АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/148/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2102/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого - судді Буленка
О.О.

Суддів: Дорош А.І.,
Омельченко Л.М.

при секретарі:
Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 13 травня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства " Марфін Банк"
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 13 травня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково.

Стячгнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1
на користь ПАТ " Марфін Банк"
заборгованість по кредитному договору
№ 00559/RP від 03 червня 2008 року у розмірі 1
405 499 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь
ПАТ " Марфін Банк" судові витрати по 1827
грн. з кожного.

З рішенням суду не погодився
відповідач ОСОБА_1 та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
зменшити розмір суми заборгованості
кредиту та розстрочити сплату даного
кредиту на максимально можливий строк.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того,
що ОСОБА_2 належним чином не виконувала
умови кредитного договору, тому банк
має право на солідарне стягнення
кредитної заборгованості як з
боржника, так і з поручителя з
урахуванням процентів, штрафу та пені
за несвоєчасне погашення кредиту. Крім
того, судом першої інстанції, з
врахуванням їх матеріального стану
відповідачі, було зменшено розмір
пені, яка підлягає до стягнення з
останніх.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 03
червня 2008 року між ВАТ «Морський
транспортний банк», правонаступником
якого є позивач та відповідачем
ОСОБА_2укладений кредитний договір №
00650RP щодо перерахування на рахунок
позичальника у вигляді
непоновлюваної кредитної лінії у сумі
176 486,40 грн. на термін з 03 червня 2008 року
до 02 червня 2028 року та зі сплатою 11,9 %
річних / а.с. 11-15/.

Відповідно умов вищевказаного
кредитного договору, п. 4.1 передбачено,
що при порушенні позичальником будь -
якого зі зобов'язань по сплаті
відсотків за користування кредитом,
комісії, термінів повернення кредиту,
позичальник сплачує банку за кожний
випадок порушення 0,3 % від суми
прострочення платежу за один день
прострочення платежу. Пунктом 4..2
спірного договору встановлено, що за
кожний випадок порушення
позичальником на строк більше ніж 60
календарних днів зобов'язань по
поверненню кредиту, сплати відсотків
та комісії, встановлених договором,
банк має право нарахувати штраф у
розмірі 10 % від суми простроченого
платежу.

В забезпечення виконання
позичальником зобов'язання за даним
договором між банком та ОСОБА_1 03 червня
2008 року договір поруки № 00650rP,
відповідно до п. 1.2. якого поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання зобов'язань за кредитним
договором в тому розмірі, що і боржник,
включаючи сплату кредиту, відсотків за
користування кредитом, комісії, штрафі,
пені та інших платежів, відшкодування
збитків / а. с. 31/.

Також, 30 жовтня 2009 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
додаткову угоду № 1 до Кредитного
договору № 00650RP від 03.06.2008 року , якою
визначено , що заборгованість по
кредитному договору складає 136 541, 62
доларів США, викладено ряд пунктів
кредитного договору у новій редакції /
а.с. 18-23/.

11 травня 2012 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2укладена додаткова
угода № 2 до кредитного договору №
00650RP від 03.06.2008 року , якою визначена
заборгованість по даному кредитному
договору 132 661,45 доларів США, внесені
зміни до кредитного договору,
викладені пункти кредитного договору в
новій редакції. Зокрема, п. 4.5 вказаної
угоди встановлено, що позовна давність
за вимогами Банку про стягнення
кредиту, процентів за користування
кредитом, комісій та неустойки ( пені та
штрафів за цим Договором
встановлюється тривалістю у три роки /
а.с. 24-29/.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від
30 жовтня 2009 року та додаткової угоди № 2
від 11.05ю.2012 року, до договору поруки №
00650rP також були внесені зміни , з яким
погодився відповідач ОСОБА_1, про що
свідчить підпис останнього у вказаних
додаткових угодах. / а.с. 32-35/

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість позичальника за
кредитним договором станом на 10
січня 2014 року складає 1039581, 17 грн. -
заборгованість за кредитом, 310918, 03 грн.
- заборгованість за відсотками, 211043,12
грн.заборгованість за пенею та штрафом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд
дійшов вірного висновку, що штраф та
пеня відповідно до умов кредитного
договору, настають при різних
обставинах порушення зобов'язання зі
сторони боржника, а відтак є видами
відповідальності за різні порушення
зобов'язань боржником.

В свою чергу, суд першої інстанції
вирішуючи питання про стягнення пені,
прийшов до висновку про необхідність
її зменшення до 55 000 грн., оскільки на
утриманні відповідачів перебуває
неповнолітня дочка, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є
дитиною інвалідом підгрупи А, страждає
на ряд важких захворювань та потребує
постійного стороннього догляду та
придбання високовартісних медичних
препаратів.

Крім того, колегія суддів не може
погодитись з доводами апелянта про те,
що до позовних вимог про стягнення пені
застосовується спеціальна позовна
давність в один рік, виходячи з
наступного.

Відповідно до додаткової угоди № 2 до
Кредитного договору № 00559/ PR від 03.06.2008
року сторони погодили, що на момент
укладення даної угоди заборгованість
позичальника перед банком, без
врахування відсотків, складає 132661, 45
долларів США та домовилися про
збільшення строку позовної давності за
вимогами про стягнення кредиту,
винагороди, неустойки - пені, штрафів до
трьох років.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернулась до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. ст. 259, 261 ЦК України
позовна давність, встановлена законом
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі. Перебіг починається
від дня коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Положень про неможливість збільшення
строку спеціальної позовної давності
за домовленістю сторін норми чинного
законодавства не містять.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
свобода договору включає й вільне
визначення сторонами його умов, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників.

Також, відповідно до ст. 217 ЦПК надання
відстрочки або розстрочки виконання є
можливим і при ухваленні судового
рішення. Проте, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України, у п. 37
постанови № 2 від 12 червня 2009 року "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції"
відповідно до статті 217 ЦПК визначення
порядку виконання рішення суду,
надання відстрочки або розстрочки
виконання, вжиття заходів для
забезпечення його виконання за
наявності для цього підстав
зазначається безпосередньо в рішенні
суду при його ухваленні.

Отже, закон пов`язує можливість
відстрочки та розстрочки виконання
рішення лише з об'єктивними, тобто
такими, що не залежать від волі
боржника, обставинами, які носять
винятковий характер і утруднюють
виконання рішення суду у строк чи у
встановлений судом спосіб. Такими
обставинами не можна визнати ті, які
викладені апелянтом в заяві, оскільки
наявність дітей є звичним явищем.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що доводи апелянта не підлягає
задоволенню.

Встановивши зазначені вище
обставини, місцевий суд дійшов вірного
висновку, про часткове задоволення
позову про стягнення заборгованості.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 --
відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 13 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.О.Буленко

Судді: А.І.Дорош
Л.М.Омельченко