Справа № 750/7071/14
Провадження № 2/750/2265/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у
складі:

головуючого - судді Карапута Л.В.,

за участю секретаря Руденок В.О.,

позивача, відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів,

встановив:

14 липня 2014 року позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення боргу
за договором позики за проданий
телевізор Самсунг у розмірі 2600 грн.,
стягнути кошти витрачені на лікування
в розмірі 1000 грн., моральну шкоду в
розмірі 1000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив,
що 28.12.2013 року відповідач отримав
телевізор вартістю 2500 грн., проте кошти
не повернув і на його вимогу 18.03.2014 року
написав розписку, кою зобов»язувався
повернути кошти за придбаний телевізор
в сумі 3000 грн. в строк до 20.06.2014 року.
Проте за вказаний період часу позивач
сплатив лише 400 грн., в зв»язку з чим
просить стягнути 2600 грн., відшкодувати
кошти за лікування позивача в період з
30.06.2014 року по 07.07.2014 року в розмірі 1000
грн. та моральну шкоду в зв»язку з
наповнення коштів в сумі 1000 грн.

У судовому засіданні позивач
позов підтримав та наполягав на його
задоволенні.

Відповідач позов визнав в частині суми
заборгованості в розмірі 2600 грн.,
заперечував проти відшкодування
коштів на лікування та моральної шкоди
та пояснив суду, що має тяжке становище,
певний час не працював і не мав коштів
для їх повернення позивачу та
одночасно зобов»язувався повернути
кошти на протязі трьох місяців.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи суд дійшов
наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 грудня 2013
року відповідач отримав у позивача без
розписки телевізор Самсунг вартістю 2500
грн., які зобов»язувався повернути
впродовж п»яти місяців. Оскільки
ОСОБА_2 кошти не повертав за придбаний
ним телевізор, тому 18.03.2014 року написав
розписку, якою зобов»язувався
повернути кошти позивачу за телевізор
в сумі 3000 грн. в строк до 20.06.2014 року.

Відповідач вказані кошти
повернув частково в розмірі 400 грн., що
визнали сторони в судовому засіданні.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
( позикодавець ) передає у
власність другій стороні (
позичальникові ) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів ( суму позики ) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 УК України,
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самі
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцеві) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Оскільки відповідач не повернув в
повному обсязі позивачу кошти, тому суд
вважає, що стягненню з відповідача
підлягає сума за борговою розпискою
від 18.03.2014 року в розмірі 2600 гривень на
користь позивача.

Позивач з 30.06.2014 року по 07.07.2014
року проходив курс лікування в
Чернігівській міській лікарні №1.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна особа зобов'язана
довести ті обставини справи на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 6 від
27.03.1992 року „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", шкода заподіяна
особі і майну громадянину, або
заподіяна юридичній особі підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Разом з тим, в судовому засіданні
не було доведено вину відповідача по
причині лікуванні позивача та між ними
і шкодою, а саме знаходження на
лікуванні позивача є безпосередній
причинний зв'язок, що спростовується
випискою-епікриз №6709 (а.с. 13).

Одночасно позивачем до суду було
надано квитанції на придбання ліків,
проте з наданих квитанцій не
вбачається придбання позивачем ліків,
які визначені рекомендаціями згідно
виписки-епікриз та наявні квитанції
мають інший період їх придбання ніж
лікування позивача.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній чи юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала за наявності її
вини.

Відповідно до п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної
( немайнової ) шкоди" від 31.03.1995 року
№ 4, ( далі Постанови ) під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, виходячи з п. 5
Постанови, загальними підставами
цивільно-правової відповідальності
для відшкодування моральної
(немайнової) шкоди є: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

При цьому, в судовому засіданні
позивачем не доведено факт спричинення
йому моральної шкоди, - втрат
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних йому
з боку відповідача та причинного
зв'язку.

Таким чином, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
стягнення з відповідача коштів на
лікування та моральної шкоди.

Також підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача судові
витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294
ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
кошти за договором позики від 18.03.2014
року в розмірі 2600 грн. 00 коп. та судовий
збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього на
загальну суму 2843 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду Чернігівської
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.В. Карапута