АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1346/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 57 Суходольський О.
М. Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
14 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6
на рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 02 квітня 2014 року
по справі за позовом прокурора
Черкаського району Черкаської області
до ОСОБА_6, Черкаської
райдержадміністрації, третя особа без
самостійних вимог ДП «Черкаське лісове
господарство» про визнання незаконним
та скасування розпорядження РДА,
визнання державного акту на право
власності недійсним.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
11 березня 2014 року прокурор Черкаського
району Черкаської області звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, Черкаської
райдержадміністрації, третя особа без
самостійних вимог ДП «Черкаське лісове
господарство» про визнання незаконним
та скасування розпорядження РДА,
визнання державного акту на право
власності недійсним.
В обгрунтування позовних вимог,
позивач вказував, що відповідно до
розпорядження голови Черкаської
районної державної адміністрації від 20
грудня 2007 року № 428 «Про передачу
земельних ділянок у власність громадян
для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд в адміністративних
межах Свидівоцької сільської ради»,
затверджено проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність для будівництва і
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд
загальною площею 0,7986 га за рахунок
лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове
господарство» в адміністративних
межах Свидівоцької сільської ради
Черкаського району Черкаської області
за межами населеного пункту та
передано земельні ділянки у власність
8-ми громадянам, в т.ч. і ОСОБА_6.
На підставі розпорядження голови
Черкаської РДА № 428 від 20 грудня 2007 року
ОСОБА_6 отримав державний акт серії ЯЕ
№ 633895 від 24 грудня 2007 року на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0998 га. Проведеною перевіркою органами
прокуратури Черкаської області
встановлено, що передача земельних
ділянок загальною площею 0,7986 га 8-ми
громадянам, в тому числі ОСОБА_6
проведена незаконно.
Земельну ділянку передано ОСОБА_6 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що не є
лісогосподарською потребою. Водночас,
вказана земельна ділянка на момент
здійснення передачі відносмлась до
категорії земель лісогосподарського
призначення та перебувала у постійному
користуванні ДП «Черкаське лісове
господарство. Тобто, Черкаська РДА
порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 32 Лісового
Станом на момент прийняття
оспорюваного розпорядження
повноваження щодо розпорядження
земельними лісовими ділянками площею
до 1 га, що перебувають у державній
власності, на відповідній території за
межами населених пунктів, було надано
обласним державним адміністраціям, що
передбачено п. 5 ч. 1 ст. 32 Лісового
Позивач вказував, що перед передачею у
власність земельної лісової ділянки,
що перебуває у державній власності, має
проводитись її вилучення у постійного
користувача, яким на момент видання
розпорядження являлось ДП «Черкаське
лісове господарство», чого здійснено
не було. Тому, Черкаська РДА не мала
повноважень і щодо вилучення вказаної
земельної ділянки, оскільки остання
знаходиться за межами населеного
пункту і надавалась у власність не для
цілей, встановлених п.п.а), б), в) ч. 5 ст. 149
Прокурор вказував, що зі змісту
висновку ДП «Черкаське лісове
господарство» № 1308-03 від 2007 року
вбачається, що він не є добровільною
відмовою від права постійного
користування, а є згодою на вилучення
земельної ділянки для суспільних та
інших потреб в розумінні ст. 149 ЗК
України. Згідно ст. 142 ЗК України
відмова від права користування може
бути лише на користь держави чи органу
місцевого самоврядування, а не на
користь будь-якої юридичної чи
фізичної особи. Тому, у разі
добровільної відмови ДП «Черкаське
лісове господарство» від земельної
ділянки на користь ОСОБА_6 це є
порушенням ст. 142 ЗК України.
Оспорюваним розпорядженням РДА
порушено п.г) ч. 4 ст. 84 ЗК України щодо
неможливості передання земель
лісогосподарського призначення у
приватну власність із земель державної
власності. Повноваження з передачі
земельних ділянок у власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за межами населеного
пункту районним державним
адміністраціям не надано. Вказівки в
земельному законодавстві щодо
можливості розпорядження земельними
ділянками житлової та громадської
забудови за межами населеного пункту
саме районними державними
адміністраціями відсутні.
Оспорюваним розпорядженням РДА
фактично змінене цільове призначення
спірної земельної ділянки, однак у
місцевої державної адміністрації
відсутні повноваження щодо вилучення
земель лісогосподарського призначення
державної форми власності, що
розташовані за межами населеного
пункту для несільськогосподарських
потреб. А тому, виконання вимог ст. 20 ЗК
України щодо зміни цільового
призначення земель саме органами
виконавчої влади, які приймають
рішення про передачу цих земель у
власність або надання у користування, в
даному випадку є неможливим. Також, був
порушений порядок зміни цільового
призначення земельної ділянки, зокрема
вимоги ст. 57 ЛК України.

Позивач просив визнати незаконним та
скасувати розпорядження Черкаської
РДА № 428 від 20 грудня 2007 року в частині
надання у власність ОСОБА_6 земельної
ділянки, площею 0,0998 га, що розташована в
адмінмежах Свидівоцької сільської
ради Черкаського району, за межами
населеного пункту; визнати недійсним
державний акт серії ЯЕ № 633895 від 24
грудня 2007 року на право власності на
земельну ділянку, площею 0,0998 га,
виданий ОСОБА_6. Судові витрати
покласти на відповідачів.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 02 квітня 2014 року
позов прокурора Черкаського району
задоволено.

Визнано протиправним та скасувати
розпорядження Черкаської районної
державної адміністрації Черкаської
області № 428 від 20 грудня 2007 року «Про
передачу земельних ділянок у власність
громадян для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд в
адміністративних межах Свидівоцької
сільської ради» в частині надання у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки,
площею 0,0998 га, що розташована в
адміністративних межах Свидівоцької
сільської ради Черкаського району
Черкаської області за межами
населеного пункту.

Визнано недійсним державний акт серії
ЯЕ № 633895 від 24 грудня 2007 року на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0998 га, виданий ОСОБА_6, кадастровий №
:05:001:0202.

Стягнуто з ОСОБА_6 та Черкаської
районної державної адміністрації
Черкаської області на користь держави
судові витрати по справі в сумі 243,60 грн.
по 121,80 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
02 квітня 2014 року як незаконне та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу в задоволенні його позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора Черкаського району
Черкаської області до ОСОБА_6, третя
особа без самостійних вимог ДП
«Черкаське лісове господарство» про
визнання незаконним та скасування
розпорядження РДА, визнання державного
акту на право власності недійсним, суд
першої інстанції виходив з тих
обставин, що ОСОБА_6 на підставі
розпорядження голови Черкаської РДА №
428 від 20 грудня 2007 року (а.с. 18) отримав
державний акт серії ЯЕ № 633895 від 24
грудня 2007 року (а.с. 23) на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0998 га. Спірна ділянка передана ОСОБА_6
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що не
є лісогосподарською потребою. Оскільки
на момент здійснення передачі,
земельна ділянка відносилась до
категорії земель лісового призначення
та перебувала у постійному
користуванні ДП «Черкаське лісове
господарство», тому суд дійшов
висновку, що Черкаська РДА в момент
передачі земельної ділянки порушила
вимоги п. 3 ч. 1 ст. 32 Лісового кодексу
України. Так як розпорядження голови
Черкаської РДА було прийнято з грубим
порушенням чинного законодавства, тому
суд мотивував свій висновок тією
обставиною, що відповідач незаконно
набув право власності на спірну
земельну ділянку, а тому в задоволенні
позовних вимог прокурора Черкаського
району Черкаської області було
задоволено. Крім цього, районний суд в
своєму рішенні вказав, що строки
позовної давності позивачем не
пропущені, оскільки позов подано за
наслідком перевірки законності
розпоряджень Черкаської РДА, що
проводилась прокуратурою в кінці 2013
року - на початку 2014 року, а тому з
даного часу необхідно відраховувати
відлік трирічного строку позовної
давності.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком районного суду,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами абз. 1 п. 12 розд. Х
«Перехідні положення» ЗК України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноважень
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзацах другому
та четвертому цього пункту) в межах
населених здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради з
урахуванням вимог абзацу третього
цього пункту, а за межами населених
пунктів - відповідні органи виконавчої
влади.

Порядок набуття та реалізації права на
землю, зокрема порядок набуття права
власності на землю громадянами
регламентовано у Главі 19 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (у
редакції чинній на момент винесення
оскаржуваного розпорядження)
громадяни та юридичні особи державної
або комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першої статті 128 цього
Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 116 ЗК України (у
редакції чинній на момент винесення
оскаржуваного розпорядження)
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

1) приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні
громадян;

2) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій;

3) одержання земельних ділянок із
земельних державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Перевіряючи висновки районного суду
щодо незаконності розпорядження
голови Черкаської РДА від 20 грудня 2007
року № 428 (а.с. 18), яким затверджено
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність громадян
для будівництва і обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд загальною площею 0,7986
га за рахунок лісів І групи ДП
«Черкаське лісове господарство» в
адміністративних межах Свидівоцької
сільської ради за межами населеного
пункту та передано земельні ділянки у
власність 8-ми громадян (згідно додатку
до розпорядження голови Черкаської РДА
від 20 грудня 2007 року № 428 (а.с. 19).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно абз. 1 п. 12 розд. Х «Перехідних
положень» ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Ст. 122 ЗК України передбачені
повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України (у
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
обласним державним адміністраціям
надано право передавати земельні
ділянки на їх території із земель
державної власності у власність або у
користування у межах міст обласного
значення та за межами населених
пунктів для всіх потреб, крім випадків,
визначених частинами третьою, сьомою
цієї статті.

Згідно правової позиції ВСУ,
викладеної в своїй постанові від 11
вересня 2013 року по справі № 6-71цс13,
визначено, що відповідно до ст. 116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування
передбачені ст. 122 ЗК України,
відповідно до ч. 4 якої (у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин) обласним державним
адміністраціям надано право
передавати земельні ділянки на їх
території із земель державної
власності у власність або у
користування у межах міст обласного
значення та за межами населених
пунктів для всіх потреб, крім випадків,
визначених частинами третьою, сьомою
цієї статті.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
позивачем обгрунтовано доведено
незаконність та необхідність
скасування розпорядження РДА та
визнання державних актів на право
власності недійсними, виданих на
підставі даного розпорядження.

Однак, колегія суддів вважає, що
вирішуючи письмове клопотання
відповідача, заявленого ним в суді
першої інстанції до ухвалення рішення
(ч. 4 ст. 267 ЦК України) про застосування
позовної давності для звернення
прокурора до суду, судом першої
інстанції було зроблено
невідповідність висновків обставинам
справи, що призвело до неправильного
вирішення спору по суті.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що на виконання завдання
прокуратури Черкаської області щодо
законності виділення земельних
ділянок 15 липня 2008 року та 22 жовтня 2008
року прокурором Черкаського району
Черкаської області витребувано з
Черкаської РДА розпорядження
райдержадміністрації за ІІ півріччя та
поточний 2008 рік, яким проводилось
виділення земельних ділянок. Згідно
супровідного листа від 27 жовтня 2008 року
№ 01-19/1889 Черкаська РДА направила копії
розпоряджень, якими проводилось
виділення земельних ділянок в 2007 та 2008
роках, в тому числі і розпорядження № 428
від 20 грудня 2007 року. Копії відповідних
листів-запитів та вищезазначеного
супровідного листа було надано
сторонами в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції, їх зміст
вивчено колегією суддів та вони були
долучені до матеріалів справи.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що в жовтні-листопаді 2008 року
розпорядження № 428 від 20 грудня 2007 року,
яке є предметом оскарження по даній
справі було предметом дослідження
прокуратури Черкаського району
Черкаської області.

Крім того, в суді апеляційної інстанції
сторонами було надано ксерокопію
адміністративного позову прокурора
Черкаського району Черкаської області
до Черкаської районної державної
адміністрації в порядку ст. 104 КАС
України про визнання незаконним
розпорядження Черкаської районної
державної адміністрації № 108 від 17
квітня 2008 року «Про передачу у
власність земельних ділянок для
будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд», з якого вбачається, що
прокурор звертався до Черкаського
окружного адміністративного суду 17
вересня 2010 року (згідно штампу вхідної
кореспонденції суду на
адміністративній позовній заяві) з
адміністративною позовною заявою про
визнання незаконним розпорядження
Черкаської РДА № 108 від 17 квітня 2008 року
«Про передачу у власність земельних
ділянок для будівництва і
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд», а
тому на той час прокуратурі
Черкаського району достовірно було
відомо про наявність розпорядження
Черкаської РДА, яка є предметом
оскарження цивільного позову.

За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності у
такому разі починається від дня, коли
прокурор довідався або міг довідатися
про порушення інтересів держави, тобто
з моменту, коли Черкаською РДА
направлено копію розпорядження, яке
являється предметом спору по даній
справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
(а.с.1) прокурор звернувся до суду лише 11
березня 2014 року, тобто із значним
пропуском термінів з часу дослідження
оспорюваного розпорядження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, який
діяв на момент прийняття розпорядження
№ 428 від 20 грудня 2007 року, позовна
давність не поширюється на вимоги
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади АРК або
органу місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
встановлення порядку здійснення
судочинства» від 20 грудня 2011 року, яким
виключено п. 4 з ч. 1 ст. 268 ЦК України, та
згідно з п. 5 Прикінцевих та Перехідних
положень даного закону, відповідно до
якого протягом трьох років з дня
набрання ним чинності (тобто до 15 січня
2015 року) особа має право звернутися до
суду з позовом про визнання незаконним
правового акта органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.

При цьому особа може звернутися до суду
з такими вимогами лише за умови, якщо
строк їх пред'явлення, встановлений
положеннями ЦК України, що діяли до
набрання цим Законом, не сплинув на
момент набрання чинності цим Законом.

Як вже зазначалося вище, розпорядження
№ 428 від 20 грудня 2007 року на адресу
прокуратури направлялося Черкаською
РДА супровідним листом № 01-19/1889 від 27
жовтня 2008 року. Таким чином, на момент
набрання чинності ЗУ «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства» від 20 грудня 2011 року
прокуратура Черкаського району
Черкаської області вже пропустила
трирічний строк (загальний строк
позовної давності, який розпочинається
з листопада 2008 року (моменту, коли
прокуратура витребувала та дослідила
розпорядження № 428 від 20 грудня 2007
року), а тому прокурор Черкаського
району Черкаської області втратив
право звернутися до суду з позовом про
визнання незаконним правового акта
органу місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи за пропуском строку
позовної давності.

В судовому засіданні сторони не
заперечували той факт, що відповідач
наполягав на застосуванні строку
позовної давності до даних
правовідносин до ухвалення рішення по
справі, дана обставина підтверджується
також і змістом рішення районного суду,
тому суду першої інстанції необхідно
було застосувати позовну давність та
відмовити прокурору в позові, що
являється окремою підставою для
відмови в задоволенні позову.

Оскільки позивач звернувся до суду
лише 11 березня 2014 року, тому колегія
суддів вважає, що висновок районного
суду про задоволення позовних вимог
позивача не є обгрунтованим і суд
першої інстанції неправильно
застосував при вирішенні спору норми
матеріального права та не звернув
увагу на посилання відповідача про те,
що позивач пропустив строк позовної
давності за зверненням до суду. Тому,
такий висновок не є законним та не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального законодавства, доводи
апеляційної скарги і встановлені
обставини справи є вмотивованими та
дають можливість для скасування
судового рішення з ухваленням нового -
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 02 квітня 2014 року
по справі за позовом прокурора
Черкаського району Черкаської області
до ОСОБА_6, Черкаської
райдержадміністрації, третя особа без
самостійних вимог ДП «Черкаське лісове
господарство» про визнання незаконним
та скасування розпорядження РДА,
визнання державного акту на право
власності недійсним скасувати.

Відмовити прокурору Черкаського
району Черкаської області в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6,
Черкаської райдержадміністрації,
третя особа без самостійних вимог ДП
«Черкаське лісове господарство» про
визнання незаконним та скасування
розпорядження РДА, визнання державного
акту на право власності недійсним за
пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :