Справа №483/788/14-ц 21.08.2014 21.08.2014 21.08.2014
Провадження №22-ц/784/2185/14
інстанції: Шевиріна Т.Д.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Данилової О.О., Коломієць
В.В.,

при секретарі Кудрі В.М.,

за участю позивача ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської області від 24 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договорами позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договорами позики.

Вказувала, що 01 вересня 2011 року
відповідач отримав від неї в борг 4000
доларів США, які зобов'язався повернути
до 01 вересня 2012 року. На підтвердження
отримання вищезазначеної суми ОСОБА_3 в
присутності двох свідків склав
письмову розписку, однак у зазначений в
розписці строк борг не повернув.
Посилаючись на викладене, просила
стягнути з відповідача на її користь
вказаний борг, що по курсу НБУ складає 45
520 гривень; .

Згодом позивачка збільшила позовні
вимоги на суму 10 000 грн., зазначивши, що 01
вересня 2011 року відповідач отримав від
неї в борг також 10 000грн., які
зобов'язався повернути до 01 вересня 2012
року. На підтвердження отримання
вищезазначеної суми ОСОБА_3 в
присутності двох свідків склав
письмову розписку, однак у зазначений в
розписці строк борг не повернув.

Остаточно ОСОБА_2 просила стягнути з
відповідача заборгованість за
договорами позики у загальній сумі 55 520
грн.

Рішенням Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 24
червня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити її вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачкою не
доведений факт укладання сторонами
договорів позики.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду.

Так, судом встановлено, що сторони є
колишнім подружжям, шлюб між якими 01
жовтня 2011 року був розірваний. З
пояснень сторін вбачається, що з лютого
2011 року вони припинили шлюбні
відносини, проживали окремо, спільного
господарства не вели.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 ,
прийнятої за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстав, передбачених п.1 ст.355 ЦПК
України.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та у
встановлені договором строки.

У разі укладення договору позики на
позичальника покладається
зобов'язання повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором, при цьому
позичальнику надається право оспорити
договір позики у зв'язку з тим, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця, як
зазначено у частині першій статті 1049 ЦК
України та частині першій статті 1051 ЦК
України.

Однак, за правилом статті 1051 ЦК України
при оспорюванні позичальником
договору позики з підстави, що грошові
кошти не були ним одержані від
позикодавця, якщо договір позики
укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші насправді не були
отримані позичальником.

Вирішуючи спір та вважаючи
недоведеними вимоги позивача, судом
взято до уваги покази свідків, що були
присутні при складанні розписок, з
пояснень яких встановлено, що під час
складання розписок кошти позивачкою
відповідачеві не передавались. Проте,
судом не звернуто уваги на те, що в
даному випадку не допускаються
свідчення свідків як засіб доказування
безгрошовості позики. До того ж з
пояснень ОСОБА_2 вбачається, що гроші
були передані нею до складання
розписок.

Отже, колегія суддів вважає, що
відповідачем не була доведена
належними доказами безгрошовість
договорів позики, що є його обов'язком
відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України.

Посилання відповідача на те, що
складені ним розписки не містять
вказівки, що гроші були йому передані, є
безпідставними, оскільки з їх змісту
вбачається що ОСОБА_3 зобов'язується
повернути ОСОБА_2 в строк до 01 вересня
2012 року зазначені у розписках суми
грошей.

Судом першої інстанції на зазначене не
звернуто належної уваги, в зв'язку з чим
суд прийшов до помилкового висновку
про неукладеність договорів позики.

Таким чином, колегією суддів
встановлено і таке підтверджується
матеріалами справи, що між сторонами
виникли правовідносини на підставі
договору позики.

Відповідачем ОСОБА_3 01 вересня 2011 року
власноручно написані дві розписки,
згідно з якими він зобов'язується
повернути ОСОБА_2 в строк до 01 вересня
2012 року зазначені у розписках суми
грошей, а саме: 4000 доларів США та 10000грн.

ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконав,
борг не повернув, про що, виходячи з
положень ст. 545 ЦК України, свідчать
наявні у позивачки оригінали
зазначених розписок

За таких обставин, відповідно до
вищевикладених вимог закону, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивачки заборгованості за
договорами позики від 01 вересня 2011 року
в загальному розмірі 55520грн.00коп.
(45520грн. + 10000грн.).

За такого, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 24 червня 2014 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
- про задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивачки
підлягає відшкодуванню судовий збір,
сплачений за подання первісної та
уточненої позовних заяв та апеляційної
скарги в загальному розмірі 832грн. 80коп.
(455грн.20коп. + 100грн. + 277грн.60коп.).

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 24
червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договорами позики в
розмірі 55520грн.00коп. (п'ятдесят п'ять
тисяч п'ятсот двадцять гривень 00
копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
відшкодування судового збору в розмірі
832грн. 80коп. (вісімсот тридцять дві
гривні вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді