Справа № 344/3409/14-ц
Провадження № 2/344/2383/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

05 серпня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючого
судді Бойчука О.В.

секретар Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом Івано-Франківського слідчого
ізолятора до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право на
користуванням житловим приміщенням
АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Івано-Франківський слідчий ізолятор
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право на користуванням житловим
приміщенням АДРЕСА_1, у зв'язку з її
відсутністю в цьому приміщенні понад
шість місяців без поважних причин.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, однак подав суду
заяву, в якій позов підтримав та просив
його задовольнити. Фактично
представник позивача не заперечив
проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не
з'явилася, хоча про час і місце судового
розгляду повідомлялася належним чином,
а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК
України, та того, що відповідач про
причини неявки суд не повідомила і не
надійшла заява про розгляд справи за її
відсутності, а позивач подав достатньо
матеріалів, які свідчать про
взаємовідносини сторін, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи.

Дослідивши письмові докази, які надані
суду позивачем на обґрунтування вимог
позову, з'ясувавши таким чином фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку
про те, що із встановлених обставин
справи випливають цивільні
правовідносини, а також про належну
обґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень, крім випадків наявності
підстав для звільнення від
доказування, передбачених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло,
держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична
особа не може бути виселена або іншим
чином примусово позбавлена житла, крім
випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового
кодексу Української РСР, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР,
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Суд вважає належними подані позивачем
докази відсутності фактичного
проживання відповідача у приміщенні
АДРЕСА_1 протягом шести місяців - акти
від 08.06.2012 року, 15.05.2013 року та 19.12.2013
року, які за переконанням суду, з огляду
на періоди між обстеженнями, є
достатніми для встановлення обставини
фактичного не проживання особи
відповідача у зазначеному приміщенні
(а.с. 5-10).

Відповідачу 26.12.2012 року та 03.04.2013 року
надсилалася вимога про добровільне
зняття з реєстрації у приміщенні
АДРЕСА_1, однак вона залишена без
відповіді та задоволення (а.с. 12, 13).

Оскільки обставина відсутності
фактичного проживання ОСОБА_1 в
приміщенні АДРЕСА_1 підтверджена
належними доказами, суд вважає, що
позовні вимоги є підставними.

Оскільки рішення є заочним, надання
відповідачем суду доказів його
фактичного проживання в
адміністративному будинку, які
спростовують зазначені подані
позивачем докази, сприятиме
забезпеченню права відповідача на
справедливий суд.

У даний час обставина відсутності
фактичного проживання відповідача в
приміщенні АДРЕСА_1 нічим не
спростована, а тому є підстави для
задоволення позову.

За таких обставин, керуючись
конституційним принципом верховенства
права, оцінивши всебічно, повно та
об'єктивно всі наявні у справі докази
окремо та у сукупності, застосовуючи
відповідні норми матеріального права,
утверджуючи та забезпечуючи права
людини і основоположні свободи сторін,
враховуючи принципи справедливості та
неупередженості, суд вважає
встановленим порушення відповідачем
права установи на вільне житлове
приміщення АДРЕСА_1 для наданням його
особам, які відповідно до закону
первинно потребують житла, у зв'язку з
чим зазначене право підлягає
відновленню та захисту, а тому позов
слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 8, 47, 55, 124 Конституції України, ч. 2
ст. 15, ст.ст. 16, ч. 4 ст. 311 Цивільного
кодексу України, ч. 1 ст. 71, ст. 72
Житлового кодексу Української РСР,
керуючись ст.ст. 10, 60, 179, 212-215, 224-226
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Івано-Франківського слідчого
ізолятора до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право на
користуванням житловим приміщенням
АДРЕСА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право
на користуванням житловим приміщенням
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Івано-Франківського слідчого
ізолятора, код ЄДР 08563624,
місцезнаходження: вул. Євгена
Коновальця, буд. № 70, м.
Івано-Франківськ, 243,60 грн. сплаченого
позивачем судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.В. Бойчук