АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6339/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мороз В. П. Доповідач - Дерев'янко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Гасановій С.Д.,

розглянувши в судовому засіданні у
місті Дніпропетровськ цивільну справу

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на заочне рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
10 лютого 2014 року у цивільній справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення грошової суми за невиконання
умов договору , -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачки, зазначивши про те, що
16.05.2013 року він уклав з відповідачкою
договір № 16/1 за яким відповідачка
зобов'язалась надати йому послуги,
спрямовані на придбання нерухомого
майна - квартири АДРЕСА_1. Вартість
послуг за договором складає 88 000,00 грн.
які він повинен сплатити виконавцю у
якості передоплати 100%, яки ним
сплачено. Відповідачка пропонуючи
послуги ввела його в оману щодо
дійсного правового статусу квартири,
яка з'ясувалось була під арештом, є
предметом спору, в ній прописані
сторонні особи. У зв'язку з порушенням
відповідачкою зобов'язань за
договором, позивач просив суд стягнути
з відповідачки на його користь
авансову суму 88 000 грн., понесені
витрати.

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
10 лютого 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивача 88000 грн., а також на
користь держави судовий збір 994,70 грн..

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вказує на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим ставить питання про
скасування рішення місцевого суду та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з
доведеності та обґрунтованості вимог
позивача щодо наявності підстав для
задоволення позову та стягнення з
відповідачки сплаченого авансу у сумі
88000 грн.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦІЖ України,
підставою для скасування рішення в
апеляційному порядку і ухвалення
нового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
16.05.2013 року ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був
укладений договір № 16/1, предметом
якого було те, що відповідачка прийняла
на себе зобов'язання надати позивачу
послуги щодо придбання нерухомості -
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. п. 2.1. - 2.1.6 виконавець
зобов'язався діяти в інтересах
замовника, в місячний строк з дня
оформлення квартири на замовника
виписати всіх в ній прописаних,
гарантує те, що квартира не знаходиться
в іпотеці, під арештом та забороною, не
перебуває в заставі, не є предметом
майнового спору третіх осіб, відносно
неї не ведуться судові справи, а також
інші особи не мають прав на неї.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що
вартість послуг за договором складає 88
000,00 грн. які замовник сплачує виконавцю
у якості передоплати авансом в розмірі
100%. (а.с.8)

Таким чином вбачається, що сторонами
визначено вартість послуг 8800,00 грн., які
підлягали до сплати позивачем, а не
збитки за невиконання умов договору, як
на це посилався позивач у позові та суд
першої інстанції у рішенні.

Згідно до наданого апеляційному суду
свідоцтва про одруження, ОСОБА_2 09.10.1998
року уклала шлюб з ОСОБА_5, та після
одруження змінила прізвище на
«ОСОБА_2».

Вбачається, що на підставі протоколу №
04-0322/13 проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна (предмет
іпотеки), яке належить ОСОБА_6 від 07.05.2013
року, ОСОБА_4 як учасник цих торгів,
визнаний переможцем торгів. (а.с.13)

24.05.2013 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво,
яким посвідчено те, що йому належить на
праві власності мано, що складається з ?
частини квартири АДРЕСА_1. (а.с.14)

Протоколом № 04-0314/13 проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна (предмет іпотеки), яке
належить ОСОБА_7 від 15.04.2013 року,
визнаний переможцем торгів ОСОБА_8
(а.с.9)

На підставі договору дарування від
30.04.2013 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_9
(сину позивача) ? частину спірної
квартири. (а.с.11)

Наведене свідчить про те, що позивач
ОСОБА_4 ще до 16.05.2013р. (дати укладання
спірного договору з відповідачкою)
знав про те, що придбана ним на торгах
07.05.2013 р. ? частина квартири є іпотечним
майном.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно зазначив в рішенні про те, що
24.05.2013 року квартира повністю перейшла
у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_9

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
матеріали справи не містять данні про
те, що ОСОБА_2 на час укладання договору
з позивачем, було відомо про наявність
арешту на спірну квартиру, та що вона є
предметом спору.

Натомість із наданих суду першої
інстанції копій позовних заяв ОСОБА_7
про визнання прилюдних торгів з
реалізації арештованого майна
недійсними від 17.04.2013 року, за яким
третьою особою залучено ОСОБА_8 (а.с.23-25)
та аналогічного позову ОСОБА_6 від
27.05.2013 року, за яким позивача ОСОБА_4
залучено третьою особою, вбачається, що
разом із зазначеними позивачами позов
підписано представниками - ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 (а.с.28-30), які за довіреністю від
19.08.2013 року також представляють
інтереси позивача за цим позовом -
ОСОБА_4 (а.с.39) Таким чином вбачається, що
представник позивача ОСОБА_11 на час
укладання спірного договору знав про
наявність судових спорів по квартирі.

Таким чином, посилання позивача, а
також суду на те, що ОСОБА_2 приховала
той факт, що квартира є предметом спору
є надуманими, тому не заслуговують на
увагу.

Крім того, позивачем а ні суду першої
інстанції, а ні апеляційному суд не
надано письмового підтвердження
сплати ОСОБА_4 відповідачці послуг у
сумі 88 000 грн. Матеріали справи такі
данні також не містять.

Суд першої інстанції на зазначені
обставини уваги не звернув, та
помилково прийшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову та повернення ОСОБА_2 коштів
позивачу, які ОСОБА_4 сплачені не були.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
судом першої інстанції в порушення
норм процесуального законодавства
порушено порядок повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи, оскільки в матеріалах справи
відсутні жодні повідомлення, як і
відсутні диски технічного фіксування
судових процесів.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню в
цілому, тому рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
10 лютого 2014 року підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення, яким ОСОБА_4
у задоволенні позову до ОСОБА_2 про
стягнення грошової суми за невиконання
умов договору відмовити.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 10 лютого
2014 року скасувати.

Постановити нове рішення яким ОСОБА_4 у
задоволенні позову до ОСОБА_2 про
стягнення грошової суми за невиконання
умов договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: