Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №290/1556/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Лесько Максим
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І.,
Матюшенка І.В.

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Романівського районного суду
Житомирської області від 17 березня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. В обгрунтування вимог
зазначав, що внаслідок ДТП, яка мала
місце 10.12.2012 року було пошкоджено
належний йому на праві власності
автомобіль НОМЕР_1 . ДТП сталася з вини
водія ОСОБА_2, який керував автомобілем
«Mercedes - Benz 310», державний номерний знак
НОМЕР_2, належним на праві власності
ОСОБА_3 Оскільки відповідач
відмовляється в добровільному порядку
відшкодувати заподіяну йому шкоду,
позивач, уточнивши вимоги, просив
стягнути з нього 28 929,64 грн.
матеріальної шкоди, пов"язаної з
ушкодженням автомобіля; 4 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, а також
витрати на автотоварознавче
дослідження в розмірі 950 грн.; витрати
за проведення автотехнічної
експертизи в розмірі 700грн., витрати на
правову допомогу - 2 000 грн. та судовий
збір.

Рішенням Романівського районного суду
Житомирської області від 17 березня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі. Зазначає, що
після ДТП відносно нього було складено
адміністративний протокол, з яким він
не погодився. Постановою Любарського
районного суду Житомирської області
від 12.03.2013 року провадження у
адміністративній справі відносно
нього закрито в зв»язку з закінченням
на момент розгляду справи строків,
передбачених ст.38 КУпАП, при цьому суд
не визнав його винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП. Вказує, що відповідачем у справі
має бути саме ОСОБА_2, володілець
автомобіля «Mercedes - Benz 310», оскільки
саме внаслідок створеної ним
аварійно-небезпечної ситуації в
складних дорожніх умовах, сталося
зіткнення автомобілів та спричинено
йому матеріальну та моральну шкоду.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
стверджував, що за кермом автомобіля
«Mercedes - Benz 310» був не ОСОБА_2, а інша
особа, отже суд не може вважати
доведеною наявність вини відповідача
ОСОБА_2 у спричиненні ДТП. Окрім того
суд вважав, що ДТП сталася з вини
позивача в результаті невиконання ним
вимог п.12.1 та п.12.3 Правил дорожнього
руху.

Проте повністю погодитись з таким
висновком суду першої інстанції не
можна, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
10.12.2012 року приблизно о 18год.10хв. по
вулиці Леніна в с. Стрижівка
Любарського району Житомирської
області сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої відбулось
зіткнення двох автомобілів -
автомобіля «Mercedes - Benz 310» , державний
реєстраційний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_2 та автомобіля
„Volkswagen Transporter", державний
реєстраційний знак НОМЕР_3, під
керуванням ОСОБА_1 В результаті даної
пригоди автомобіль „Volkswagen Transporter"
зазнав механічних пошкоджень.

За наслідками ДТП було складено
протокол про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП ОСОБА_1

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов"язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали ці дії та чи вчинені
вони цією особою.

Відтак, протокол про
адміністративне правопорушення, в
контексті наведеної норми права, не має
преюдиційної сили для суду, що
розглядає цю цивільну справу.

Натомість суд першої інстанції
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову лише на підставі
протоколу про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності, не
оцінивши інші докази по справі, як того
вимагають положення ст. 212 ЦПК України.

Постановою Любарського районного суду
від 12.03.2013 року, залишеною без змін
постановою апеляційного суду
Житомирської області від 20.09.2013 року,
провадження по адміністративній
справі відносно ОСОБА_1 закрито на
підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв"язку із
закінченням на момент розгляду справи
строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відтак, вина ОСОБА_4 у справі про
адміністративне правопорушення не
встановлена, а тому, виходячи із
загальних засад цивільного
судочинства, наявність шкоди,
протиправність діянь її заподіювача,
наявність причинного зв"язку між
шкодою і протиправними діяннями
заподіювача та вину останнього в її
заподіянні необхідно доводити в
порядку цивільного судочинства,
виходячи із змагальності сторін
відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України та
обов"язку доказування /ч.1 ст.60 ЦПК
України/.

Із матеріалів адміністративної справи
щодо притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП, а саме із постанов суду від
13.12.2012року, 23.01.2013 року, 07.02.2013 року, якими
повертався адмінматеріал відносно
ОСОБА_4 начальнику Любарського РВ УМВС
України в Житомирській області для
належного оформлення, вбачається, що
інспектором ДАІ не встановлені вихідні
дані для проведення автотехнічного
дослідження, а саме не зазначено місця
зіткнення автомобілів, не встановлено
слідів гальмування, розвороту,
видимості дороги, наявності перешкод,
які зменшували б видимість учасникам
ДТП, не встановлено та не опитано
свідків ДТП /а.с.11,25,35 адмін. справи/.

За повідомленням начальника міліції
Любарського РВ УМВС було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності за
неналежне зібрання та оформлення
матеріалів інспектора ВДАІ
Любарського РВ УМВС ст. лейтенанта
міліції ОСОБА_5 по факту ДТП, яка
сталася 10.12.2012 року по вул. Леніна в с.
Стрижівка Любарського району
Житомирської області за участю ОСОБА_1
та ОСОБА_2./а.с.217/.

Відтак, колегія суддів не бере до уваги,
як належний та допустимий доказ,
Висновок автотехнічної експертизи №09
від 08.07.2013 року, яким встановлено, що
невідповідність лише дій водія
автомобіля «Mercedes - Benz 310» , д.н. НОМЕР_2
ОСОБА_2 технічним вимогам п.10.1. 10.4 ПДР
України з технічної точки зору
знаходиться у причинному зв"язку із
створенням аварійної обстановки й
виникненням наведеної
дорожньо-транспортної пригоди /а.с.43-45/,
хоча саме цим Висновком ОСОБА_1
обгрунтовував наявність вини ОСОБА_2 у
ДТП.

Так, у наведеному Висновку
автотехнічної експертизи зазначено
час, за який автомобіль «Mercedes - Benz 310»
виконує маневр розвороту до зіткнення -
2-3 секунди, в той час як у Висновку
спеціаліста №3/7 від 05.03.2013 року, який
проводив дослідження в
адміністративній справі, такий час
зазначено у 21,57секунди/ а.с. 43-47 адмін.
справи/.

Допитані в судових засіданнях
свідки з боку позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7
пояснили, що ОСОБА_2 здійснив розворот в
один маневр за 2-3 сек., а свідки ОСОБА_8,
ОСОБА_9. допитані за клопотанням
відповідача, пояснили, що маневр
розвороту здійснювався у два прийоми і
тривав 10-20 секунд. Інші свідки пояснили,
що такий розворот тривав 3-4 хв.

Встановити дійсні обставини
шляхом призначення повторної
експертизи не є можливим, оскільки
відсутні вихідні дані для проведення
такої експертизи, зокрема, час,
протягом якого діяла небезпека для
автомобіля „Volkswagen Transporter" під
керуванням ОСОБА_1 при здійсненні
маневру розвороту автомобілем «Mercedes -
Benz 310» під керуванням ОСОБА_2 Також
відсутні об"єктивні дані про видимість
транспортних засобів в умовах зимової
пори та темного часу доби.

Водночас, оцінюючи всі докази в їх
сукупності та в контексті вимог
положень ст.ст.58,59 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність обопільної вини сторін у ДТП,
яка мала місце 10.12.2012 року.

Так, матеріалами
адміністративної та цивільної справи
підтверджується, що в дорожній
ситуації, що склалася, водій ОСОБА_2
повинен був діяти відповідно до вимог
п.п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху
України, де зазначено:

10.1. Перед початком руху,
перестроюванням та будь-якою зміною
напрямку руху водій повинен
переконатися, що це буде безпечним і не
створить перешкод або небезпеки іншим
учасника руху.

10.4. Перед поворотом праворуч,
ліворуч або розворотом водій має
завчасно зайняти відповідне крайнє
положення на проїзній частині,
призначеній для руху в цьому напрямку...

Водій, що виконує поворот ліворуч
або розворот поза перехрестям з
відповідного крайнього положення на
проїзній частині даного напрямку,
повинен дати дорогу зустрічним
транспортним засобам, а при виконанні
цих маневрів не з крайнього лівого
положення на проїзній частині - і
попутним транспортним засобам.

Водій ОСОБА_1 повинен був діяти
відповідно до вимог п.п. 12.2., 12.3 Правил
дорожнього руху України, де зазначено:

12.2. У темну пору доби та в умовах
недостатньої видимості швидкість руху
повинна бути такою, щоб водій мав змогу
зупинити транспортний засіб у межах
видимості дороги.

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху
або перешкоди, яку водій об"єктивно
спроможний виявити, він повинен
негайно вжити заходів для зменшення
швидкості аж до зупинки транспортного
засобу або безпечного для інших
учасників руху об"їзду перешкоди.

Порушення водіями транспортних
засобів Правил дорожнього руху України
спричинило дорожньо-транспортну
пригоду.

Будь-яких доказів про те, що за
кермом автомобіля «Mercedes - Benz 310»
перебував не ОСОБА_2, а інша особа,
матеріали справи не містять, а отже
висновки суду першої інстанції про
недоведеність вини відповідача ОСОБА_2
у спричиненні ДТП, з посиланням на те,
що позивач при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
стверджував, що за кермом автомобіля
«Mercedes - Benz 310» був не ОСОБА_2, є
помилковими.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

З огляду на наведену норму закону
та встановлені у судовому засіданні
обставини справи, колегія суддів
вважає, що частка вини у ДТП як ОСОБА_1
так і ОСОБА_2 становить по 50%, а тому й
розмір відшкодування заподіяної
матеріальної шкоди ОСОБА_1 має
становити 50%.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

У матеріалах справи міститься
Висновок автотоварознавчого
дослідження №3511 від 12 квітня 2013 року,
відповідно до якого матеріальний
збиток, заподіяний власнику автомобіля
„Volkswagen Transporter", державний номер НОМЕР_3
в результаті його пошкодження при ДТП
складає 28929,64грн./а.с.6-16/. Зазначений
висновок ніким не спростовано, не
надано інших доказів на підтвердження
матеріального збитку в іншій сумі, а
тому, виходячи із частки вини ОСОБА_1 у
ДТП на його користь із ОСОБА_2 підлягає
стягненню 14 464,82грн. заподіяної
матеріальної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди у
спірних правовідносинах регулюється
ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин /п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995
року/.

З огляду на наведене, ураховуючи
фактичні обставини справи та виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості колегія суддів
визначає розмір відшкодування
моральної шкоди позивачу у 500грн.

Оскільки цивільна
відповідальність відповідача не
застрахована, то позивач має право
вимоги безпосередньо до ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частки позовних
вимог , у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

А тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню на
користь ОСОБА_1 329,30грн. сплаченого
судового збору, 1000грн. - за надання
правової допомоги, 950грн. витрат,
понесених за проведення товарознавчої
експертизи, 350грн. - витрат, понесених за
проведення автотехнічної експертизи, а
всього 2 629,30грн.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України ,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Романівського районного суду
Житомирської області від 17 березня 2014
року скасувати, ухваливши нове рішення
про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14
464,82грн. на відшкодування матеріальної
шкоди, 500грн. - на відшкодування
моральної шкоди та 2 629,30грн. понесених
судових витрат.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді