Справа № 404/2071/14-ц
Номер провадження 2/404/1295/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2014 року Кіровський районний
суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді
Кулінка Л.Д.

при секретарі
Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
про визнання довіреності удаваним
правочином,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом
про визнання правочину, яким є
довіреність від 28.01.2011 року,
засвідченої нотаріусом
Світловодського районного
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрованої в реєстрі за № 121,
виданої ОСОБА_2 щодо права володіння,
користування, відчуження та вчинення
інших дій по відношенню до
транспортного засобу, моделі «ЗАЗ TF
698Р», державний номер НОМЕР_1, удаваним
правочином, вчиненого з метою
приховання іншого правочину, а саме:
договору купівлі-продажу даного
транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що з лютого 2010 року по
травень 2012 року позивач проживала з
ОСОБА_6 однією сім'єю, мали з ним
спільний побут, вели спільне
господарство, тобто фактично
перебували у шлюбних відносинах. На
початку 2011 року позивач з ОСОБА_6
вирішили придбати в інтересах сім'ї у
ОСОБА_3 транспортний засіб моделі «ЗАЗ
TF 698Р» (Део Ланос), державний номер
НОМЕР_1. ОСОБА_11 повідомив, що він купив
даний транспортний засіб у ОСОБА_2,
оформивши купівлю-продажу генеральною
довіреністю, а тому саме він фактично є
власником автомобіля. Угода
вищевказаного автомобіля оформлена
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у вигляді
нотаріально-засвідченої довіреності
від 11.05.2011 року на ім'я останньої з
правом володіння, користування і
відчуження, а на ім'я ОСОБА_6 з правом на
всі інші дії, за винятком дій,
пов'язаних з укладенням договорів
купівлі-продажу, оренди, позики. В
травні 2012 року стосунки ОСОБА_6 з
позивачем припинилися, автомобіль
разом з документами він забрав. В
результаті чого, ОСОБА_2, діючи
недобросовісно, знаючи, що він продав
автомобіль ОСОБА_3, надав ОСОБА_7, який є
батьком ОСОБА_6, всі необхідна
документи, внаслідок чого ОСОБА_7
продав спірний транспортний засіб
ОСОБА_8, тим самим порушив законні права
та інтереси позивача. Таким чином,
оскільки позивач купувала спірний
автомобіль у ОСОБА_3 як у власника, вона
зацікавлена в тому, щоб визнати саме
його власником автомобіля.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву (вх. №
14601 від 07.04.2014 року, вх. № 26901 від 09.07.2014
року) про розгляд справи без її участі,
позовні вимоги підтримує, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві (а.с. 13-14, 90).

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся. Копія ухвали про
відкриття провадження у справі, копія
позовної заяви з доданими до неї
копіями документів, а також судова
повістка у даній справі, повернуті на
адресу суду з відміткою "за закінченням
терміну зберігання" (а.с. 45, 92, 108-109, 137).
Вказана кореспонденція направлена на
адресу відповідача, зазначену у
позовній заяві та за якою відповідача
зареєстровано за відомостями
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в Кіровоградській області
(а.с. 83). Відповідно до статті 74
Цивільного процесуального кодексу
України, судові повістки надсилаються
фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місяця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
їм належним чином.

Відповідач, ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, надав до суду заяву (вх. №
14470 від 04.04.2014 року) про розгляд справи
без його участі, позовні вимоги визнає
(а.с. 11). В заяві зазначив, що він дійсно
28.01.2011 року купив спірний транспортний
засіб у ОСОБА_2. Угоду купівлі-продажу
автомобіля сторони оформили у вигляді
нотаріально засвідченої довіреності.

Третя особа, ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася, надала до суду заяву від
07.04.2014 року про розгляд справи без її
участі, проти позову не заперечує (а.с.
12).

Третя особа, ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, надав до суду заяву (вх. №
14654 від 07.04.2014 року) про розгляд справи
без його участі, проти задоволення
позову не заперечує (а.с. 27).

Третя особа, ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився, надав до суду клопотання
(вх. № 23857 від 17.06.2014 року), в якому
зазначив, що твердження позивача, що
вона купувала з ним спірний
транспортний засіб є нічим іншим як
спроба збагатитися за рахунок ОСОБА_6.
ОСОБА_1 не має ніякого відношення до
спірного автомобіля, окрім того по
даному автомобілю вже є рішення
Нікопольського міськрайонного суду, в
якому суд відмовив за всіма позовними
вимогами позивача (а.с. 59-63).

Третя особа, ОСОБА_7, в судове засідання
не з'явився, про дату час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 44, 57). В судове
засідання призначене на 29.08.2014 року
судова повістка у даній справі про
виклик до суду повернута на адресу суду
з відміткою "за закінченням терміну
зберігання" (а.с. 108). Заяв, клопотаняь
суду не подавав.

Третя особа, ОСОБА_8 в судове засідання
не з'явилася, про дату час та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 55, 88, 135). Заяв,
клопотань суду не подавала.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні в матеріалах справи та
досліджені в судовому засіданні
докази, суд встановив наступне.

Згідно дублікату довіреності від 28.01.2011
року, посвідченої приватним нотаріусом
Світловодського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрованого в реєстрі за № 1168,
ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 вчиняти від його імені всі
незаборонені діючим законодавством
правочини та інші юридично значимі дії
(розпоряджатися з правом продажу,
оренди, позички), щодо належного йому
майна на праві власності на підставі
свідоцтва про реєстрацію ТЗ
(технічного паспорту) серії НОМЕР_5,
виданого та зареєстрованого 23.03.2010 року
Світловодським РЕВ УДАІ при УВМС
України в Кіровоградській області,
транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 698Р»,
випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) №
НОМЕР_2, реєстраційний номер (номерний
знак) НОМЕР_1 (а.с. 15).

У відповідності до Витяга про
реєстрацію в Єдиному реєстрі
довіреностей № 22378625 від 26.07.2012 року,
наданого приватним нотаріусом ОСОБА_12,
довіреність від 11.05.2011 року, за
реєстраційним № 35649930, видана на ім'я
ОСОБА_1 на володіння, користування та
розпорядження транспортним засобом, а
на ім'я ОСОБА_6 - на всі інші дії за
винятком дій, пов'язаних з укладенням
договорів купівлі-продажу, оренди,
позики. Дія довіреності припинена на
підставі заяви ОСОБА_3 (а.с. 16, 64).

ОСОБА_1 після державної реєстрації
шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_1», про
що свідчить свідоцтво про шлюб, серії
НОМЕР_3 від 07.06.2013 року, видане Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по Нікопольському району
реєстраційної служби Нікопольського
міського управління юстиції у
Дніпропетровській області (а.с. 17).

Відповідно до частини 3 статті 244
Цивільного кодексу України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Згідно частини 2 статті 238
Цивільного кодексу України
представник не може вчиняти правочин,
який відповідно до його змісту може
бути вчинений лише особисто тією
особою, яку він представляє.

Позивач заявляє, що довіреність від
28.01.2011 року, посвідчена приватним
нотаріусом Світловодського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрована в реєстрі за № 1168, є
удаваним правочином, метою якого є
приховування договору купівлі-продажу,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Положеннями частини 1 статті 638
Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За частиною 1 статті 235 Цивільного
кодексу України удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

На відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 Цивільного кодексу України має
визнати, що сторонами вчинено саме цей
правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним. До удаваних правочинів
наслідки недійсності, передбачені
статтею 216 Цивільного кодексу України,
можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.
Аналогічна правова позиція викладена в
пункті 25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

Відповідно до вимог статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України позивач, заявляючи вимогу про
визнання правочину удаваним, має
довести: 1) факт укладання правочину, що
за його думкою є удаваним, 2)
спрямованість волі сторін в удаваному
правочині на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин, 3) настання
між сторонами інших прав та обов'язків,
ніж ті, що передбачені удаваним
правочином.

Проте, позивачем до матеріалів справи
не додано належних та допустимих
доказів на підтвердження передачі
ОСОБА_2 транспортного засобу марки «ЗАЗ
TF 698Р», випуску 2009 року, шасі (кузов,
рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер
(номерний знак) НОМЕР_1 у власність
другій стороні (покупцеві), ОСОБА_3. Не
надано доказів і прийняття останнім
вказаного автомобіля та сплати за
нього певної грошової суми.

Згідно з пункту 3 частини 1 статті 208
Цивільного кодексу України у письмовій
формі належить вчиняти правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

За частиною 1 статті 334 Цивільного
кодексу України право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 328 Цивліьного кодексу України
передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Законодавство передбачає певний
порядок переходу права власності на
транспортні засоби, обов'язковою є
процедура державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку біля,
оформлення та видачі реєстраційних
документів і номерних знаків.
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.12.2009 року № 1371 затверджено
Порядок державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (далі - Порядок).

Згідно пункту 6 Порядку транспортні
засоби реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.

Відповідно до пункту 7 Порядку власники
транспортних засобів та особи, що
експлуатують засоби на законних
підставах, або їх представники (далі -
власники) зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання).

Пункт 41 Порядку забороняє зняття з
обліку транспортних засобів, стосовно
яких є ухвала суду про накладення
арешту або заборону зняття з обліку чи
постанова слідчого або державного
виконавця про накладення арешту.

За інформацією Державтоінспекції
Нікополького ВРЕР ДАІ,
підпорядкованого ГУМВС України в
Дніпропетровській області, станом на
06.02.2013 року, автомобіль ЗАЗ TF 698Р, 2009 року
випуску, кузов № НОМЕР_2, зареєстровано
за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний
автомобіль присвоєно номерний знак
НОМЕР_4 (а.с. 19).

На запит суду № 41553 від 14.07.2014 року
Центром надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування
Онуфріївського та Світловодського
районів повідомлено (вих. № 34/Г-897 від
29.07.2014 року, а.с. 139), що згідно
інформаційної комп'ютерної бази даних
Світловодського Центра ДАІ автомобіль
ЗАЗ TF 698Р, 2009 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, був знятий з
обліку 09.08.2012 року в Світловодському
МРЕВ, про що свідчить облікова картка
приватного АМТ (а.с. 140).

Тобто дії спрямовані на відчуження
автомобіля ОСОБА_2, що уповноважив
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 вчиняти від його
імені всі незаборонені діючим
законодавством правочини та інші
юридично значимі дії щодо належного
йому майна: транспортного засобу марки
«ЗАЗ TF 698Р», випуску 2009 року, шасі (кузов,
рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер
(номерний знак) НОМЕР_1 в момент
оформлення спірної довіреності, не
вчинялись.

За змістом положень статей 3, 4 та 11
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні інтереси у спосіб, визначений
законам України. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Таким чином, суд вважає, що доводи
позивача не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки право власності на спірний
автомобіль не перейшло у встановленому
порядку від ОСОБА_2 до ОСОБА_3. Доводи
позивача про те, що під довіреністю від
28.01.2011 року приховувався договір
купівлі-продажу автомобіля, не можуть
стати підставою для задоволення
позову, оскільки генеральна
довіреність не є підставою для набуття
права власності. Фактично ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 умови договору виконані не були,
дорученням істотні умови договору
купівлі-продажу не передбачені, зняття
з обліку автомобіля ЗАЗ TF 698Р, 2009 року
випуску, кузов № НОМЕР_2 на момент
посвідчення довіреності від 28.01.2011 року
не проводилось, а тому суд приходить до
висновку, що між ними договір
купівлі-продажу не укладався.

Частина 3 статті 10 Цивільного
процесуального кодексу України та
статті 60 Цивільного процесуального
кодексу України покладають на кожну
сторону обов'язок довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Позивачем не доведено належним чином, а
судом при розгляді справи не
встановлено наявність підстав, з якими
закон пов'язує визнання довіреності
удаваною та порушення прав позивача з
мотивів, наведених в позовній заяві,
оскільки за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
позову, слід також зазначити, що
рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03.04.2014 року, яке набрало
законної сили 27.05.2014 року (а.с. 65-70, 112-114,
115-117) встановлено, що належних та
допустимих доказів на підтвердження
купівлі-продажу спірного
транспортного засобу ОСОБА_1 суду не
надано, факт проживання однією сім'єю
позивача з ОСОБА_6 не встановлено, а
тому визнання ОСОБА_3 власником
автомобіля моделі «ЗАЗ TF 698Р»,
державний номер НОМЕР_1 ніяким чином не
порушує права, свободи чи інтереси
позивача.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до вимог статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

На підставі викладено, керуючись ст.ст.
208, 235, 238, 244, 321, 328, 334, 626, 638, 655 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 14, 57, 59, 60, 61,
212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити по фактично
понесеним позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Кіровського
Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда