Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С., суддів:
Кафідової О.В., Писаної Т.О.,Мазур Л.М.,
Умнової О.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Центр допомоги та
соціального захисту пенсіонерів», про
розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 26 грудня 1996 року між
сторонами укладено договір довічного
утримання, відповідно до якого ОСОБА_6
передала у власність ОСОБА_7
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а
ОСОБА_7 зобов'язався довічно утримувати
ОСОБА_6, надаючи їй комплекс послуг
згідно з щомісячними замовленнями та
зберігати її право на пожиттєве
безкоштовне проживання в указаній
квартирі, вартість матеріального
забезпечення визначена сторонами у
розмірі 30 грн на місяць.

Позивач вказує, що вона є інвалідом
першої групи і є зовсім безпорадною, а
відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором не виконує: не
сплачує житлово-комунальні послуги,
послуги телефонного зв'язку, ліки, не
утримує її тривалий час, а тому вона не
бажає продовження дії оспорюваного
договору.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
27 березня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено
частково. Розірвано договір довічного
утримання від 26 грудня 1996 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідчений державним нотаріусом
Третьої Київської державної
нотаріальної контори Марущак C.B.
Повернуто у власність ОСОБА_6 квартиру
АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає відхиленню на таких
підставах.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 26 грудня 1996 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір
довічного утримання, відповідно до
якого ОСОБА_6 передала у власність
ОСОБА_7 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
а ОСОБА_7 зобов'язався довічно
утримувати ОСОБА_6, надаючи їй комплекс
послуг згідно з щомісячними
замовленнями та зберігати її право на
пожиттєве безкоштовне проживання в
указаній квартирі, вартість
матеріального забезпечення визначена
сторонами у розмірі 30 грн на місяць.
Договір між сторонами укладений у
письмовій формі, посвідчений
нотаріально. На підставі цього
договору право власності на вказану
квартиру зареєстровано за ОСОБА_7

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР (в редакції,
що діяла на момент укладення договору)
за договором довічного утримання одна
сторона, що є непрацездатною особою за
віком або станом здоров'я (відчужувач),
передає у власність другій стороні
(набувачеві майна) будинок (квартиру)
або частину його, взамін чого набувач
майна зобов'язується надавати
відчужувачеві довічно матеріальне
забезпечення в натурі у вигляді житла,
харчування, догляду і необхідної
допомоги.

За змістом ст. 428 цього ж Кодексу
договір довічного утримання може бути
розірваний за вимогою відчужувача,
якщо набувач майна не виконує
обов'язків, взятих ним на себе за
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

У ст. 756 ЦК України зазначено, що у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужував набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Умовами договору також визначено, що
він може бути розірваний за згодою
сторін, а у випадку невиконання його
умов і відмови від добровільного
розірвання однієї із сторін - в
судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач не виконував свої
зобов'язання за договором певний
період, оскільки позивач не робила йому
замовлення, не впускала його до
квартири, тобто не виконувала сама
договір довічного утримання.

Апеляційний суд обґрунтовано не
погодився з таким висновком місцевого
суду виходячи з наступного.

Відповідно до укладеного сторонами
договору довічного утримання вартість
матеріального забезпечення визначена
у розмірі 30 грн на місяць, у випадку
інфляції ця сума збільшується згідно
встановленого коефіцієнту інфляції
доходів населення.

Апеляційним судом встановлено, що до
квітня 2013 року позивач не отримувала
від відповідача визначене договором
матеріальне забезпечення.

Крім того, в доводах касаційної скарги
ОСОБА_7 зазначає, що лише після
отримання копії позовної заяви ОСОБА_6,
він направив на її ім'я 2735 грн, що є
еквівалентом грошової допомоги за
період з липня 2011 року по квітень 2013
року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд вірно
виходив із того, що в оспорюваному
договорі не конкретизовано, що у разі
відмови позивача пускати до себе
відповідача він не повинен сплачувати
щомісячне матеріальне утримання. Отже,
неперерахування коштів на адресу
позивача є грубим порушенням його умов.

З урахуванням вказаного, апеляційний
суд дійшов обґрунтованого висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції і часткове задоволення
позову.

Вказаний висновок апеляційного суду
відповідає обставинам справи та
встановленим судом обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ухвалюючи оскаржуване
рішення, апеляційний суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, у результаті чого
ухвалив законне і обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його скасування
немає.

При перегляді в апеляційному порядку
справи, судом дотримані вимоги
цивільного процесуального закону,
всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані
обставини справи та надана їм належна
оцінка.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
27 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. ВисоцькаСудді:
О.В. Кафідова Л.М. Мазур Т.О. Писана
О.В. Умнова