Головуючий суду 1 інстанції - Калашник
Доповідач - Ступіна Я.Ю.
Справа № 435/4389/13-ц
Провадження № 22ц/782/1517/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого Ступіної Я. Ю.,

суддів: Коновалової В. А., Темнікової В.
І.,

при секретарі Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 16 липня 2013 р. у цивільній
справі за первісним позовом ПАТ "КБ
"Надра" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участю
третіх осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
звернення стягнення на заставлене
майно та за зустрічним позовом про
розірвання кредитного договору,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 р. позивач звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в
обґрунтування якого зазначив, що 09.06.2006
між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний
договір № ПК 170/06-00, за яким останній
отримав від позивача грошові кошти у
розмірі 22 500 доларів США зі сплатою 11 %
за користування кредитом та
зобов'язався повернути отриману суму
та відсотки у строк до 09.06.2016, у
забезпечення виконання зобов'язання за
яким 09.06.2006 між ним та третьою особою
ОСОБА_5 укладено договір поруки, а також
з відповідачами - іпотечний договір,
згідно якого відповідачі зобов'язалися
перед банком відповідати в повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
ОСОБА_4 зобов'язання за цим кредитним
договором та передали йому в іпотеку
нерухоме майно у вигляді квартири
АДРЕСА_1, належну їм на праві власності.

Посилаючись на те, що всупереч умовам
кредитного договору ОСОБА_4 свої
зобов'язання не виконував, внаслідок
чого утворилася заборгованість станом
на 10.04.2013 у розмірі 39 962,21 доларів США (319
417,95 грн.), у тому числі: заборгованість
за кредитом 20 232,42 доларів США,
відсотками - 9 925,52 доларів США, комісією
- 4 593,07 доларів США, а також пеня - 2 261,69
доларів США, штраф - 2 250 доларів США,
позивач просив стягнути з відповідачей
солідарно в межах вартості предмету
іпотеки заборгованість за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на заставне майно.

Не погоджуючись із вказаним позовом,
відповідачі звернулись в суд із
зустрічним позовом, в якому просили
зазначений кредитний договір визнати
розірваним з 25.06.2012, тобто з моменту
звернення ПАТ "КБ "Надра" до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 16.07.2013 первісний позов
задоволено. Стягнуто солідарно з
відповідачей на користь позивача у
межах вартості предмету іпотеки
заборгованість за кредитним договором
№ ПК 170/06-00, договором іпотеки та
договором поруки № ПК 170/06-00 від 09.06.2006 у
розмірі 39 962,21 доларів США, що
еквівалентно 319 417,95 грн., шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно. У задоволені зустрічних
позовних вимог відмовлено за
необґрунтованістю. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Луганської
області від 13.11.2013 змінено рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 16.07.2013: скасовано в частині
стягнення солідарно з відповідачей на
користь позивача у межах вартості
предмету іпотеки заборгованості за
кредитним договором шляхом звернення
стягнення на заставне майно та в
частині розподілу судових витрат й
ухвалено нове рішення в цій частині,
яким в задоволенні вказаних вимог
відмовлено. В іншій частині рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05.03.2014 рішення
Апеляційного суду Луганської області
від 13.11.2013 скасовано в частині
вирішення первісного позову, справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідачі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просили
скасувати рішення суду щодо первісного
позову, провадження у справі припинити
та вирішити питання про стягнення на їх
користь з позивача судових витрат.

В судовому засіданні представник
відповідачів - ОСОБА_6 підтримав
апеляційну скаргу, просив її
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 та третя
особа ОСОБА_5 заперечували проти
доводів апеляційної скарги, просили її
відхилити, а рішення суду - залишити без
змін.

Представник третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_8 не заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та проти її
задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду
Луганської області від 13.11.2013 в частині
вирішення первісного позову з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 05.03.2014 зазначив, що
„вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції всупереч вимогам статей 303, 316
ЦПК України належним чином не
перевірив обставин справи та не
визначив коло відповідачів за
первісним позовом у справі, залишивши
поза увагою позовну заяву ПАТ КБ
«Надра», у вступній частині якої
зазначено відповідачами ОСОБА_2 й
ОСОБА_3, а також не врахував ухвали
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 30 травня 2013 року, якою здійснено
заміну відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_3
Крім того, апеляційний суд не врахував,
що позовні вимоги заявлено на підставі
договору іпотеки в порядку ст. 590 ЦК
України до майнових поручителів, та
дійшов передчасного висновку про
відмову у первісному позові. Отже, суд
апеляційної інстанції не з'ясував, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин та які правові
норми підлягають застосуванню до цих
правовідносин, не встановив всі
обставини у справі, не дослідив докази
та не надав їм оцінки.".

Як встановлено судом і як вбачається з
матеріалів справи, між позивачем та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ПК
170/06-00 від 09.06.2006, за яким останній
отримав від позивача грошові кошти у
розмірі 22 500 доларів США зі сплатою 11 %
за користування кредитом та
зобов'язався повернути отриману суму
та відсотки у строк до 09.06.2016.

09.06.2006 у забезпечення виконання
зобов'язання за цим кредитним
договором між позивачем та
відповідачами укладено іпотечний
договір, згідно якого відповідачі
зобов'язалися перед позивачем
відповідати в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання ОСОБА_4
зобов'язання за цим кредитним
договором та передали позивачу в
іпотеку нерухоме майно у вигляді
квартири АДРЕСА_1, належну їм на праві
власності: ОСОБА_2 - 1/3 частки квартири,
ОСОБА_3 - 2/3 частки квартири. Згідно п.5.3,
5.4 цього договору позивач як
іпотекодержатель має право на свій
розсуд вибрати умови та порядок
звернення стягнення на предмет
іпотеки: на підставі рішення суду;
виконавчого напису нотаріуса;
домовленості сторін на передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки; права
іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки.

Крім того, 09.06.2006 у забезпечення
виконання зобов'язання за цим
кредитним договором між позивачем та
третьою особою ОСОБА_5 укладено договір
поруки.

Всупереч умовам кредитного договору
ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконував,
внаслідок чого утворилася
заборгованість станом на 10.04.2013 у
розмірі 30 157,94 доларів США, еквівалент 241
052,41 грн., яка складається з суми
основної заборгованості за тілом
кредиту у розмірі 20 232,42 долара США,
еквівалент 161 717,73 грн., і суми
заборгованості за процентами за
користування кредитом у розмірі 9 925,52
доларів США, еквівалент 79 334,68 грн., а
також - 36 060,79 грн., яка складається з
суми пені на прострочену
заборгованість за кредитом - 18 076,54 грн.
і суми штрафу 17 984,25 грн.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 27.03.2013 стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
(третіх осіб у цій справі)
заборгованість за кредитним договором
№ ПК 170/06-00 від 09.06.2006 в розмірі 36 592,91 дол.
США (еквівалент 292 468,81 грн.). У
задоволені позову про солідарне
стягнення цієї заборгованості з
відповідачей відмовлено за
необгрунтованністю.

По теперішній час заборгованість за
зазначеним кредитним договором не
погашена.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 590 ЦК звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із ч.1 ст. 591 ЦК реалізація
предмета застави, на який звернене
стягнення, провадиться шляхом його
продажу з публічних торгів, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
іпотеку" від 05.06.2003 (далі Закон № 898-IV)
майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки. У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Згідно ст. 33 Закону № 898-IV у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВССУ в
п. п.9, 42 постанови "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
стягнення заборгованості з поручителя
не є перешкодою для пред'явлення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена. Резолютивна частина рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як статті 39
Закону України "Про іпотеку", так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій). При цьому суд не може
одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором.
У такому випадку суд має зазначити в
резолютивній частині рішення лише про
звернення стягнення на предмет іпотеки
із зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України "Про іпотеку"
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Встановивши, що за зазначеним
кредитним договором, забезпеченим
іпотекою, боржник не виконував свого
зобов'язання у встановлений договором
строк, внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка не є погашеною, суд
з дотриманням норм матеріального права
дійшов обґрунтованого висновку про
право позивача одержати задоволення
своїх вимог з вартості предмета
іпотеки.

Доводи апеляційної скарги
відповідачей є необґрунтованими,
оскільки лише вказують на допущені
судом першої інстанції описки, але не
дають підстав для скасування
правильного по суті судового рішення.
При цьому колегія судів бере до уваги,
що позивач у вступній частині позовної
заяви відповідачами зазначив ОСОБА_2 й
ОСОБА_3, з якими укладено іпотечний
договір; що в ухвалах Жовтневого
районного суду м. Луганська від 26.04.2013
про відкриття провадження у цій справі
і від 30.05.2013 про призначені справи до
судового розгляду саме ці особи
зазначені відповідачами, а також те, що
представник позивача в судовому
засіданні уточнив, що зазначення в
прохальній частині позовної заяви про
стягнення не з ОСОБА_3, а з ОСОБА_5 є
опискою.

Разом з тим, рішення суду не відповідає
вимогам як статті 39 Закону України "Про
іпотеку", так і положенням пункту 4
частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у
ньому не зазначено: всі складові
розміру заборгованості, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; спосіб реалізації
предмета іпотеки; початкова ціна
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації.

Також суд не звернув увагу, що згідно
вимог ст.533 ЦК пеня і штраф не
підлягають стягненню в іноземній
валюті, тому така вимога позивача є
необґрунтованою. Пеня і штраф
підлягають стягненню у гривнях.

Крім того, оскільки позивач не просив
застосувати процедуру продажу
іпотечного майна шляхом надання права
йому як іпотекодержателю на продаж
предмета іпотеки, то колегія суддів
вважає за необхідне звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів згідно ч.1 ст. 591 ЦК.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, рішення суду в
частині задоволення первісного позову
змінити, виклавши абзац другий
резолютивної частини рішення в іншій
редакції.

На підставі ст. 88 ЦПК колегія суддів
вважає за необхідне скасувати рішення
суду в частині стягнення судових
витрат з відповідачей в солідарному
порядку, оскільки це не передбачено
процесуальними нормами права і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким стягнути з кожного відповідача
окремо на користь позивача понесені
ним витрати на сплату судового збору -
3 194,18 грн. у розмірі, визначеному
відповідно до їх частки у праві
власності на квартиру, тобто з
відповідача - 1 064,73 грн., а з
відповідачки - 2 129,45 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 526, 572 - 578, 582 - 585, 589 - 591, 598, 599, 629, 1050,
1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 11, 23, 33 Закону
України "Про іпотеку", ст.ст. 303, 307, 309, 316,
319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 16 липня 2013 р. в частині
оскарження, а саме про задоволення
первісного позову, змінити, виклавши
абзац другий резолютивної частини в
наступній редакції:

"Звернути стягнення на предмет іпотеки
- на трьохкімнатну житлову квартиру,
розташовану у АДРЕСА_1 загальною площею
71,6 кв.м., зі всіма невід'ємними її
приналежностями, належну на праві
спільної часткової власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних
торгів із встановленням початкової
ціни предмета іпотеки для його
подальшої реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій, у рахунок сплати заборгованості за
кредитним договором № 170/06-00 від 09
червня 2006 року, яка виникла станом на 10
квітня 2013 року, 30 157,94 доларів США,
еквівалент 241 052,41 грн., яка складається
з суми основної заборгованості за
тілом кредиту у розмірі 20 232,42 долара
США, еквівалент 161 717,73 грн., і суми
заборгованості за процентами за
користування кредитом у розмірі 9 925,52
доларів США, еквівалент 79 334,68 грн., а
також - 36 060,79 грн., яка складається з
суми пені на прострочену
заборгованість за кредитом - 18 076,54 грн.
і суми штрафу 17 984,25 грн. на користь ПАТ
«КБ «Надра» в особі відділення ПАТ «КБ
«Надра» Луганське регіональне
управління.".

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 16 липня 2013 р. в частині
стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
судового збору скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ
«Надра» в особі відділення ПАТ «КБ
«Надра» Луганське регіональне
управління судовий збір у розмірі 1 064,73
грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ
«Надра» в особі відділення ПАТ «КБ
«Надра» Луганське регіональне
управління судовий збір у розмірі 2 129,45
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
з дня його проголошення безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий

Cудді: