Справа № 367/2246/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого судді
Пархоменко О.В.

при секретарях
Жебровській М. В., Проценко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання шлюбного
договору дійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
даним позовом, посилаючись на те, що
20.12.2002 року між ним та відповідачкою був
укладений шлюб, який розірвано 23.06.2011
року на підставі рішення суду
Оболонського району м. Києва від 30.05.2011
року. В період шлюбу до моменту
припинення ведення спільного
господарства за спільні кошти та за
його особисті кошти ним та ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
17 травня 2011 року набуте спільне майно -
квартира АДРЕСА_1, вартість якої
становила 100 000,0 гривен; дана квартира є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, тобто його та його
колишньої дружини ОСОБА_2 Вказує, що на
сьогоднішній день вони з відповідачкою
не домовились про порядок поділу
нерухомого майна; 06.06.2012 року він
надіслав відповідачу електронною
поштою пропозицію домовитись про поділ
майна, не звертаючись до суду, але її
згоди він не отримав. Через незгоду
відповідача добровільно виділити йому
його частку квартири АДРЕСА_1 він
вимагав і отримав від відповідача
розписку 17.05.2011 року про те, що вона
подарує його частку (4/5) квартири двом
спільним малолітнім дітям ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
проживають з відповідачем у квартирі,
що є предметом позову по 2/5 частки
квартири. Він листом від 05.05.2012 року
пропонував дружині виконати її
розписку від 17.05.2011 року, з'явившись з
ним в службу у справах дітей 14.05.2012 року
для отримання дозволу на таке
дарування, але вона не з'явилася в
службу у справах дітей у запропоновану
ним дату.

Позивач також вказує, що за час шлюбу
ними була придбана квартира АДРЕСА_2 за
його особисті кошти та за кредит,
отриманий у банку. Його особисті кошти
включали : еквівалент 75 000,0 доларів США
від продажу квартири АДРЕСА_3,
подарованої йому до шлюбу його матір'ю
ОСОБА_5 , еквівалент 5 000,0 доларів США від
продажу автомобілю Nissan Sanny,
подарованого йому вітчимом під час
шлюбу. Квартира АДРЕСА_2 була придбана у
той же день, що була продана квартира,
подарована йому його матір'ю. Таким
чином 88 % вартості квартири АДРЕСА_4, що
складає еквівалент 80 000,0 доларів США
було оплачено із його особистих коштів,
12 % - за рахунок кредиту.

Вказує, що під час подружнього життя їх
заробіток не дозволяв їм щось
відкладати, навпаки, вони часто
позичали гроші у знайомих на
відпочинок, тощо. Крім того, часто їм
фінансово допомагали його батьки на
поточні потреби та на погашення
кредиту, його родичі дарували їм меблі,
побутову техніку тощо; отже під час їх
подружнього життя вони не нажили
чогось значного своїм спільним
господарюванням, окрім кількох
недорогих предметів рухомого майна, в
будь-якому разі майже все рухоме майно,
спільно надбане чи подароване його
родичами, він залишив відповідачці
після розлучення. Пізніше після втрати
ним стабільної постійної роботи та
неможливості сплачувати кредит вони
продали квартиру АДРЕСА_2 згідно
договору купівлі-продажу від 16.05.2011
року, ціна продажу, визначена у
договорі - 250 000,0 грн.; ціна, визначена
сторонами за участі посередників і яка
була сплачена покупцем, становила
еквівалент 126 000,0 доларів США. Після
отримання вищезазначеної суми у той же
день ним було погашено залишок кредиту
24 300,0 доларів США. Із 101 700 доларів США, що
залишилися згідно частини 7 ст. 57 СК
України його особиста приватна
власність становила 80 000 доларів США,
різниця між цими сумами становила
спільно нажиті ними у шлюбі кошти -
еквівалент 21 700 доларів США, половина з
яких згідно пункту 1 частини 2 ст. 372 ЦК
України належить відповідачу -
еквівалент 10 850 доларів США, як її
частка у спільно нажитих у шлюбі
коштів, а інша половина - йому.

Позивач вказує, що на наступний день
після продажу квартири АДРЕСА_2 була
придбана квартира АДРЕСА_1, яка є
предметом позову, ціна купівлі,
визначена у договорі - 100 000 грн., ціна
купівлі, визначена сторонами за участі
посередників і яка була сплачена
покупцем становила еквівалент 57 000,0
доларів США. Існує розписка
відповідача від 16.05.2011 року про те, що
вона отримала на зберігання 59 тис. дол.
США від ОСОБА_1 Квартира АДРЕСА_1 була
придбана за вищевказані спільні кошти
та за його особисті кошти; частка
відповідача у квартирі АДРЕСА_1
становить 1/5 частку квартири, його
частка - 4/5 частки даної квартири.
Вважає істотними обставинами те, що
квартира АДРЕСА_1 була придбана в
значній мірі за його особисті кошти,
тому просить суд при вирішенні даного
спору відступити від рівності часток
подружжя та визнати за ним право
власності на 4/5 частки квартири
АДРЕСА_1. Його матеріальна допомога
дітям засвідчена розписками
відповідача, він залишив у
користування дітям та відповідачу всю
побутову техніку та майже всі меблі та
інше майно, а після розлучення він
подарував відповідачу два телевізори,
диван та крісло, двічі дарував
відповідачу смартфони, поважаючи її
потреби, за його рахунок та його
родичів дітям постійно робилися дороги
та не дороги подарунки (цифровий
фотоапарат, одяг, речі до школи,
велосипед, багато дорогих та недорогих
іграшок); він відвідує своїх дітей 2-4
рази на тиждень від 2 до 10 годин,
відпускаючи відповідача по справах,
коли діти не хворіють, він бере їх до
себе на вихідні, задля того, щоб більше
спілкуватися зі своїми дітьми, він
обрав таку роботу, де у нього є вільний
графік.

В зв'язку із викладеними обставинами
позивач просив визнати за ним, ОСОБА_1
право власності на 4/5 частини квартири
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/5 частину квартири
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання шлюбного договору дійсним,
посилаючись на те, що вона з
відповідачем перебували у шлюбі з
20.12.2002 року та проживали однією сім'єю, 30
травня 2011 року шлюб було розірвано
рішенням Оболонського районного суду
м. Києва, у шлюбі у них народилися дві
доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу
діти залишилися з матір'ю та проживають
з нею за адресою АДРЕСА_1, позову про
стягнення аліментів вона не заявляла,
оскільки сторонами був підписаний
шлюбний договір та умови договору були
виписані з урахуванням інтересів
дітей. Під час шлюбу у квітні 2011 року
вона та відповідач вирішили укласти
шлюбний договір, що і було ними
здійснено 24.04.2011 року, договір було
укладено у простій письмовій формі,
оскільки на той час коштів на
нотаріальне посвідчення договору у
сторін не було, підписи сторін у
договорі було засвідчено двома
свідками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 На даний час
відповідач відмовляється від
виконання шлюбного договору щодо
переоформлення часток у праві
власності на дітей та його
нотаріального посвідчення, однак на
момент його укладення та розірвання
шлюбу сторони вже його фактично
виконали, оскільки всі умови щодо
поділу майна після розлучення
сторонами виконані.

Вказує, що на виконання п. 1 шлюбного
договору сторонами була продана
квартира АДРЕСА_2, що була придбана у
шлюбі та була об'єктом спільної
сумісної власності подружжя; за
рахунок коштів, отриманих від продажу
квартири було погашено кредит, який
сім'я отримувала для її придбання. На
виконання умов п. 2 шлюбного договору
для неї та дітей на її ім."я була
придбана квартира АДРЕСА_1 за
погодженням із відповідачем, про що він
надавав свою письмову згоду при
нотаріальному посвідченні угоди
купівлі-продажу. На момент оформлення
договору купівлі-продажу зазначеної
квартири у їх малолітніх дітей не були
оформлені ідентифікаційні коди, тому
вони не змогли укласти договір
купівлі-продажу і від їх імені, однак
вона не заперечує свого обов'язку за п. 2
шлюбного договору переоформити рівні
частки на квартиру, відповідач
спочатку теж цього не заперечував та
вимагав її прибуття до органів опіки та
піклування для оформлення відповідних
дозвільних документів, однак
попередньо з нею дата та час зустрічі
не була обумовлена , крім того на той
час вона не могла залишити дітей по
причині хвороби дочки ОСОБА_8, про що
повідомила відповідача і
запропонувала призначити іншу дату та
час, однак вже після того він передумав
виконувати умови шлюбного договору та
подав до суду позов про поділ спільного
майна подружжя. Також підтвердженням
того, що умови шлюбного договору
фактично виконані є те, що після
розірвання шлюбу у її власність
перейшло також інше рухоме майно,
залишок коштів від продажу попередньої
квартири, що була спільною сумісною
власністю, був переданий позивачу для
виконання п. 3 шлюбного договору та
купівлі квартири для нього, однак як
він розпорядився своїми коштами їй не
відомо.

Вказує, що шлюбним договором
регулювались майнові відносини та
визначались майнові права та обов'язки
подружжя; при укладенні шлюбного
договору сторони домовились щодо усіх
істотних умов, а саме предмета
договору, прав і обов'язків,
відповідальності сторін та строку дії,
фактично сторони виконали всі умови
шлюбного договору добровільно.

В зв'язку із викладеними обставинами
позивачка просила визнати дійсним
шлюбний договір, укладений 24.04.2011 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, стягнути з
відповідача судові витрати, а саме
судовий збір та витрати на правову
допомогу адвоката.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_9 позов
підтримали, підтвердили обставини,
викладені в позовній заяві, просили
позов задовольнити. Зустрічний позов
ОСОБА_2 не визнали, вважали, що немає
підстав для визнання такого договору
дійсним, так як цей договір не
посвідчений нотаріально та не був
виконаний. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що
під час розірвання шлюбу у них не
виникало спору про поділ майна, але
його примусили підписати шлюбний
договір, свідкам він про це не говорив.
Просили відмовити у задоволенні
зустрічного позову.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_10 в судовому засіданні позов
ОСОБА_1 не визнали, вважали, що квартира
АДРЕСА_1 не є спільно нажитим майном
подружжя, оскільки придбана
відповідачкою вже під час
шлюборозлучного процесу на кошти, які
їй дісталися від продажу саме спільно
нажитого під час шлюбу майна, а саме
квартири АДРЕСА_2. Ними були фактично
виконані умови шлюбного договору, а
тому вони просили у позові ОСОБА_1
відмовити. Зустрічний позов
підтримали, підтвердили обставини,
викладені у зустрічній позовній заяві,
просили позов задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1
та його представника ОСОБА_9,
відповідачки ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_10, свідка ОСОБА_7, вивчивши
письмові докази по справі, суд вважає
заявлений ОСОБА_1 позов таким, що
підлягає до часткового задоволення,
виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 20.12.2002 року,
який розірваний у встановленому
законом порядку згідно рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 30 травня 2011 року; від даного шлюбу
сторони мають двох неповнолітніх дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що 13 грудня 2000 року ОСОБА_5
подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3, що
підтверджується договором дарування
квартири від 13.12.2000 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстрованим в реєстрі за № 7604. 11.03.2006
року між ПП "АССАР" та ОСОБА_1 був
укладений договір-погодження,
відповідно до умов якого предметом
договору є згода сторін про відчуження
(купівля-продаж) об'єкта нерухомості
АДРЕСА_3; договір вступає в силу з
моменту підписання та діє до моменту
відчуження об'єкта нерухомості, далі
основного договору, але не пізніше
15.04.2006 року 19 годин, у випадку якщо
основний договір не підписаний
сторонами до зазначеного строку, даний
договір або корегується за згодою
сторін, або розривається; вартість
об'єкта нерухомості 378 750,0 гривен, що
еквівалентно 75 000,0 доларів США. Згідно
договору купівлі-продажу від 21 квітня
2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстрованого в реєстрі за № 869
ОСОБА_1 продав ОСОБА_14 та ОСОБА_15
квартиру АДРЕСА_3; згідно п.6 даного
договору за домовленістю сторін
квартиру продано за 16 000,0 гривен, які
продавець одержав від покупців до
підписання цього договору. Згідно
розписки від 21.04.2006 року ОСОБА_1 отримав
від ОСОБА_14 гроші за продану ним
квартиру по адресу АДРЕСА_3 в повному
обсязі, претензій не має; у випадку
визнання договору купівлі-продажу від
21 квітня 2006 року недійсним по його вині
або його близьких родичів, зобов'язався
відшкодувати ОСОБА_14 нанесені ним
моральну та матеріальну шкоду на суму 72
000,0 доларів США.

Встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу квартири від 16 травня
2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_16,
зареєстрованого в реєстрі за № 431
ОСОБА_1 продав ОСОБА_17 квартиру АДРЕСА_2;
цей договір укладено за згодою дружини
продавця ОСОБА_2, підпис на заяві
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_16 16 травня 2011 року за
реєстровим № 430; згідно п.1.2 даного
договору квартира належить продавцю на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого 21 квітня 2006 року ОСОБА_16,
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу, за
реєстровим № 1429, зареєстрованого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_16
в Державному реєстрі правочинів 21
квітня 2006 року (реєстраційний номер
1269613); право власності зареєстровано
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна 03
травня 2006 року, записано в реєстрову
книгу № д. 1004-103 за реєстровим № 1497;
зареєстровано в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно Комунальним
підприємством Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 13 травня 2011 року за
реєстраційним номером 33635179; згідно п. 2.1
даного договору продаж квартири
здійснено за 250 000,0 гривен, які сплачено
покупцем продавцю до нотаріального
посвідчення цього договору, зазначена
ціна встановлена за згодою сторін
цього договору, є остаточною та не
підлягає будь-яким змінам.

Встановлено, що 21 квітня 2006 року між
Акціонерним комерційним банком
"Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_1 був
укладений Договір іпотеки № PCL-003/142/2006,
предметом якого є нерухоме майно -
квартира АДРЕСА_2; даний договір
іпотеки укладений для забезпечення
повного і своєчасного виконання
іпотекодавцем боргових зобов'язань,
визначених у кредитному договорі №
МL-003/142/2006, укладеного сторонами 21.04.2006
року. Згідно копії квитанції № 48 від 16
травня 2011 року ОСОБА_1 вніс на рахунок
банку отримувача АТ "ОТП Банк" м. Київ
суму 24 300,0 доларів США (193 877,55 гривен),
призначення платежу поповнення
поточного рахунку. Згідно копії
розписки від 16.05.2011 року ОСОБА_2 взяла на
зберігання до 17.05.2011 суму 59 тисяч
доларів США; згідно копії розписки
ОСОБА_2 від 17.05.2011 року вона після
укладення договору купівлі-продажу
квартири, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 на її ім."я зобов'язується
подарувати частину вищевказаної
квартири своїм малолітнім дітям ОСОБА_4
та ОСОБА_3 в частках по 2/5 частини
квартири та укласти договір дарування
в нотаріальній формі; дії спрямовані на
відчуження даної квартири шляхом
дарування зобов'язалась вчинити одразу
після реєстрації договору
купівлі-продажу квартир в БТІ.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу
квартири від 17 травня 2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Ірпінського міського нотаріального
округу Київської області ОСОБА_18,
зареєстровано в реєстрі за № 559 ОСОБА_2
придбала квартиру АДРЕСА_1; згідно п. 4
даного договору вказана квартира
продана за суму 100 000,0 гривень, які
продавці одержали від покупця під час
підписання цього договору, підписання
ними, продавцями, цього договору
свідчить про проведення з ними
розрахунку за продану квартиру в
повному обсязі і відсутність з їх боку
будь-яких претензій фінансового
характеру щодо покупця; згідно п. 10
даного договору цей договір укладений
за згодою чоловіка покупця ОСОБА_1,
викладеній в заяві, справжність
підпису на якій засвідчено 17 травня 2011
року за реєстровим № 558 приватним
нотаріусом Ірпінського міського
нотаріального округу ОСОБА_18, які
знаходяться в справах приватного
нотаріуса. Згідно Витягу про Державну
реєстрацію прав КП КОР "Ірпінське бюро
технічної інвентаризації" від 09.06.2011
року право власності на вищевказану
квартиру зареєстровано за ОСОБА_2

В судовому засіданні встановлено, що 24
квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладений шлюбний договір, який
підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також
свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, нотаріально
даний договір не посвідчений.

Наведені обставини підтверджуються
поясненнями позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_9, відповідачки
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_10,
свідка ОСОБА_7, матеріалами справи.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що йому відомо про те, що
сторони були в шлюбі і здійснювали
операції по купівлі-продажу
нерухомості, а він виступав як ріелтор.
Він також підписав, як свідок, шлюбний
контракт між ними. З проханням бути
свідком до нього звернулися і ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, при цьому ще був свідок. Йому
лише сказали, що вони вирішили в ньому
описати своє подальше життя. Він не
пам'ятає, що задавав питання ОСОБА_1 з
приводу сумніву щодо підписання
шлюбного договору, пояснив, що він як
свідок підписав цей шлюбний договір на
вулиці, в м. Києві біля будинку
профспілок. Також пояснив, що він був
присутній при укладенні договору
купівлі-продажу квартири, яка належала
ОСОБА_1; він може підтвердити, що в той
час була придбана трьохкімнатна
квартира, але за які гроші - йому
невідомо конкретно. Він був присутнім
при продажу двокімнатної квартири та
при купівлі трьохкімнатної квартири , а
також у банку на Михайлівській площі в
м. Києві, там отримувався кредит. Йому
також відомо про спільний намір
подружжя придбати трьохкімнатну
квартиру.

У відповідності до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У відповідності до ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

У відповідності до ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час
шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" ; 5) земельна ділянка, набута нею,
ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України. Особистою
приватною власністю дружини та
чоловіка є речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть тоді, коли вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є премії, нагороди, які вона,
він одержали за особисті заслуги. Суд
може визнати за другим з подружжя право
на частку цієї премії, нагороди, якщо
буде встановлено, що він своїми діями
(ведення домашнього господарства,
виховання дітей тощо) сприяв її
одержанню. Особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є кошти,
одержані як відшкодування за втрату
(пошкодження) речі, яка їй, йому
належала, а також як відшкодування
завданої їй, йому моральної шкоди.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є страхові суми, одержані нею,
ним за обов'язковим особистим
страхуванням, а також за добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою приватною власністю
кожного з них. Суд може визнати
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка майно, набуте нею, ним за час
їхнього окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин. Якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 20.12.2002 року,
який розірваний у встановленому
законом порядку згідно рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 30 травня 2011 року; від даного шлюбу
сторони мають двох неповнолітніх дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно договору
купівлі-продажу квартири від 16 травня
2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_16,
зареєстрованого в реєстрі за № 431
ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_2; цей
договір укладено за згодою дружини
продавця ОСОБА_2, підпис на заяві
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_16 16 травня 2011 року за
реєстровим № 430; згідно п.1.2 даного
договору квартира належить продавцю на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого 21 квітня 2006 року ОСОБА_16,
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу, за
реєстровим № 1429. Згідно договору
купівлі-продажу квартири від 17 травня
2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Ірпінського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_18, зареєстровано в
реєстрі за № 559 ОСОБА_2 придбала
квартиру АДРЕСА_1; згідно п. 4 даного
договору вказана квартира продана за
суму 100 000,0 гривень, які продавця
одержали від покупця під час
підписання цього договору.

Таким чином суд вважає, що в судовому
засіданні беззаперечно встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
частки їх в праві спільної сумісної
власності є рівними, а тому слід
поділити спірну квартиру між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та виділити кожному по 1/2
частині, визнавши за ними право
власності на належні їм частки . При
цьому суд вважає, що доводи позивача
ОСОБА_1 про те, що його частка в праві
власності на спірну квартиру має бути
збільшена у зв'язку з тим, що спірна
квартира придбана в значній мірі за
його особисті кошти, а тому суд при
вирішенні даного спору має відступити
від рівності часток подружжя та
визнати за ним право власності на 4/5
частки є необґрунтованими, оскільки
беззаперечних доказів того, що спірна
квартира придбана в значній мірі за
його особисті кошти суду не надано. За
таких обставин суд не вбачає підстав
для відступлення від засади рівності
часток подружжя у праві власності на
квартиру та збільшення частки ОСОБА_1 у
праві власності на спірну квартиру.
Таким чином суд задовольняє заявлений
ОСОБА_1 позов частково.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_2 про визнання шлюбного договору
дійсним, суд вважає, що даний позов
задоволенню не підлягає, виходячи із
наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 92 СК України
шлюбний договір може бути укладено
особами, які подали заяву про
реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

У відповідності до ст. 94 СК України
шлюбний договір укладається у
письмовій формі і нотаріально
посвідчується.

У відповідності до ч.2 ст. 95 СК України
якщо шлюбний договір укладено
подружжям, він набирає чинності у день
його нотаріального посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що 24
квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під
час перебування ними у шлюбі укладений
шлюбний договір, який підписаний
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також свідками
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, нотаріально даний
договір не посвідчений.

У відповідності до ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом.

Розглядаючи справу в межах заявлених
позовних вимог та оцінюючі надані
доказі в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що в судовому засіданні не
знайшов свого беззаперечного
підтвердження той факт, що умови
шлюбного договору фактично виконані.
На думку суду, факт того, що сторонами
була продана квартира АДРЕСА_2 та була
придбана квартира АДРЕСА_1 на ім."я
ОСОБА_2 саме на виконання умов шлюбного
договору, не доведений в судовому
засіданні, оскільки квартира АДРЕСА_2
була продана ОСОБА_1 зі згоди ОСОБА_2 16
травня 2011 року, тобто під час
зареєстрованого шлюбу, що не
узгоджується з умовами, викладеним у п.
1 шлюбного договору. Крім того, як
визнала ОСОБА_2 в судовому засіданні
даний шлюбний договір було укладено у
простій письмовій формі, оскільки на
той час коштів на нотаріальне
посвідчення договору у сторін не було,
що свідчить про відсутність ухилення
від його нотаріального посвідчення
будь-якою із сторін даного договору.

Таким чином, виходячи із положень ст. 220
ЦК України відсутні підстави для
визнання шлюбного договору дійсним, а
тому суд відмовляє ОСОБА_2 у
задоволенні зустрічного позову.

На підставі ст. ст. 57, 60-61, 63, 65, 69, 70, 71, 92, 94,
95 СК України, ст.ст. 220, 372 ЦК України,
керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_2 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на вказане майно.

В інший частині позов залишити без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання шлюбного договору дійсним
залишити без задоволення.

Повне рішення буде виготовлене
протягом п'яти днів з дня закінчення
розгляду справи 31.08.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. В. Пархоменко