АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/6462/14-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1740/К/14
інстанції - Пустовіт О.Г.
Доповідач - Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Братіщевої Л.А.,

суддів - Грищенко Н.М., Турік В.П.,

при секретарі - Бондаренко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі в порядку
ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у
справі матеріалами, за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про дату
судового засідання, та без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо - збагачувальний
комбінат» на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 26
червня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо - збагачувальний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди, в
зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «ЦГЗК») про відшкодування
моральної шкоди та просила стягнути з
відповідача 243000 грн. моральної шкоди,
спричиненої втратою професійної
працездатності у зв'язку із
професійними захворюваннями.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 26 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково, на її користь з ПАТ «ЦГЗК»
стягнуто 15000 грн. без урахування
податку з доходу фізичних осіб. В решті
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК»
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд не дослідив
належним чином акт розслідування
професійного захворювання від 11
березня 2014 року та помилково
самостійно встановив вину
відповідача, не врахувавши той факт, що
винних осіб в ньому не вказано, а сам
акт позивачем не оскаржено. Суд не
звернув увагу на те, що ПАТ «ЦГЗК»
виконуються усі наведені у ст. 13 Закону
України «Про охорону праці» функції
для забезпечення умов праці відповідно
до норм чинного законодавства, та на
те, що позивачем не зазначено
нормативний акт, який порушив
відповідач. Також, судом залишено поза
увагою недоведеність позивачем факту
спричинення їй моральної шкоди, не
враховано роботу позивача на інших
підприємствах зі шкідливими умовами
праці. Крім того, розмір стягнутої
судом моральної шкоди не відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості.

В своїх запереченнях представник
позивача ОСОБА_3 просить апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
тривалий час працювала у шкідливих
умовах праці, в тому числі з 11.01.2005 року
по 17.03.2014 року на шахті «Орджонікідзе»
дільниці № 3 та № 21
дробильно-бункерного комплексу ПАТ
«ЦГЗК» підземною стовбуровою 2 розряду.

Рішенням Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини від 14 січня 2014
року ОСОБА_2 встановлені професійні
захворювання: хронічне обструктивне
захворювання легень першої-другої ст.
(пиловий бронхіт першої-другої ст.,
емфізема легень першої-другої ст.) ЛН
першого-другого ст., нейросенсорна
приглухуватість першого ст. (з легким
зниженням слуху), у зв'язку з чим
складено акт розслідування
хронічного професійного захворювання
від 11 березня 2014 року (а.с. 16-19).

Згідно п. п. 17 вищезазначеного акту
причиною виникнення професійного
захворювання у позивача є перевищення
гранично - допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу.

Висновком МСЕК від 29 квітня 2014 року
позивачу первинно встановлено 30%
втрати професійної працездатності (25 %
по ХОЗЛ, 10% - туговухість) безстроково.

Згідно висновку МСЕК позивач потребує
забезпечення лікарськими засобами та
виробами медичного призначення.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідача по відшкодуванню
заподіяної моральної шкоди з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Згідно ст. 13 Закону України «Про
охорону праці» роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_2 права на відшкодування
моральної шкоди - 29 квітня 2014 року -
вищезазначені положення ст. ст. 21, 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», котрі передбачали
відшкодування моральної шкоди, не
діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди судом першої інстанції
обґрунтовано покладено на
підприємство, з вини якого позивачу
заподіяно моральну шкоду, тому доводи
апеляційної скарги в цій частині є
безпідставними.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_2 у зв'язку з втратою нею
професійної працездатності
встановлений в судовому засіданні та
підтверджений наданими позивачем
доказами, у зв'язку з чим доводи
апеляційної скарги в цій частині також
є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом неналежним чином досліджено акт
розслідування професійного
захворювання та самостійно
встановлено вину підприємства, не
заслуговують на увагу, оскільки
професійні захворювання позивача
виникли під час її роботи на
підприємстві відповідача, а
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Інші доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

Визначаючи розмір моральної шкоди,
суд першої інстанції врахував
роз'яснення надані у п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", відповідно до яких розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір
моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції, відповідає загальним
засадам цивільного законодавства,
зокрема, справедливості та розумності.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат»
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 26 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: