Дата документу 13.08.2014
Справа № 320/3554/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
в складі:

головуючого - судді Притуло Л.В.

при секретарі - Луценко П. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Запорізької
обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк
Аваль», зацікавлена особа - ОСОБА_2, на
дії головного державного виконавця
ВДВС Мелітопольського МРУЮ Садомової
Наталії Володимирівни,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на
дії головного державного виконавця
ВДВС Мелітопольського МРУЮ Садомової
Наталії Володимирівни посилаючись на
те, що 31.03.2014 року на адресу Запорізької
обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» надійшли дві постанови
головного державного виконавця ВДВС
Мелітопольського МРУЮ Садомової Н.В.
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 26.03.2014 року - ВП №42656137
та ВП №42656387 від 26.03.2014 року. Як
зазначено в оскаржуваних постановах,
заяви про примусове виконання
виконавчих листів, надійшли 24.03.2014 року,
однак заявник вказує, що заяви про
відкриття виконавчих проваджень були
подані до ВДВС 21.03.2014 року. Підставою
для винесення вказаних постанов
вказано те, що, згідно відміток
державного виконавця від 07.03.2014 року на
виконавчих листах, останні були
повернуті стягувачу за його заявою
відповідно до п.1 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження». У зв'язку
з цим державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі, якщо виконавчий документ
повернено стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів. З вказаним
рішення державного виконавця заявник
не погоджується, посилаючись на ч.5 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження», згідно якої повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених ст.22 цього Закону.
Виконавчі листи, згідно вказаної
статті, можуть бути пред'явлені до
виконання протягом року з наступного
дня після набрання рішенням законної
сили. Таким чином, заявник вважає, що
скористався своїм правом на повторне
пред'явлення виконавчих документів до
виконання на підставі ч.5 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження» та
в межах строків, передбачених ст..22 ЗУ
«Про виконавче провадження», а тому
просить визнати неправомірними дії
головного державного виконавця ВДВС
Мелітопольського МРУЮ Садомової
Наталії Володимирівни при винесенні
постанов про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП 42656137 та ВП
42656387 від 26.03.2014 року, скасувати вказані
постанови та зобов'язати Відділ ДВС
Мелітопольського МРУЮ прийняти до
виконання виконавчі листи №2-786/09,
виданий 14.07.2009 року, та №2-3542/2009, виданий
25.01.2010 року, і винести постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Представник заявника - Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Запорізької
обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк
Аваль» - у судовому засіданні на
задоволенні вимог скарги наполягав.
Зазначив, що дійсно банк звертався до
державної виконавчої служби із заявами
про повернення виконавчих листів,
оскільки вони не виконувалися, бажаючи
їх потім повторно пред'явити. Банк
повторно пред'явив виконавчі листи до
виконання через 14 днів після їх
повернення, отже строки на їхнє
повторне пред'явлення не пропущені, а
відтак є достатні підстави для
задоволення скарги.

Зацікавлена особа - головний державний
виконавець ВДВС Мелітопольського МРУЮ
Запорізької області Садомова Н.В. - у
судовому засіданні вимоги скарги не
визнала та пояснила, що 24.03.2014 року до
ВДВС за заявою начальника відділу
стягнення Управління проблемних
кредитів Дніпропетровської обласної
дирекції Департаменту проблемних
кредитів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
пред'явлено виконавчі листи №2-3542/09,
виданий Мелітопольським міськрайонним
судом 25.01.2010 року, та №2-786/09, виданий
Мелітопольським міськрайонним судом
14.07.2009 року. 26.03.2014 року, керуючись п.7 ч.1
ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження» нею були винесені
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження. Згідно
вказаної статті, державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі, якщо виконавчий
лист повернено стягувачу за його
заявою, крім виконавчих документів, про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів. Оскільки
характер стягнення за виконавчими
листами не передбачає стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів, а є стягненням суми кредитної
заборгованості, підстав для повторного
прийняття таких виконавчих документів
вона не мала. Посилання заявника на ч.5
ст.47 Закону України, згідно якої
повернення виконавчого документа
стягувачу не позбавляє його права
повторно пред'явити вказаний
виконавчий документ для виконання,
державний виконавець вважає
безпідставними, оскільки вказана норма
закону є загальною та встановлює умови
і порядок повернення виконавчого
документа стягувачу, а не регулює
порядок та підстави відкриття
виконавчого провадження. При
надходженні виконавчого документа до
державного виконавця, він перевіряє
правомірність відкриття виконавчого
провадження та у разі виявлення
обставин, що виключають можливість
здійснення виконавчого провадження,
відмовляє у відкритті, керуючись при
цьому спеціальною нормою - статтею 26
Закону України «Про виконавче
провадження». Також пояснила, що під
час здійснення виконавчого
провадження державною виконавчою
службою вживалися всі передбачені
законом заходи, спрямовані на
виконання судових рішень, однак
боржник від усіх запропонованих
варіантів відмовлявся. Зокрема,
державним виконавцем були оголошені
прилюдні торги з реалізації належної
боржнику ОСОБА_2 квартири, а також
нежитлових виробничих приміщень на
загальну суму приблизно одного
мільйону гривень. Оскільки вказану
квартиру та виробничі приміщення не
вдалося реалізувати, тому банку було
запропоновано в рахунок погашення
заборгованості набути право власності
на вказане нерухоме майно, однак
стягувач відмовився, мотивуючи тим, що
у цьому випадку змушений буде понести
додаткові затрати. Крім того, у
боржника ОСОБА_2 ще є одна квартира, що
знаходиться в іпотеці у банку. Боржник
ОСОБА_2 погоджується припинити іпотеку
у відповідності до ст.49 Закону України
«Про іпотеку» та віддати її стягувачу в
рахунок погашення боргу, однак від цієї
пропозиції банк також відмовився.
Таким чином, державний виконавець
вважає, що заявник умисно затягує
процес виконання рішення суду,
зловживає своїми правами, а відтак
просить відмовити йому у задоволенні
вимог скарги.

Зацікавлена особа - ОСОБА_2 - у судове
засідання не з'явився з невідомих
причин, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним чином
поштовою кореспонденцією. Згідно вимог
ст.386 ЦПК України, його неявка не
перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника
заявника, зацікавленої особи -
головного державного виконавця ВДВС
Мелітопольського МРУЮ Запорізької
області Садомової Н.В., вивчивши
матеріали скарги, суд вважає, що скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

На виконанні у відділі ДВС
Мелітопольського МРУЮ до 07.03.2014 року
перебували виконавчі листи: №2-3542,
виданий Мелітопольським міськрайонним
судом 25.01.2010 року, та №2-786, виданий
Мелітопольським міськрайонним судом
14.07.2009 року (а.с.8,10).

07.03.2014 року постановою головного
державного виконавця Захарчук Н.В. (ВП
№171 71638) виконавчий лист №2-3542 від 25.01.2010
року, на підставі заяви начальника
відділу стягнення Управління
проблемних кредитів Дніпропетровської
обласної дирекції Департаменту
проблемних кредитів ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» від 06.03.2014 року, було
повернуто стягувачеві (а.с.3,4).

07.03.2014 року постановою головного
державного виконавця Захарчук Н.В. (ВП
№13973568) виконавчий лист №2-786 від 14.07.2009
року, на підставі заяви начальника
відділу стягнення Управління
проблемних кредитів Дніпропетровської
обласної дирекції Департаменту
проблемних кредитів ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» від 06.03.2014 року, було
повернуто стягувачеві (а.с.4,5)

21.03.2014 року начальник відділу стягнення
Управління проблемних кредитів
Дніпропетровської обласної дирекції
Департаменту проблемних кредитів ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» повторно
звернувся до ВДВС Мелітопольського
МРУЮ із заявами про відкриття
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчих
листів №2-786 від 14.07.2009 року та №2-3542 від
25.01.2010 року (а.с.6).

Постановою головного державного
виконавця ВП №42656137 від 26.03.2014 року було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-786/09 від 14.07.2009
року, на підставі п.7 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв'язку з тим, що 07.03.2014 року вказаний
виконавчий документ було повернуто
стягувачу за його заявою (а.с.9).

Постановою головного державного
виконавця ВП №42656387 від 26.03.2014 року було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-3542, виданого 25.01.2010
року, на підставі п.7 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв'язку з тим, що 07.03.2014 року вказаний
виконавчий документ було повернуто
стягувачу за його заявою (а.с.7).

Відповідно до ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом і цим законом.

Судом встановлено, що державний
виконавець вживав всі передбачені
законом заходи, спрямовані на
виконання рішень судів та задоволення
вимог стягувача.

Згідно оглянутих у судовому засіданні
договорів про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна (предмета іпотеки)
№05/336/12/І та №05/337/12/І від 12.12.2012 року,
відділ державної виконавчої служби
передав нерухоме майно, арештоване
державним виконавцем, для організації
проведення прилюдних торгів з
реалізації вказаного майна, а саме:
нежилих приміщень, розташованих по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, що належать
боржнику ОСОБА_2

Однак майно, належне ОСОБА_2 та передане
на реалізацію за вказаними договорами,
не було реалізовано, у зв'язку з чим
головний державний виконавець
звернувся до стягувача - АТ «Райффайзен
Банк Аваль» з пропозицією вирішити
питання щодо залишення за собою
непроданого арештованого нерухомого
майна, яке належить ОСОБА_2, а саме
нежилих приміщень по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2.

Згідно п.7 ст.62 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі, якщо
стягувач у п'ятнадцятиденний строк з
дня повідомлення державного виконавця
письмово не заявив про своє бажання
залишити за собою нереалізоване майно,
арешт з майна знімається і воно
повертається боржникові. У разі
відсутності у боржника іншого майна, на
яке може бети звернене стягнення,
виконавчий документ повертається
стягувачу без виконання.

Судом встановлено, що стягувач
відмовився від вказаної пропозиції, не
бажаючи нести додаткові витрати,
пов'язані з набуттям права власності на
вказане майно, що підтвердив у судовому
засіданні представник заявника.

У судовому засіданні також
встановлено, що боржнику ОСОБА_2
належить квартира, що знаходиться в
іпотеці у банку. Боржник ОСОБА_2
погоджується припинити іпотеку у
відповідності до ст.49 Закону України
«Про іпотеку» та віддати її стягувачу в
рахунок погашення боргу, однак від цієї
пропозиції банк також відмовився.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що стягувач навмисно
затягував процес виконання рішень
судів, відмовляючись від
запропонованих варіантів
відшкодування заборгованості. Тому суд
вважає безпідставними посилання
представника заявника на те, що банк
звертався до державної виконавчої
служби із заявами про повернення
виконавчих листів, оскільки вони не
виконувалися.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо є письмова заява
стягувача.

Згідно п.7 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі, якщо
виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів.

Згідно із ч.1 та ч. 3 ст.6 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, в іншому випадку його
рішення, дії або бездіяльність можуть
бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Таким чином, судом встановлено,
оскільки характер стягнення за
виконавчими листами не передбачає
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів, а є стягненням
суми кредитної заборгованості, тому
державний виконавець при винесенні
оскаржуваних постанов діяв у
відповідності до вимог закону, зокрема
ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження», підстави для повторного
прийняття державною виконавчою
службою таких виконавчих документів
відсутні.

Посилання заявника на ч.5 ст.47 Закону
України, згідно якої повернення
виконавчого документа стягувачу не
позбавляє його права повторно
пред'явити вказаний виконавчий
документ для виконання, суд вважає
безпідставними, оскільки вказана норма
закону встановлює умови і порядок
повернення виконавчого документа
стягувачу, а не регулює порядок та
підстави відкриття виконавчого
провадження.

У відповідності до ч.3 ст.387 ЦПК України
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті
відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права та свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що дії головного державного виконавця
Садомової Н.В. по винесенню
оскаржуваних постанов про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) повністю
відповідають вимогам чинного
законодавства, а відтак у задоволенні
скарги слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 210, 383-389 ЦПК України, ст.ст. 6, 11,
22, 26, 47 Закону України «Про виконавче
провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Запорізької
обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк
Аваль», зацікавлена особа - ОСОБА_2, на
дії головного державного виконавця
ВДВС Мелітопольського МРУЮ Садомової
Наталії Володимирівни - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційний суд Запорізької області
через Мелітопольський міськрайонний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: