Справа № 127/9782/14-ц Провадження №
22-ц/772/2579/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бар'як А. С.Категорія 19
Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого Сало Т.Б.

суддів Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Руденко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницького національного медичного
університету імені М.І. Пирогова на
заочне рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 03 липня 2014
року ухваленого у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до Вінницького
національного медичного університету
імені М.І. Пирогова про розірвання
угоди,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з вказаним позовом до Вінницького
національного медичного університету
імені М.І. Пирогова (далі Університет).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 2004
році ОСОБА_3 уклала з Університетом
угоду про підготовку лікаря,
відповідно до якої вона була
зарахована на медичний факультет
Університету для навчання за
спеціальністю «лікувальна справа»,
зазначивши при вступі на навчання про
бажання набути наступні спеціальності:
терапевт /психіатр/, шкір венеролог.
Однак, після закінчення Університету в
червні 2011 року, здобувши кваліфікацію
лікаря, отримала від відповідача
направлення на роботу на посаду
«лікаря-патологоанатома», що, на думку
позивача, є порушенням умов
відповідної Угоди, оскільки в такому
випадку позивач був позбавлений
можливості здобути кваліфікацію
лікаря-спеціаліста за фахом
«лікувальна справа», при цьому позивач
вважає, що направлення його на роботу
не за спеціальністю є порушенням умов
укладеної Угоди.

Також ОСОБА_3 зазначає, що за час
навчання в Університеті її батько
отримав групу інвалідності - першу «А»,
загального захворювання, що є однією з
підстав для розірвання вище вказаної
Угоди.

Дані обставини послужили підставою для
звернення в суд з позовом в якому
позивач просить розірвати Угоду про
підготовку лікаря, укладену між нею та
Університетом.

Заочним рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 03 липня 2014
року позов задоволено. Розірвано угоду
про підготовку лікаря, укладену між
ОСОБА_3 та Вінницьким національним
медичним університетом ім. М.І.
Пирогова.

З таким рішенням суду ВНМУ ім. М.І.
Пирогова не погодився і подав
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі просить рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволені позову відмовити. При цьому
скаржник посилається на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи і
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Доводи
апеляційної скарги ґрунтуються на
тому, що до позовної заяви ОСОБА_3 про
розірвання угоди, необхідно
застосувати строк позовної давності,
так як остання не просила суд його
поновити та не наводить поважних
причин його пропуску.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обгрунтованість оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з на ступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Так, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги виходив
із того, що батько позивача є інвалідом
І групи. Позивач, як випускник
Університету, підготовка якого
здійснювалась за державним
замовленням, уклав з зазначеним вищим
навчальним закладом відповідну угоду
за формою, передбаченою Порядком, де
норми останнього наділяють випускника
правом розірвання відповідної угоди з
причин встановлення інвалідності I
групи у одного із його батьків, в силу
чого суд вважав, що позовні вимоги не
суперечать чинному законодавству
України, обгрунтовуються належними та
допустимими доказами, а відтак
підлягають до задоволення.

При цьому суд першої інстанції
керувався положеннями ст. 651 ЦК України
якими передбачено, що договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

З таким висновком суду першої
інстанції неможливо погодитись з
огляду на наступне.

Угодою про підготовку лікаря,
укладеною між позивачем та
Університетом, питання про розірвання
якої ставить позивач, передбачено
строк її дії до 31 липня 2010 року (а. с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Як вбачається з матеріалів справи, з
позовною заявою про розірвання угоди
від 2004 року про підготовку лікаря,
ОСОБА_3 звернулась у травні 2014 року,
тобто після закінчення строку дії
вказаної угоди.

Виходячи із змісту зазначених статей
(631, 653), колегія суддів вважає, що
розірвати можна лише договір, який діє
(строк/термін дії якого не закінчився),
а відтак позовні вимоги ОСОБА_3 є
необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

В червні 2011 року ОСОБА_3 закінчила
навчання в Університеті отримавши
повну вищу освіту за спеціальністю
«Лікувальна справа» та здобула
кваліфікацію лікаря, що
підтверджується дипломом ВН №40919598 (а.
с. 8). Тобто зобов'язання Університетом
за угодою виконано в повному обсязі.

Відтак, по закінченню строку дії
договору настають наслідки
передбачені ч. 4 ст. 631 ЦК України.

Що стосується клопотання скаржника про
застосування строків позовної
давності, то воно задоволенню не
підлягає, оскільки не підлягають
задоволенню самі позовні вимоги.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції є порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права.

Отже, суд першої інстанції застосував
норми матеріального права, що не
підлягали до застосування в даному
випадку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
позивача підлягають стягненню судові
витрати понесені відповідачем за
подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Вінницького
національного медичного університету
імені М.І. Пирогова задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 03 липня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Вінницького національного медичного
університету імені М.І. Пирогова
судовий збір в розмірі 121, 80 грн. за
подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий-суддя:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: