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 31, 60, 169, 212, 213, 215 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за позивачкою, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер - НОМЕР_1,
право власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58,2
кв.м., житлова площа 42,2 кв.м.
(складається із житлового будинку
літера «А» по плану технічного
паспорту, літньої кухні літера «Б»,
сараю літера «В», вбиральні літера Г1,
воріт літера N1 та огорожі N2), в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, яка померла - ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючийВ. В. Леньо