АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/3541/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/786/14 Доповідач - Сташків
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника
апелянта ОСОБА_1, представника
відповідача Гарагуц В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
яка діє в інтересах ОСОБА_4 та яка діє в
інтересах ОСОБА_5 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 30 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_5 до Комунального
підприємства фірма
"Тернопільбудінвестзамовник"
Тернопільської міської ради про
стягнення коштів, моральної шкоди, три
проценти річних та інфляційних
нарахувань за користування коштами,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася в
суд з позовом до Комунального
підприємства фірма
«Тернопільбудінвестзамовник» (далі КП
фірма «Тернопільбудінвестзамовник»), у
якому, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, просить
стягнути з відповідача 240 000 грн. коштів
сплачених нею згідно договору №41 про
дольову участь у фінансуванні
житлового будинку від 28 жовтня 2008 року;
суму інфляційних нарахувань в розмірі 8
880 грн.; 3% річних за користування
коштами в сумі 19 131,29 грн., а також 20 000
грн. завданої їй моральної шкоди, яка
полягає в тому, що позивачка є особою
пенсійного віку, несвоєчасне
повернення коштів та не введення в
терміни зазначені договором будинку в
експлуатацію спричинили переживання,
душевні хвилювання, порушення
звичайного ритму життя. Крім того,
просить стягнути 3 441 грн. судового
збору, 3 500 грн. витрат на правову
допомогу, а також 118,08 грн. витрат,
пов'язаних із проведенням експертного
дослідження.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 30 травня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто із КП фірма
"Тернопільбудінвестзамовник"
Тернопільської міської ради в користь
ОСОБА_5 240 000 грн. грошових коштів,
сплачених нею на підставі договору про
дольову участь у фінансуванні
житлового будівництва №41 від 28 жовтня
2008 року.

Вирішено питання розподілу судових
витрат. У задоволені решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
апелянта просить скасувати дане
рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким
повністю задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Рішення суду в
частині стягнення в користь позивача 240
000 грн. грошових коштів сплачених нею
на підставі договору про дольову
участь у фінансуванні житлового
будівництва не оскаржується.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримала вимоги
апеляційної скарги, зіславшись на
доводи, викладені у ній.

Представник відповідача вимоги
апеляційної скарги заперечив, а
рішення суду вважає законним та
обгрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення виходячи із наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги про стягнення із відповідача
сум інфляційних нарахувань, трьох
процентів річних за користування
коштами, суд першої інстанції виходив
з того, що підставою для розірвання
договору про дольову участь у
фінансуванні житлового будівництва
від 28 жовтня 2008 року було невиконання
зобов'язань позивачки щодо оплати
вартості будівництва, а не порушення
зобов'язань з боку відповідача, а тому
застосування до нього
відповідальності передбаченої ч.2 ст.625
ЦК України суд вважає безпідставною.
Також, не передбачає інфляційних
нарахувань пункт 5.2 вказаного договору,
оскільки його розірвано через несплату
позивачем вартості будівельних робіт.

Проте з даним висновком колегія суддів
погодитись не може.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2008 року
між позивачем ОСОБА_5 та КП Фірма
"Тернопільбудінвестзамовник"
Тернопільської міської ради укладено
договір №41 про дольову участь у
фінансуванні житлового будівництва, за
умовами якого ОСОБА_5 взяла на себе
зобов'язання приймати дольову участь у
фінансуванні будівництва двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 Планове закінчення
будівництва будинку заплановане на І
квартал 2011 року.

На виконання вимог п.3.1 Договору, ОСОБА_5
внесла на розрахунковий рахунок
забудовника в якості оплати вартості
49,91 кв.м. двокімнатної квартири АДРЕСА_1
в розмірі 762 000 грн.

КП "Тернопільбудінвестзамовник" не
виконало взятих на себе згідно
договору зобов'язань, своєчасно не
здали будинок в експлуатацію, в зв'язку
з чим позивачка ОСОБА_5 зверталась в суд
з позовом до КП фірма
"Тернопільбудінвестзамовник" про
визнання майнових прав на частку в
об'єкті незавершеного будівництва.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 25 березня 2013
року, яке набрало законної сили, у
цивільній справі за позовом КП фірма "
"Тернопільбудінвестзамовник" до ОСОБА_5
про розірвання договору, вирішено
розірвати договір про дольову участьу
фінансуванні житлового будівництва №41
від 28 жовтня 2008 року, укладений між КП
фірма "Тернопільбудінвестзамовник"
Тернопільської міської ради та ОСОБА_5

5 липня 2013 року та 6 вересня 2013 року
ОСОБА_5 звернулась із письмовою заявою
до відповідача у якій просила
повернути їй кошти в розмірі 762 000 грн.,
які вона внесла на підставі договору
№41 від 28 жовтня 2008 року.

На виконання поданої заяви позивачки,
КП фірма "Тернопільбудінвестзамовник"
Тернопільської міської ради 24 грудня
2013 року повернуто ОСОБА_5 522 000 грн.
внесених нею коштів на фінансування
будівництва спірних квартир, що
підтверджується платіжним дорученням
№1306 від 12 грудня 2013 року. Дана сума
коштів була сплачена забудовником
добровільно, лише після звернення з
позовом до суду про повернення коштів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сума неповернутих
відповідачем коштів становить 240 000
гривень.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК
України, що в разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до п.1 ст.623 ЦК України,
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три процента річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому, виходячи з аналізу вимог ст.
ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є
зобов'язання, яке виражається в
грошових одиницях України (грошовому
еквіваленті в іноземній валюті), тобто
будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України,
наслідки прострочення відповідачкою
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
за рішенням суду виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат позивача від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, які належать
йому до сплати.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо
кожна із сторін у зобов'язанні має
одночасно і права, і обов'язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається, у тому
числі, з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чинов, судом встановлено, що на
підставі рішення Тенопільського
міськрайонного від 25 грудня 2008 року,
яке набрало законної сили та
підтверджує обов'язок відповідача
сплатити грошові суми на користь,
позивача, у відповідача виникло
грошове зобов'язання, а тому приписи
статті 625 ЦК України повинна
застосовуватися, оскільки відповідач в
примусовому порядку обов'язок зі
сплати грошової суми, покладений на
нього в судовому порядку не виконав.

Варто зазначити, що відповідач КП фірма
"Тернопільбудінвестзамовник"
Тернопільської міської ради лише 24
грудня 2013 року повернув ОСОБА_5 частину
внесених коштів у сумі 522 000 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№1306 від 12 грудня 2013 року, недоплативши
їй по даний час 240 000 грн.

Згідно висновку експертного
дослідження №666/14-22 від 05 травня 2014
року, в результаті проведених
розрахунків сума індексації для боргу
762 000 грн. за рахунок інфляційних
процесів за період з 25 березня 2013 року
по 12 грудня 2013 року не визначається
(індекс менше 1), 3% річних для даної суми
складає 16409,10 грн., сума індексації для
заборгованості 240 000 грн. за період з 13
грудня 2013 року по 30 квітня 2014 року
складає 8880 грн., 3% річних - 2722,19 грн.,
загальна сума: індексації - 8880 грн., 3%
річних - 19131,29 грн.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає необгрунтованим
висновки суду першої інстанції про
відсутність підстав застосування
вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідно до
якої можливе стягнення трьох відсотків
річних та індексу інфляції.

Крім того, слід зазначити, що на
підставі договорів №111 від 05 квітня 2013
року та №41/1 від 10 грудня 2013 року
відчужено майнові права квартири
АДРЕСА_1 третім особам, які були
предметом договорів про дольову участь
між сторонами, які є розірвані.

Представник КП
"Тернопільбудінвестзамовник"
підтвердив, що 5 квітня 2013 року кошти в
сумі 38 400 грн. були внесені третьою
особою в будівництво двокімнатної
квартири.

Згідно вимог ст.3 Закону України "Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва", відповідно до якої
повернення коштв, внесених фізичними
та юридичними особами на користь
забудовника за розірваними договорами,
за якими здійснено часткову оплату
вартості об'єкта житлового
будівництва, здійснюється після
наступної реалізації такого об'єкта
житлового будівництва.

Судова колегія вважає, що забудовник
житлового будинку не виконав умови
договору будівництва житлового
будинку, планове закінчення якого було
передбачене на І квартал 2011 року, у
зв'язку з чим ОСОБА_5 зверталась до суду
про визнання майнових прав на сумі 762 000
грн. і не заперечувала про розірвання
договору, оскільки забудовник
порушував умови договору, і лише з
формальних підстав КП
"Тернопільбудінвестзамовник"
звернулось в суд про розірвання
договору.

А тому, з урахуванням вищенаведеного,
забудовник зобов'язаний сплатити суму
боргу, з застосуванням наслідків
прострочення боржником грошового
зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК
України, які є способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
витрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отримання компенсації
(плати) від боржника за користування
утриманими ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, а тому
ці кошти підлягають сплаті.

Щодо висновку суду першої інстанції
про відмовив у задоволенні позову в
частині відшкодування моральної шкоди
в сумі 20 000 грн., то колегія суддів
погоджується з ним, оскільки позивачем
не представлено належних доказів, які
б підтвердили завдання останній
моральної шкоди.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до п.п. 3, 9, 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 р. "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану.

Враховуючи вищенаведені обставини,
колегія суддів приходить до
переконання в тому, що рішення суду в
частині відмови у задоволені позовної
вимоги про стягнення із відповідача
сум інфляційних нарахувань, трьох
процентів річних за користування
коштами, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким слід
стягнути з КП фірма
"Тернопільбудінвестзамовник"
Тернопільської міської ради суму
інфляційних нарахувань в розмірі 8 880
грн.; 3% річних за користування коштами в
сумі 19 131,29 грн.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 88, 307; 309; 313; 316, 317; 319;
324; ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 та яка діє в інтересах
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 травня 2014
року в частині відмови у стягненні
трьох процентів річних за користування
коштами та інфляційних процесів від
заборгованості скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення, яким стягнути
з Комунального підприємства фірма
"Тернопільбудінвестзамовник"
Тернопільської міської ради в користь
ОСОБА_5 три проценти річних за
користування коштами у сумі 19 131,29 грн.,
суму інфляційних нарахувань - 8880 грн.,
витрат понесених позивачем за
проведення судової експертизи у сумі 118
грн. 08 коп., та судового збору у сумі 1041
грн.

В решті рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 травня 2014
року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.І. Сташків