Справа №300/1235/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Бондаренко Ю.О.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

за участю представника ПАТ АКБ «Львів»
- Вертас М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 10 лютого 2014
року по цивільній справі за позовом ПАТ
АКБ «Львів» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ АКБ «Львів»,
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№N20.00.000053 від 06.02.2008 року в розмірі 130733,34
гривень та 1037,35 гривень судового збору.

Позовні вимоги мотивував тим, що 06.02.2008
року між ПАТ АКБ «Львів» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №N 20.00.000053,
згідно якого остання отримала кредит в
розмірі 115 000,00 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 17,5%, кінцевим терміном
повернення не пізніше 6 січня 2013 року. В
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору в останньої
виникла заборгованість перед ПАТ АКБ
«Львів» в розмірі 130733,34 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань
за даним договором, 06.02.2008 року між ПАТ
АКБ «Львів» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 було
укладено договір поруки №N 20.00.000053 та №N
20.00.000053., згідно яких останні взяли на
себе зобов'язання відповідати перед
ПАТ АКБ «Львів» по зобов'язаннях
ОСОБА_3, що випливають з кредитного
договору №N 20.00.000053 від 06.02.2008 року.

Оскільки позичальником в
добровільному порядку не було погашено
заборгованість за кредитним договором,
12.10.2010 року Мукачівським міськрайонним
судом Закарпатської області винесено
рішення про задоволення позову ПАТ АКБ
«Львів» по справі №2-2757/10, яким звернуто
стягнення в рахунок погашення боргу в
розмірі 156421,55 грн. на передане в іпотеку
майно, а саме домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
площею 0,4 га., що знаходиться за адресою
АДРЕСА_2 та належить на праві власності
ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_1.

В процесі виконавчого провадження
вищевказаний предмет іпотеки
реалізовано, однак вимогу Банку щодо
погашення заборгованості за кредитним
договором задоволено частково в сумі
33288,43 грн.

Зважаючи на те, що станом на 25.01.2013 року
заборгованість поручителя перед
Банком в повному обсязі боргових
зобов'язань не була виконана, останній
просив суд стягнути в солідарному
порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
№N 20.00.000053 від 06.02.2008 року в розмірі 130733,34
грн.

Заочним рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 10 лютого 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» суму
заборгованості за кредитним договором
№N 20.00.000053 від 06.02.2008 року в розмірі 130733,34
грн. та стягнуто витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1307,35 гривень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 05.06.2014
року заяву про перегляд заочного
рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення першої інстанції, відповідачка
ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, якою
просить скасувати рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 10 лютого 2014
року та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Зокрема вказує, що під час розгляду
справи не встановлено вірно суму
кредиту не враховано, що даний кредит є
іпотечним і по ньому вже приймалося
рішення.

У судовому засіданні представник
ПАТ АКБ «Львів» - Вертас М.М. заперечила
щодо задоволення апеляційної скарги,
просила таку відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ПАТ АКБ «Львів»,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів проходить до наступного
висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, що
06.02.2008 року між ПАТ АКБ «Львів» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№N 20.00.000053, згідно якого остання
отримала кредит в розмірі 115 000,00
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 17,5%.

З наявної в матеріалах справи
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 29.05.2013 року
по виконанню виконавчого листа за №2-2757
про звернення стягнення на передане в
іпотеку майно, а саме домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
площею 0,4 га., що знаходиться за адресою
АДРЕСА_2, вбачається, що останнє
реалізовано, стягнуто на користь
стягувача ПАТ АКБ «Львів» 33288,43 грн.
боргу. Зважаючи на те, що коштів
отриманих від реалізації заставленого
майна, недостатньо для задоволення
вимог стягувача за виконавчим листом
№2-2757, останній повернуто стягувачеві
(а.с.23).

Відповідно до розрахунку,
заборгованість за даним кредитним
договором станом на 21.10.2013 року
становить 130 733,34 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В своїй апеляційній скарзі апелянтка
наголошує про те, що Банком пропущено
термін позовної давності до
поручителя, оскільки 12.10.2010 р. було
прийнято рішення про розірвання
кредитного договору, яке начебто
поклало відлік пред'явлення стягнення
до поручителя виходячи із наступного.

Так, в п. 3.2. Договору поруки зазначено,
що «Кредитор має право предявити
вимогу до Поручителя, що випливає з
умов цього Договору поруки до 06.02.2023р.».
Отже, термін позовної давності до
поручителя Банком не пропущено і
вимоги є правомірними.

Стосовно твердження апелянтки про
застосування ст. 559 ЦК України про
припинення Договору поруки через
підняття Банком в односторонньому
порядку відсоткової ставки по кредиту
слід зазначити наступне.

Дане питання не може бути предметом
розгляду в апеляційній скарзі,
оскільки воно не було предметом
розгляду у суді першої інстанції.

Крім того, в п.1.1. Договору поруки
№N20.00.000053 від 06.02.2008р. укладеного між
кредитором і ОСОБА_2 зазначено, що «
06.02.2008 було укладено Кредитний договір
№N20.00.000053., згідно умов якого кредитор
надав Позичальнику кредит для
придбання домоволодінняв сумі
115000,00грн., який Позичальник
зобов'язується повернути в строк не
пізніше 06.02.2013р., з оплатою 17,5 процентів
річних за користування кредитом, а
також оплатити штрафні санкції у
випадках передбачених Кредитним
договром №N20.00.000053. та доповненнями до
нього, які укладені чи будуть укладені
в майбутньому».

З-приводу невірного нарахування пені,
то позовна давність терміном в один рік
не порушена, що підтверджується
розрахунком заборговансоті по кредиту.

Стосовно того, що кредитний договір
розірвано і Банк не міг рахувати пеню є
безпідставними, оскільки поручитель
відповідає на підставі Договору
поруки, в п.4.2. якого вказано, що при
порушенні строку, передбаченого п. 2.3.
цього Договору, поручитель сплачує
кредитору пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від належної до
сплати суми за кожен день затримки
перехування.

Нарахована і відображена в зазначеному
розрахунку пеня за період з 26.02.2010 р. по
15.07.2010 р. також відповідає вимогам
позовної давності, оскільки була
пред'явлена позичальнику і визнана
рішенням суду від 10.02.2010р.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

Таким чином, згідно зі ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, так як суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 10
лютого 2014 року, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту його проголошення та може
бути оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: