АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1283/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
20 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія» -
Олійник Аліни Олегівни на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 11 березня 2014
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія» до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.
Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
06 грудня 2013 року ТОВ «Українська
боргова компанія» звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_7 про стягнення
В обґрунтування позовних вимог
позивач вказував, що 28 березня 2012 року
між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку
Росії» і громадянином ОСОБА_7 укладено
30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» з ТОВ «АНСУ» був
укладений договір факторингу № 30/08-13,
згідно якого відбулося відступлення
права грошової вимоги за кредитним
Відповідно до Договору факторингу ТОВ
«АНСУ» набуло права вимоги кредитора
30 серпня 2013 року між ТОВ «АНСУ» та ТОВ
«Українська боргова компанія» було
укладено договір відступлення права
вимоги № 3А, за яким ТОВ «Українська
боргова компанія» набула права
кредитора за вищевказаним договором.
Згідно Договору відбулося
відступлення права грошової вимоги за
березня 2012 року, що був укладений між
ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та
ОСОБА_7. Тобто, ТОВ «Українська боргова
компанія» є правонаступником
первісного кредитора ПАТ «Дочірній
Банк Сбербанку Росії».
На підставі п. 1.1 кредитного договору
банк зобов'язувався надати
позичальнику кредитні кошти в сумі 19 900
грн. на цілі, зазначені у п. 1.3 договору,
а позичальник зобов'язався своєчасно
та у повному обсязі виплатити банку
проценти за користування кредитом,
використати його за цільовим
призначенням, виконати інші умови
договору і своєчасно повернути кредит
банку. Відповідно до п. 1.2 кредитного
договору, розмір процентів за
користування кредитом складає 31 %
річних. Згідно п. 2.2 кредитного договору
належне виконання позичальником
зобов'язань за договором заперечується
неустойкою (штрафом, пенею), яка
передбачена договором, і всім належним
позичальнику майном, майновими правами
та грошовими коштами, на які може бути
звернено стягнення у порядку,
встановленому законодавством України.
Відповідно до п. 8.3 кредитного договору
банк має право в односторонньому
порядку вимагати від позичальника
дострокового повернення повної суми
заборгованості за договором, а також
інші права, передбачені законодавством
України та/або договором та/або
договорами забезпечення у визначених
Станом на 29 жовтня 2013 року загальна
сума боргу складає 27 503 грн. 47 коп., а
саме: сума простроченої заборгованості
за основним боргом - 19 900 грн.; сума
строкової заборгованості за
відсотками - 34 грн. 27 коп.; сума
простроченої заборгованості за
відсотками - 7 569 грн. 20 коп..
Просив стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість по
поверненню кредитних коштів в сумі 27 503
грн. 47 коп. у зв'язку з переходом до
позивача права кредитора відповідно до
договору відступлення права вимоги №
3А від 30 серпня 2013 року, а також судовий
збір в сумі 275 грн. 03 коп..
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 11 березня
2014 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог ТОВ «Українська боргова
компанія».

В апеляційній скарзі представник ТОВ
«Українська боргова компанія» -
Олійник А.О. просить скасувати рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 11 березня 2014
року як незаконне та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ТОВ
«Українська боргова компанія»
задовольнити.

Перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з слідуючих підстав.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені у встановленому
статтею 76 ЦПК України порядку. Причини
неявки суду не повідомлені.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Судом встановлено, що 28 березня 2012 року
між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку
Росії» та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір № 131#6 (а.с. 5-7).

Також встановлено, що 30 серпня 2013 року
між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку
Росії» та ТОВ «АНСУ» був укладений
договір факторингу № 30/08-13 (а.с. 14-23),
згідно якого відбулося відступлення
права грошової вимоги за кредитним
договором № 131#6 від 28 березня 2012
року, що був укладений між ПАТ "Дочірній
Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_7.

Відповідно до договору факторингу ТОВ
«АНСУ» набуло права вимоги кредитора
до відповідача ОСОБА_7.

30 серпня 2013 року між ТОВ «АНСУ» та ТОВ
«Українська боргова компанія» було
укладено договір відступлення права
вимоги № 3А (а.с. 24-34), за яким ТОВ
«Українська боргова компанія» набула
права кредитора за вищевказаним
договором. Згідно даного договору
відбулося відступлення права грошової
вимоги за кредитним договором №
131#6 від 28 березня 2012 року, що був
укладений між ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» та ОСОБА_7.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 1-3), позивач ТОВ «Українська
боргова компанія» вказав, що оскільки
він є правонаступником первісного
кредитора у кредитних відносинах, що
виникли між ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» та ОСОБА_7, а
відповідач умови договору належним
чином не виконує, тому просив стягнути
з відповідача заборгованість по
поверненню кредитних коштів у зв'язку з
переходом до ТОВ «Українська боргова
компанія» прав кредитора відповідно до
договору відступлення права вимоги від
№ 3А від 30 серпня 2013 року та стягнути 275
грн. 03 коп. судового збору, що був
сплачений під час подачі позовної
заяви та підтверджений платіжним
дорученням № 324 від 26 листопада 2013 року
(а.с. 4).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції свій
висновок мотивував тим, що позивачем не
надано доказів та не доведено перед
судом своє право на вимогу у
відповідача грошових зобов'язань, які
виникли з кредитного договору №
131#6 від 28 березня 2012 року,
укладеного між ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» та відповідачем.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком із слідуючих підстав.

Як вже зазначалося вище, між ПАТ
«Дочірній Банк Сбербанку Росії» та
ОСОБА_7 було укладено кредитний договір
№ 131#6 від 28 березня 2012 року (а.с. 5-7).
30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ» був
укладений договір факторингу № 30/08-13.
(а.с. 14-23), згідно якого відбулося
відступлення права грошової вимоги за
кредитним договором № 131#6 від 28
березня 2012 року, що був укладений між
ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії» та
ОСОБА_7. 30 серпня 2013 року між ТОВ «АНСУ»
та ТОВ «Українська боргова компанія»
було укладено договір відступлення
права вимоги № 3А (а.с. 24-34), за яким ТОВ
«Українська боргова компанія» набула
права кредитора за вищевказаним
договором. Згідно даного договору
відбулося відступлення права грошової
вимоги за кредитним договором №
131#6 від 28 березня 2012 року, що був
укладений між ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» та ОСОБА_7.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що ТОВ «Українська боргова
компанія» являється кредитором
(сингулярним правонаступником
первісного кредитора ПАТ «Дочірній
Банк Сбербанку Росії») по відношенню до
ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особо внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій
особі за право чином (відступлення
права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника
третьою особою.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Цивільний Кодекс України (ст. 512)
визначає відступлення права вимоги
одним із способів заміни кредитора у
зобов'язанні. Відступлення права
вимоги за ЦК України виступає способам
зміни кредитора у зобов'язанні
(загальне), а факторинг - цілісний
самостійний вид договору (спеціальне).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при ухваленні
рішення не було взято до уваги, що не
кожна оплатна цесія може визнаватись
факторингом, хоча кожний договір
факторингу містить умову відступлення
права вимоги. Відмовляючи ТОВ
«Українська боргова компанія» в
задоволенні позовної заяви про
стягнення заборгованості з ОСОБА_7
судом не було враховано, що попередній
кредитор ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку
Росії» та ТОВ «АНСУ» вже відступили
свої права за кредитним договором №
131#6 від 28 березня 2012 року, а тому
позбавили себе будь-яких прав відносно
даного кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору
№ 131#6 від 28 березня 2012 року ОСОБА_7
отримав - 19 900 грн. на цілі зазначені в п.
1.3 договору. Позичальник зобов'язувався
своєчасно та в повному обсязі
виплатити банку проценти за
користування кредитом, використати
його за цільовим призначенням,
виконати інші умови цього кредиту і
своєчасно повернути кредит банку.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору
розмір процентів за користування
кредитом складає 31 % річних.

Згідно п. 2.2 кредитного договору
передбачає, що неналежне виконання
позичальником зобов'язань за цим
договором забезпечується неустойкою
(штрафом, пенею), яка передбачена цим
договором, і всім належним
позичальнику майном, майновими правами
та грошовими коштами, на які може бути
звернено стягнення в порядку,
встановленому законодавством України.

Відповідно до п. 8.3 кредитного договору
банк має право в односторонньому
порядку вимагати від позичальника
дострокового повернення повної суми
заборгованості за цим договором, а
також інші права, передбачені
законодавством України та/або цим
договором, та/або договором/ами
забезпечення у разі:

а) затримки позичальником
щонайменше на один календарний місяць
сплати частини кредиту, періодичність
сплати якого передбачена цим
договором, та/або процентів,
нарахованих за користування кредитом;

б) перевищення повною сумою
заборгованості за кредитом суми
кредиту, який підлягав поверненню,
більш як на 10 відсотків;

в) несплати клієнтом більше
однієї виплати з повернення кредиту
та/або процентів, що перевищує п'ять
відсотків від суми кредиту, зазначеної
в пункті 1.1 цього договору;

г) істотного порушення
позичальником будь-яких зобов'язань за
цим договором;

е) якщо банком буде виявлено
недостовірність будь-якої з гарантій,
наданих позичальником банку згідно з п.
3.1 та/чи невиконання позичальником
наданої банку гарантії, зазначеної в п.
3.2 цього договору.

Відповідач станом на 29 жовтня 2013 року
має заборгованість - 27 503 грн. 47 коп., з
яких сума простроченої заборгованості
за основним боргом 19 900 грн.; сума
строкової заборгованості за
відсотками 34 грн. 27 коп.; сума
простроченої заборгованості за
відсотками 7 569 грн. 20 коп..

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

З матеріалів справи (а.с. 137-140)
вбачається, що ТОВ «Українська боргова
компанія» надсилала повідомлення на
адресу ОСОБА_7 про заміну кредитора у
зобов'язанні, однак лист повернувся в
зв'язку з закінченням встановленого
терміну для зберігання.

Проте, колегія суддів бере до уваги те,
що після отримання позовної заяви, до
якої було додано копії всіх документів,
які підтверджують право вимоги ТОВ
«Українська боргова компанія»,
відповідач не виконав своїх
зобов'язань ні перед ТОВ «Українська
боргова компанія» ні перед ПАТ
«Дочірній Банк Сбербанку Росії».

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти.

Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором положенням
договору передбачено, що позивач у
випадку порушення відповідачем
строків сплати передбачених договором
платежів більше ніж на 1 (один) місяць
має право вимагати під відповідача
дострокового повернення кредиту в
повному обсязі та сплати процентів за
його користування, а також плати за
ведення кредитної справи. При
несвоєчасній сплаті відповідачем
платежів в строки, передбачені
договором, позивач має право вимагати
від відповідача оплати боргового
зобов'язання в примусовому порядку
згідно чинного законодавства України.

Наданий розрахунок
заборгованості ОСОБА_7 був досліджений
та перевірений колегією суддів і був
визнаний правильним та таким, що
розроблений у відповідності до вимог
укладеного між сторонами договору.

За таких обставин, колегією суддів було
достовірно встановлено, що
відповідачем по справі зобов'язання
відповідно до умов кредитного договору
належним чином не виконуються,
внаслідок чого виникла заборгованість
перед позивачем у розмірі, зазначеному
ним у розрахунку заборгованості, який
ОСОБА_7 неоспорений; згідно із
укладеним між ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» та ТОВ «АНСУ» договором
відступлення права вимоги від 30 серпня
2013 року, яку ТОВ «АНСУ» в свою чергу
набув за договором факторингу № 30/08-13,
який уклав з ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» позивач набув право
вимоги за спірним кредитним договором,
умови якого не містять жодних
застережень щодо відступлення від
такого права.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Оскільки, в апеляційній скарзі апелянт
просить задовольнити позовні вимоги,
до яких відноситься і вимога про
стягнення судового збору, тому колегія
суддів вважає, що оскільки колегією
суддів позов задоволено повністю, тому
на користь позивача підлягає
задоволенню і вимога щодо
відшкодування витрат судового збору на
суму 275 грн. 03 коп. оскільки дана сума
відповідатиме сумі сплаченого
судового збору при подачі позовної
заяви та підтверджено платіжним
дорученням № 324 від 26 листопада 2013 року
(а.с. 4)

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводи апеляційної скарги
є суттєвими і дають підстави для
скасування рішення суду та часткового
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» - Олійник Аліни Олегівни
задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 11 березня
2014 року по справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія» до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості
скасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 131#6 від 28 березня 2012 року - 19 900
грн. (прострочена заборгованість за
основним боргом), 34 грн. 27 коп. (сума
строкової заборгованості за
відсотками), 7 569 грн. 20 коп. (сума
простроченої заборгованості за
відсотками), а всього 27 503 грн. 47 коп..

Стягнути з ОСОБА_7 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» судові витрати в розмірі 275
грн. 03 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :