ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________
Справа №2-з-756/250/14
УХВАЛА

02 вересня 2014 року суддя Оболонського
районного суду м. Києва О.В. Диба
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за договором позики.

Одночасно з поданням позовної заяви,
позивач звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову, в якій зазначив,
що відповідач взяв у нього в борг 127 200,00
доларів США, які зобов'язався повернути
до 01.12.2012 року, про що було складено
розписку від 19.10.2007 року. Однак в
зазначений строк відповідач вказану
суму грошових коштів не повернув, крім
того, відповідач ухиляється від розмов
та зустрічей з позивачем. Посилаючись
на те, що сума грошових коштів є значною
та у позивача існує реальна загроза
щодо відчуження відповідачем рухомого
та нерухомого майна, що належить йому
на праві власності, позивач просить суд
накласти арешт на все рухоме та
нерухоме майно, що належить на праві
власності відповідачу.

Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення
позову за заявою осіб, які беруть
участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України
встановлено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року №9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
суд (суддя), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Зважаючи на те, що заява позивача про
забезпечення позову ґрунтується
виключно на її припущеннях, крім того,
позивачем не надано суду достатніх
доказів, які дають підстави вважати, що
внаслідок дій відповідача може бути
утруднене або неможливе виконання
рішення суду, у зв'язку чим суд не
вбачає підстав для вжиття заходів для
забезпечення позову.

Крім того суд звертає увагу на те, що
позивач не зазначає майно, яке належить
відповідачу на праві власності, що
позбавляє можливості пересвідчитися в
припущеннях позивача щодо можливої
його реалізації.

З огляду на положення п.1, ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, дослідивши матеріали позовної
заяви, суд вважає, що заява про вжиття
заходів про забезпечення позову не
обґрунтована.

Таким чином, суд не вбачає підстав для
вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики;

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва
протягом п'яти днів, з моменту її
отримання;

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на її апеляційне
оскарження.

Суддя:
О.В.Диба