Справа № 504/791/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого судді -
Барвенка В.К.,

при секретарі
-Мельниковій В.М.,-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівське, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
виконавчого комітету Южненської
міської ради Одеської області, про
визнання недійсним договору дарування,
застосування наслідків недійсності
правочину, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
Южненського міського суду Одеської
області із даним позовом до
відповідачів.

Ухвалою Южненського міського суду
Одеської області від 24.02.2014 року справу
в порядку п.3 ч.1, ч.2 ст. 116 ЦПК України
передано до Комінтернівського
районного суду Одеської області.

У серпні 2014 року позивач уточнив
предмет та правову підставу позову, і
просив суд визнати недійсним договір
дарування від 08.06.2011 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, застосувати наслідки
недійсності правочину, а також визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право власності на нерухоме майно № 1643
від 04.05.2011 року, яке видано виконавчим
комітетом Южненської міської ради
Одеської області.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги свого довірителя, просив їх
задовольнити з наступних підстав:

20.03.2002 року під час шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 останньою було придбано за
спільні кошти подружжя квартиру
АДРЕСА_1

21.02.2008 року шлюб було розірвано.

18.01.2011 року заочним рішенням Южного
міського суду Одеської області за
ОСОБА_2 визнано право особистої
власності на квартиру АДРЕСА_1

08.06.2012 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1

16.06.2011 року вказане заочне рішення
скасовано, справу призначено до
розгляду в загальному порядку

06.06.2012 року рішенням Южного міського
суду Одеської області за ОСОБА_1
визнано право власності на одну другу
частину квартири АДРЕСА_1

Позивач зазначає, що оскільки
скасовано заочне рішення Южного
міського суду Одеської області від
18.01.2011 року, яке було підставою для
реєстрації права особистої власності
за ОСОБА_2, а за ним визнано право
власності на половину квартири, то
договір дарування має бути визнаний
недійсним, і скасовано спірне
свідоцтво про право власності на
квартиру.

Крім того, позивач вказує на
фіктивність правочину, і в силу ч.ч 1,2
ст. 234 ЦК України, такий правочин має
бути визнаний судом недійсним.

Також, позивач вважає, що нотаріус,
затверджуючи спірний договір
дарування, в обов'язковому порядку мав
отримати письмову згоду від ОСОБА_1 на
відчуження квартири.

Представник відповідачів в судовому
засіданні повністю заперечував проти
позовних вимог, просив у їх задоволенні
відмовити з підстав, викладених у
письмових запереченнях.

Представник виконавчого комітету
Южненської міської ради Одеської
області подав клопотання про розгляд
справи у свою відсутність.

Судом ставилось питання про
необхідність участі у справі
приватного нотаріуса Южненського
міського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_4, однак було
встановлено, що даний нотаріус помер, а
Головне управління юстиції в Одеській
області повідомило, що приймати участь
у даній справі в якості третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
не буде.

Дослідивши матеріали справи, уважно
вислухавши думки та правові
обгрунтування сторін, суд встановив
наступні правовідносини:

10.07.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено шлюб, який рішенням Южного
міського суду Одеської області від
21.02.2008 року розірвано.

20.03.2002 року на підставі договору
купівлі- продажу, посвідченого
державним нотаріусом Южненської
міської державної нотаріальної
контори Одеської області,
зареєстрованого у реєстрі за № 951,
ОСОБА_2 придбала у власність квартиру
АДРЕСА_1

Вказаний договір був зареєстрований в
Южненському БТІ Одеської області 10.04.2002
року, реєстрова книга № 14 пр, реєстр.20,
сторін.104.

Заочним рішенням Южного міського суду
Одеської області від 18 січня 2011 року №
2-111/11, що (згідно запису на зворотній
стороні рішення) набрало законної сили
31 січня 2011 року, за ОСОБА_2 визнано право
особистої власності на квартиру
АДРЕСА_1

04.05.2011 року виконавчим комітетом
Южненської міської ради Одеської
області, на підставі рішення
виконавчого комітету Южненської
міської ради Одеської області від
21.01.2010 року, на ім'я ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з
реконструкцією квартири (збільшені
загальна та житлова площа, змінена
конфігурація приміщень).

12.05.2011 року за ОСОБА_2 зареєстровано
право власності на квартиру АДРЕСА_1, що
встановлено судом зі змісту витягу №
29934685 про державну реєстрацію прав,
реєстраційний номер 33555117.

ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1, що встановлено згідно
договору дарування від 08.06.2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Южненського міського нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 995.

21.06.2011 року за ОСОБА_3 здійснено
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер
335551117, що встановлено судом зі змісту
витягу № 30372935 про державну реєстрацію
прав.

Ухвалою Южного міського суду Одеської
області від 16.06.2011 року заочне рішення
Южного міського суду Одеської області
від 18 січня 2011 року № 2-111/11 - скасовано,
справу призначено до розгляду в
загальному порядку.

Рішенням Южного міського суду Одеської
області від 06.06.2012 року у справі № 2-453/2011
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1 по одній
другій частині.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 13.11.2012 року рішення Южного
міського суду Одеської області від
06.06.2012 року у справі № 2-453/2011, -
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частинами 1, 5 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

В силу ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

В силу ст.319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Як встановлено судом, правовою
підставою для державної реєстрації
права власності за ОСОБА_2 стало
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане 04.05.2011 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Южненської міської ради Одеської
області від 21.01.2010 року.

Суд приймає до уваги, що укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб був розірваний
21.02.2008 року.

Отже право власності на нерухоме майно
у ОСОБА_2 виникло не під час перебування
у шлюбі з ОСОБА_1, у зв'язку із чим, у
нотаріуса не було правових підстав
вимагати згоди на відчуження квартири
у ОСОБА_1

Твердження ОСОБА_1, що право власності
на квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 виникло на
підставі заочного рішення, яке було
скасовано, повністю спростовуються
зібраними по справі матеріалами,
зокрема, свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 04.05.2011
року, витягом про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно від
12.05.2001 року № 29934685, реєстраційний номер
33555117.

Твердження ОСОБА_1, що за ним рішенням
Южного міського суду Одеської області
від 06.06.2012 року у справі № 2-453/2011 визнано
право приватної власності на одну
другу частину квартири АДРЕСА_1
повністю спростовуються наявним у
справі рішенням апеляційного суду
Одеської області від 13.11.2012 року, яким
рішення Южного міського суду Одеської
області від 06.06.2012 року у справі №
2-453/2011, - скасовано.

Також ці твердження в повній мірі
суперечать положенню ст.182 ч.1 ЦК
України.

В силу п.27 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703, документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, серед іншого, є
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком (підпункт 7).

Таким чином, в межах предмету та
правової підстави позову, суд вважає,
що, оскільки скасоване заочне рішення
не було правовою підставою для
державної реєстрації за ОСОБА_2
речового права на квартиру АДРЕСА_1, то
підстав для скасування спірного
договору дарування, спірного свідоцтва
про право власності не має.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинений
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п. 24
постанови від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснив, що в разі, якщо
на виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

В силу ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір
про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Як вже зазначалось вище, в силу ч.1 ст.182
ЦК України право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Судом встановлено, що 08.06.2011 року ОСОБА_2
подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, а
21.06.2011 року за ОСОБА_3 здійснено
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки у ОСОБА_3 виникло право
власності на квартиру АДРЕСА_1, суд
вважає, що правові підстави для
визнання фіктивним спірного договору
дарування відсутні.

Суд розглядає спір в межах пред'явлених
позовних вимог, і, в силу ст. 11 ЦПК
України, не вправі виходити за їх межі.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

На підставі наведеного, керуючись ч.ч.
1,5 ст. 203, ч.1 ст. 215, ст.182 ч.1, ст.234, ст.ст.
319,328, ч. 4 ст. 334 ЦК України, п.27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703, п. 24 постанови
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст.ст. 10, 11, 15,
57-61, 64, 88, 208, 212, 215, 217, 218, 223, 293, 294, 296 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з часу його проголошення через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя

В.К. Барвенко