Ухвала

іменем україни

02 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів:Завгородньої І.М., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г.,Юровської Г.В.,розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_6 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Північзахідтрансбуд» про визнання
договору купівлі-продажу квартири
дійсним та визнання права власності на
квартиру, за касаційними скаргами
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 30 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року звернувся до суду з
позовом про примушення укласти договір
купівлі-продажу квартири, а згодом
змінив предмет позову на визнання
договору кишлі-продажу квартири
дійсним та визнання права власності на
квартиру, обґрунтовуючи вимоги тим, 01
липня 2008 року між відповідачем ТОВ
«Північзахідтрансбуд» та ним був
укладений попередній договір № 50 про
продаж однокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Згідно п. 2.3, 2.6 даного договору вартість
квартири встановлена 120000 грн., з
передплатою в повному обсязі. На
виконання вказаних умов договору він
сплатив за квартиру в повному обсязі.
Відповідач зобов'язався у трок до 20
липня 2008 року укласти з ним договір
купівлі-продажу вказаної квартири, 03
листопада 2008 року квартира була
передана йому, він вселився та проживає
в ній, але відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення договору.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від
14 лютого 2014 року позов задоволено.

Визнано дійсною угоду купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6
та ТОВ «Північзахідтрансбуд».

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 30 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове про відмову у
задоволенні позову.

У касаційних скаргах скаржники просять
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, залишити в
силі рішення суду першої інстанції як
помилково скасоване апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
домовилися по суті існуючим умовам
договору купівлі-продажу квартири,
позивач ОСОБА_6 повністю оплатив
вартість квартири, відповідач передав
йому квартиру, тому є підстави згідно
із ч. 2 ст. 220 ЦК України задовольнити
позов.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що підстави для задоволення
відсутні.

Судами встановлено, що ТОВ
«Північзахідтрансбуд» на праві
власності належить квартира по АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право
власності від 05 лютого 2008 року.

01 липня 2008 року між відповідачем ТОВ
«Північзахідтрансбуд» та позивачем
ОСОБА_6 був укладений попередній № 50
про укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу вказаної квартири в
строк до 20 липня 2008 року

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Законом може бути встановлено
обмеження щодо строку (терміну), в який
має бути укладений основний договір на
підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не
встановлені попереднім договором,
погоджуються у порядку, встановленому
сторонами у попередньому договорі,
якщо такий порядок не встановлений
актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року, викладеному у п. 13
постанови № 9, вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини І другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених статтями 218 та
220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання
договорів дійсними, в тому числі
заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
обґрунтовано дійшов висновку що
основний договір купівлі-продажу не
укладений у встановлений попереднім
договором строк, тому зобов'язання за
цим договором вважаються припиненими
та не з'ясував чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано дійшли висновку про
закриття провадження у справі,
правильно визначили характер спірних
відносин та ухвалили рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_8
відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 30 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:

І.М. Завгородня

Ю.Г.Іваненко

А.О. Леванчук

Г.В. Юровська