Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2939/14
Головуючий у 1 інстанції: Леусенко В.М.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 20 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу.

У позові зазначалось, що сторони по
справі перебувають у шлюбі з 19.08.1989
року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не
мають. Між ними постійно виникали
суперечки і фактично шлюбні відносини
припинилися у 2008 році. Примирення
позивачка вважає неможливим.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила суд розірвати шлюб
між нею та відповідачем, який
зареєстровано 19.08.1989 року у відділі
РАГС у Олександрівському райвиконкомі
Херсонської області, актовий запис №48;
після розірвання шлюбу змінити їй
прізвище на дівоче - ОСОБА_4.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 20
травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4
про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 19.08.1989 року відділом
РАГС у Олександрівському райвиконкомі
Херсонської області, актовий запис №48.

Залишено ОСОБА_4 дошлюбне прізвище
ОСОБА_4.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення апелянта та заперечення
представника позивачки, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 19 серпня 1989 року. Шлюб
зареєстровано відділом РАГС у
Олександрівському райвиконкомі
Херсонської області, актовий запис №48.
Від шлюбу неповнолітніх дітей немає.
Фактично шлюбні стосунки припинені з
2008 року з причин відсутності спільних
інтересів та взаємопорозуміння, різних
поглядів на життя. Позивачка
наполягала на розірванні шлюбу,
оскільки вважає, що подальше сумісне
життя і збереження шлюбу не можливе.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК
України суд вживає заходів щодо
примирення подружжя, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. З'ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя.

Як вбачається з матеріалів
справи, суд першої інстанції ухвалою
від 21 березня 2014 року задовольнив
клопотання відповідача ОСОБА_3, вживши
заходи для примирення подружжя та у
відповідності до вимог ч. 5 ст. 191, п. 7 ч. 1
ст. 201 ЦПК зупинив провадження у справі,
надавши сторонам строк для примирення 1
місяць (а. с. 32). Проте, наданий строк для
примирення сторін не призвів до
бажаного результату - примирення між
подружжям не відбулося, а відтак
подальше збереження сім'ї неможливе,
зважаючи на те, що сторони не
підтримують шлюбні стосунки, позивачка
категорично заперечує проти
можливості відновлення таких
стосунків, а формальне збереження
шлюбу буде суперечить інтересам
позивачки.

Колегія суддів вважає, що
висновок рішення суду про наявність
підстав для розірвання шлюбу сторін є
правильним та обґрунтованим.

За ч. ч. 2, 3 ст. 105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за спільною заявою подружжя
на підставі рішення суду, відповідно до
ст. 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України,
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя.

Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями,
викладеними у п.п. 10, 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" шлюб може бути розірвано в
судовому порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей.

Отже, встановивши, що сім'я сторін
фактично розпалася, існує лише
формально і зберегти її неможливо,
оскільки сторони не підтримують шлюбні
відносини, не ведуть спільне
господарство й відносини між ним стали
неприязні, суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що подальше спільне
життя подружжя неможливо.

Доводи апеляційної скарги про те,
що відповідач працює, піклується про
свою дружину, матеріально її
забезпечує, але судом ці обставини не
враховані безпідставні, оскільки суд
першої інстанції дослідив ці обставини
та дійшов до правильного висновку про
те, що збереження шлюбу суперечило б
інтересам позивачки.

Представник позивачки в
судовому засіданні пояснила, що
позивачка є інвалідом 1 групи, на тепер
знаходиться на лікуванні за межами
України, категорично заперечує проти
збереження шлюбу, прийняті судом міри
не привели до примирення сторін.

Ухвалюючи рішення про розірвання
шлюбу, суд першої інстанції, з
дотриманням норм ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, з'ясував фактичні взаємини
подружжя, мотиви та причини розлучення,
те, що у подружжя діти досягли
повноліття, подальше спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стали
неможливими, а тому дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, рішення суду
відповідає обставинам справи та
закону. Підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 20
травня 2014 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: