У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: -
Рожина Ю.М.,

суддів - Ковальчук
Н.М., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання
- Демчук Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Рівненського районного суду
Рівненської області від 19 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 19 червня 2014
року вказаний позов задоволено
частково. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
зареєстрований у Зорянській сільській
раді Рівненського району Рівненської
області 14 жовтня 1997 року, актовий запис
№ 72, розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 понесений нею судовий
збір в розмірі 243,60 грн.. В задоволенні
решти позовних вимог про стягнення з
відповідача витрат по реєстрації
розірвання шлюбу відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним,
необґрунтованим, ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному
порядку.

В поданій апеляційній скарзі доводить,
що судом першої інстанції не було вжито
всіх заходів до примирення подружжя,
чим порушено ст.111 СК України та вимоги
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007
року. Стверджує, що в оскаржуваному
рішенні на наведено мотивів, з яких суд
визнав збереження сім'ї неможливим, та
обґрунтованих висновків з цього
приводу. Зазначає, що суд не врахував
того, що він заперечував проти
розірвання шлюбу та просив надати
строк для примирення.

Покликаючись на відсутність підстав
для розірвання шлюбу між ним та
позивачкою, просить скасувати рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції керувався

принципом добровільності шлюбу та
виходив з того, що його збереження
суперечить інтересам позивачки, а
також врахував положення ст. 115 СК
України, відмовивши у задоволенні
вимоги про покладення на відповідача
витрат, пов'язаних із реєстрацією
розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного
кодексу України, позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним із
подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу
України, суд з'ясовує фактичні
взаємовідносини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя.

Відповідно до вимог ч.2 цієї статті, суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 1997
року, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 14.10.1997р.
(а.с. 21).

Від шлюбу мають чотирьох дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 4-7).

Спір про визначення місця проживання
дітей та поділ майна між сторонами
відсутній.

Судом встановлено, що позивачка
категорично наполягає на розірванні
шлюбу, вказуючи, що примирення з
відповідачем неможливе, між ними
остаточно втрачені почуття любові та
поваги, відповідач застосовує до неї
фізичну силу, принижує її честь та
гідність як жінки, а тому відновлювати
сімейно-шлюбні відносини з ним не має
наміру.

Факти застосування відповідачем до
позивачки фізичного впливу
підтверджені повідомленням
Рівненського РВ УМВС України в
Рівненській області від 05.06.2014р. (а.с. 20),
а також визнані самим відповідачем.

Колегія суддів приходить до
переконання про те, що за таких
обставин збереження шлюбу проти волі
позивачки суперечить її інтересам.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо невжиття судом
заходів для примирення подружжя.

Так, в судовому засіданні Рівненського
районного суду від 19 травня 2014 року
було задоволено клопотання
відповідача ОСОБА_2 та надано сторонам
місячний строк для примирення - до 19
червня 2014 року.

Проте застосовані судом першої
інстанції заходи щодо примирення
подружжя не покращили стосунки між
сторонами, і примирення між подружжям
не наступило.

З цих же міркувань колегія суддів
відхиляє і доводи відповідача про те,
що його прохання про надання строку для
примирення було проігноровано судом.

При цьому колегія суддів враховує те,
що з моменту подання позовної заяви і
до моменту розгляду даної справи
апеляційним судом минуло близько п'яти
місяців, в зв'язку із чим відповідач мав
час на примирення із позивачкою, але не
вжив дієвих заходів з даного приводу, і
більш того в наданий судом місячний
строк для примирення застосував до
позивачки фізичний вплив.

А відповідачем не наведено
переконливих доказів, які свідчили б
про можливість відновлення сімейних
стосунків з позивачкою.

За наведених обставин, висновок суду
про розпад сім'ї і неможливість її
збереження відповідає матеріалам
справи, а рішення ґрунтується на
законі.

Відповідно до ст. 51 Конституції
України, шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається, що передбачено
частиною 1 ст. 24 СК України.

Колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції були
правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
Рівненської області від 19 червня 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
Рожин Ю.М.

Судді:
Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.