Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг групп», ОСОБА_4 про
визнання прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна недійсними, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 19 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області
від 15 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 23 жовтня 2013 року
товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг групп»
(далі - ТОВ
«Укрспецторг групп») були проведені
прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна, а саме:
Ѕ частини нежитлового приміщення
площею 59,5 кв. м, що знаходиться по
АДРЕСА_1, яка належала їй на праві
власності. Переможцем торгів став
ОСОБА_4 Позивач вважає, що прилюдні
торги були проведені з порушенням
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», Тимчасового положення
про порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, в яких зазначено, що
об'єктом реалізації з прилюдних торгів
могло бути нерухоме майно, яке є
об'єктом цивільних прав (будівля,
споруда, інші приміщення, земельна
ділянка, підприємство як цілісний
майновий комплекс або його частина,
виділена у встановленому законом
порядку в окремий самостійний об'єкт
власності, а не його частина, яка не
набула статусу об'єкта нерухомості в
передбаченому законом порядку. З
підстав передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК
України просила визнати прилюдні торги
недійсними.

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 19
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 15 квітня 2014 року, позов
задоволено. Визнано прилюдні торги від
23 жовтня 2013 року з реалізації
арештованого нерухомого майна, а саме Ѕ
частини нежитлового приміщення
загальною площею 59,5 кв. м, що
знаходиться по АДРЕСА_1, переможцем
яких став ОСОБА_4, недійсними.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, виходив з того, що
продаж з прилюдних торгів Ѕ частини
нежилого приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснений без
вирішення питання щодо технічної
можливості виділу в натурі цієї частки
з об'єкту нерухомого майна. Таким чином,
продажем майна з вказаними порушеннями
та за ціною, визначеною звітом про
оцінку, строк дії якого закінчився,
порушено права і законні інтереси
позивача.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 14 травня 2012 року
відкрито виконавче провадження про
стягнення з позивача на користь ОСОБА_6
166 043,06 грн. 19 червня 2012 року державний
виконавець описав та наклав арешт на
майно позивача, серед якого була і Ѕ
частина вбудованого приміщення в
житловому будинку - магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 59,5 кв.
м по АДРЕСА_1.

14 січня 2013 року та 31 травня 2013 року
виконавче провадження з примусового
виконання зупинено. 06 вересня 2013 року
виконавче провадження поновлено.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом зазначена Ѕ
частина приміщення належить позивачу.

23 жовтня 2013 року проведені прилюдні
торги, за результатами яких за 105 500 грн.
продано ОСОБА_4 Ѕ частину нежитлового
приміщення площею 59,5 кв. м, що
знаходиться по АДРЕСА_1, про що
головний державний виконавець 29
листопада 2013 року склав акт про
реалізацію нерухомого майна,
затверджений в установленому порядку.
03 грудня 2013 року нотаріусом видано
свідоцтво про належність ОСОБА_4
вказаної частини приміщення на праві
власності.

Порядок реалізації арештованого майна
передбачено Законом України «Про
виконавче провадження», Інструкцією
про проведення виконавчих дій,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 21 квітня 2005
року та Тимчасовим положенням про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5, (далі -
Тимчасове положення).

Тимчасовим положенням передбачені
певні правила проведення прилюдних
торгів, а саме: по-перше, правила, які
визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розділ 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розділ 4); по-третє, ті правила,
які стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розділ 6).

Відповідно до пунктів 1 та 6 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Відповідно до п. 1 ст. 54 цього Закону
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Ураховуючи те, що відчуження майна з
прилюдних торгів відноситься до
договорів купівлі-продажу, такий
договір може визнаватись недійсним у
судовому порядку з підстав
недодержання у момент його вчинення
вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 6
ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього
Кодексу). За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, а, відтак, підставами
для визнання прилюдних торгів
недійсними є порушення встановлених
законодавством правил проведення
торгів, визначених саме Тимчасовим
положенням.

Місцевий суд, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
помилкового висновку, що реалізація
спірного майна проведена з
порушеннями, а саме не вирішено питання
технічної можливості виділу в натурі
частини об'єкту, оскільки частка ОСОБА_3
у вказаному майні визначена та складає
Ѕ частину магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»
загальною площею 59,5 кв. м, який
набув статусу об'єкта права власності
та має відповідну адресу, що
встановлено судами попередніх
інстанцій, а тому у даному випадку
немає потреби для конкретного
розподілу майна та розподілу його у
натурі, оскільки ОСОБА_4 не позбавлений
права вирішити зазначене питання із
співвласником майна.

Посилання судів на постанову
Верховного Суду України від 18 вересня
2013 року № 6-76цс13 є безпідставним,
оскільки у вказаному судовому рішенні
об'єктом права власності є весь
гуртожиток, тому звернення стягнення
на кімнату в ньому, яка не має окремого
статусу об'єкту, на думку Верховного
Суду України, не є можливим.

Крім того, дії державного виконавця у
виконавчому провадженні, які не
стосуються правил проведення
прилюдних торгів, мають самостійний
спосіб оскарження й не можуть бути
підставою для визнання прилюдних
торгів недійсними. Вирішення спору про
оцінку арештованого майна не є
підставою для визнання недійсними
прилюдних торгів, а у разі визнання дій
державного виконавця незаконними,
сторона виконавчого провадження не
позбавлена права звернутись у
встановленому законом порядку про
відшкодування шкоди.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував
всі обставини справи, не дослідив всі
докази та не надав їм належної оцінки.
З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору. Апеляційний суд на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
уваги не звернув і помилково залишив
рішення суду без змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 19
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Сумської області від 15
квітня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

І.К.
Парінова

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська