інстанції Подрєзова Г.О.Провадження №
22-ц/780/3085/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 26 березня 2014 року
та додаткове рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
майна спільною сумісною власністю та
поділ майна.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
майна спільною сумісною власністю та
поділ майна, посилаючись на те, що з 1988
року по вересень 1996 рік сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
від якого в них народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу
відповідач залишився проживати з
позивачем (колишньою дружиною) та своїм
сином в їх спільній квартирі, що
розташована за адресою АДРЕСА_1, однак
зареєструвався в АДРЕСА_2. У 1998 році
ОСОБА_2 отримав у власність земельну
ділянку по АДРЕСА_3 З 1998 року по 2000 рік
на зазначеній земельній ділянці було
побудовано житловий будинок садибного
типу. Вказаний будинок було побудована
спільними силами сторін та за спільні
кошти, а право власності на будинок
було зареєстровано за ОСОБА_3 Крім того
квартиру АДРЕСА_1 було продано, а
отримані кошти від продажу були
вкладені в будівництво спірного
будинку. Після введення даного будинку
в експлуатацію відповідач
зареєстрував у ньому позивача та їх
сина - ОСОБА_3. Проте, на даний час ОСОБА_2
не визнає права власності на частину
будинку за позивачкою та виганяє її з
будинку. У зв'язку з викладеним та
уточненими позовними вимогами позивач
просила встановити факт проживання
сторін однією сім'єю без реєстрації
шлюбу; визнати спірне майно спільною
сумісною власністю та поділити його
між сторонами; визнати за нею право
власності на 87/200 частин спірного
житлового будинку та ? автомобіля
Мерседес Віто, д.н.з. НОМЕР_1; визнати за
відповідачем право власності на 87/100
частини цього ж будинку та ? частину
автомобіля з посиланням на договір
дарування 13/100 частини спірного будинку
їх спільному сину - ОСОБА_3

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 березня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано 24/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_3 спільною
сумісною власністю сторін. Визнано за
ОСОБА_1 право власності на 12/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_3 У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Додатковим рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 березня 2014 року відмовлено
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог
про поділ автомобіля Мерседес-Бенц
Віто, д.н.з. НОМЕР_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що з 1988 року по
вересень 1996 рік сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі (а. с. 4), від якого
у них народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5). ОСОБА_2 18 квітня 1997
року відповідач отримав присадибну
земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,10
га (а. с. 52). У травні 1999 року відповідач
отримав дозвіл на будівництво
житлового будинку на отриманій ним
ділянці (а. с. 53). У січні 2001 року спірний
будинок було введено в експлуатацію (а.
с. 54). У спірному будинку зареєстровані
сторони по справі та їх син - ОСОБА_3 (а.
с. 11). 27 лютого 2001 року відповідач
подарував 13/100 частини спірного будинку
своєму сину - ОСОБА_3 (а. с. 9). У березні 2001
року ОСОБА_1 від свого імені та від
імені неповнолітнього сина продала
квартиру АДРЕСА_1 Київської області (а.
с. 69).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд обґрунтовано
виходив з положень ст.. 22 КпШС України,
ст.. 74 СК України, ст. 17 Закону України
«Про власність» та прийшов до
правильного висновку про те, що
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання
належності їм майна на праві спільної
сумісної власності можливе на підставі
ст. 74 СК України, який набрав чинності 1
січня 2004 року. До 01 січня 2004 року
встановлення такого факту у судовому
порядку законом не передбачалось,
оскільки відповідно до положень ст. 22
КпШС України, чинного на той час, тільки
у зареєстрованому шлюбі подружжя
набувало право спільної сумісної
власності на майно.

Разом з тим до 1 січня 2004 року чинним на
той час законодавством не було
передбачено поділ майна "фактичного
подружжя" за правилами поділу майна
подружжя, яке зареєстровано у
встановленому законом порядку,
оскільки застосуванню підлягав Закону
України "Про власність", ст. 17 якого
визначала, що частки кожного з членів
сім'ї визначаються ступенем його
участі, працею й коштами у створенні
спільної власності, якщо угодою між
ними не передбачено інше.

По справі встановлено, що сторони
розірвали шлюб у 1996 році, але після
розірвання шлюбу і до 2012 року проживали
у фактичних шлюбних відносин. Разом з
тим відповідач з 1998 року по 2006 рік
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 (а.с. 74, 79). Спірний будинок був
побудований у 2000 - 2001 роках (а.с. 6-8, 54, 58).
У березні 2001 року позивачка продала
квартиру АДРЕСА_1 і належні їй кошти у
сумі 2500 грн. витратила на будівництво
спірного будинку, а тому спільною
сумісною власністю сторін є 24/100 часток
спірного будинку, а частка позивачки
становить 12/100.

За наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відсутність правових
підстав для встановлення факту
проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією
сім'єю з 1996 року по 2005 рік та визнання за
нею права власності на 12/100 часток
будинку на підставі ст..17 Закону
України «Про власність».

Оскільки спірний автомобіль
Мерседес-Бенц був зареєстрований за
відповідачем у 2009 році і позивачкою не
надано доказів придбання автомобіля за
спільні кошти сторін, суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову про
поділ автомобіля.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержаннім
норм матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 березня 2014 року та додаткове
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: