Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3529/14Головуючий у 1-й
інстанції Геєць Ю.В. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Бєлки В.Ю.
суддів Каракуші
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 04 липня
2014 року у справі за заявою ОСОБА_2,
ОСОБА_3, заінтересована особа
Управління пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя (надалі - УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя) про встановлення факту
перебування на утриманні
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із
заявою у порядку окремого провадження,
в якій просили встановити факт
перебування їх - ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
утриманні ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, у період з червня 2003 року
В обґрунтування своєї заяви зазначали,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, який
доводився чоловіком ОСОБА_2 та вітчимом
Заявник ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_2,
померлим ОСОБА_4 не всинововлювався.
ОСОБА_3 є інвалідом дитинства.
На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4
заявники повністю перебували на його
утриманні, ОСОБА_2 не мала можливості
працювати, у зв'язку із необхідністю
догляду за сином, інвалідом дитинства
ОСОБА_3, будь-яких власних доходів не
мала, отримувала державну соціальну
допомогу, у зв'язку із інвалідністю
сина. Аліменти на утримання сина,
ОСОБА_2 стягнула у судовому порядку, але
Родина ОСОБА_3 проживала на кошти
(пенсію) ОСОБА_4, які витрачала на
харчування, одяг, коштовне лікування,
тощо. Всі вказані особи спільно
проживали єдиною родиною за адресою:
АДРЕСА_1, мали єдиний бюджет, вели
спільне господарство.
На теперішній час, з метою оформлення
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, заявники мають
підтвердити факт їх перебування на
утриманні ОСОБА_4, але у позасудовому
порядку це зробити неможливо.
Встановлення факту перебування на
утриманні у ОСОБА_4, заявникам ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, має для заявників юридичне
значення, оскільки від встановлення
цього факту залежить можливість
отримання пенсії заявниками, у зв'язку
із втратою годувальників.
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 04 липня
2014 року заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3,
заінтересована особа УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя про встановлення факту
перебування на утриманні залишено без
задоволення.

Заінтересована особа - УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя із зазначеним рішенням суду
першої інстанції погодилось, останнє в
апеляційному порядку не оскаржувало.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
судом першої інстанції, заявники
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїй апеляційній
скарзі просили рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким їх заяву задовольнити у повному
обсязі.

Належним чином повідомлений про час та
місце розгляду цієї справи апеляційним
судом представник заінтересованої
особи - УПФУ в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя у дане судове
засідання не з'явився. При цьому,
заінтересована особа подала суду
клопотання, в якому просила проводити
апеляційний розгляд цієї справи за
відсутністю представника управління,
проти задоволення апеляційної скарги
заявників заперечувала.

При вищевикладених обставинах, колегія
суддів апеляційного суду ухвалила
розглядати дану справу за відсутністю
представника заінтересованої особи -
УПФУ в Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення апелянтів - заявників у цій
справі, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у цій справі у задоволенні
заяви заявників про встановлення факту
перебування на утриманні, виходив з
того, що із заяви та доданих до неї
документів не вбачається, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 були непрацездатними членами
сім'ї померлого ОСОБА_4 на час смерті
останнього, що вони були на повному
утриманні померлого годувальника і
одержували від померлого годувальника
допомогу, що була для них постійним і
основним джерелом засобів до
існування; за обставинами, визначеними
в заяві заявники не отримають права на
одержання пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, а тому вимоги заяви
задоволенню не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що 21.06.2005 року
ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_4 (свідоцтво
про шлюб, копія а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (свідоцтво
про смерть, копія а.с. 14).

Встановлення факту перебування на
утриманні померлого заявникам
необхідно для призначення пенсії у
зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника передбачені ст. 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому,
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, якщо втратили джерело
засобів до існування.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхуванні непрацездатними членами
сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати,
якщо вони є інвалідами або досягли
пенсійного віку передбаченого статтею
26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які
народилися до спливу 10 місяців з дня
смерті годувальника) померлого
годувальника, які не досягли 18 років
або старші цього віку, якщо вони стали
інвалідами до досягнення 18 років;

3) чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності - один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за дитиною
(дітьми) померлого годувальника до
досягнення нею (ними) 8 років.

Крім того, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до членів сім'ї, які
вважаються такими, що були на утриманні
померлого годувальника, відносяться
особи, зазначені в частині другій цієї
статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні
померлого годувальника;

2) одержували від померлого
годувальника допомогу, що була для них
постійним і основним джерелом засобів
до існування.

Із заяви вбачається, що ОСОБА_2 є
дружиною померлого ОСОБА_4, проте щодо
неї відсутні визначені законодавством
ознаки непрацездатних членів сім'ї
померлого годувальника.

Окрім того, із записів у трудовій
книжці ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 до
29.12.2006 року, працювала прибиральницею в
школі № 58 та звільнена за власним
бажання, також з 2011 року вона працює
прибиральницею службових приміщень у
прокуратурі Запорізької області, тобто
отримує власний дохід (а.с. 24-27).

Заявник ОСОБА_3 не всиновлювався
померлим ОСОБА_4, а тому і щодо нього
відсутні: визначені законодавством
ознаки непрацездатних членів сім'ї
померлого годувальника.

Для призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника необхідно
встановити, що заявники є
непрацездатними членами сім'ї
померлого годувальника, а також, що
вони були на повному утриманні
померлого годувальника і одержували
від померлого годувальника допомогу,
що була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування.

Із заяви та доданих до неї документів
не вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
непрацездатним членами сім'ї померлого
ОСОБА_4, що вони були на повному
утриманні померлого годувальника і
одержували від померлого годувальника
допомогу, що була для них постійним і
основним джерелом засобів до
існування, а тому суд першої інстанції
правильно вважав, що відсутні підстави
для визнання факту перебування
останніх на утриманні померлого.

Згідно положень Глави 6 розділу IV ЦПК
України про окреме провадження
юридичний факт встановлюється тоді,
коли від нього залежить виникнення,
зміна чи припинення правовідносин, в
даному випадку право на отримання
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Із викладеного слідує - юридичний факт,
якщо від його встановлення ніякі права
не виникають, сам по собі не
встановлюється.

У ст. 3 ЦПК України наведено правило, за
яким, усяка особа вправі в порядку,
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом свого порушеного,
невизнаного або оспорюваного права,
свобод чи інтересів.

Заявники просять встановити
зазначений факт, з метою отримання у
подальшому права на отримання пенсії у
зв'язку з втратою годувальника.

Захист порушеного права у спосіб
заявлений в заяві, у будь - якому разі
має забезпечити об'єктивний і реальний
захист порушеного чи не визнаного
права.

Оскільки за обставинами, визначеними в
заяві заявники не отримають права на
одержання пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, то вимоги заяви
задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції, а лише
відображають позицію заявників,
висловлену у заяві та у судових
засіданнях і яку вони вважають такою,
що є єдино вірною та єдино можливою.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порушення судом першої інстанції у цій
справі норм процесуального права,
передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України,
відсутні.

Рішення суду не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Дійсно в силу вимог ст. 36 ч. 5 Закону
України "Про загальнообовязкове
державне пенсійне страхування" пасинок
і падчерка мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника нарівні
з рідними дітьми, якщо вони не
одержували аліментів від батьків.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій став
інвалідом до 18 років (а.с10), був
неповнолітнім пасинком померлого
ОСОБА_4 на день смерті останнього
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте, ОСОБА_3 у розумінні чинного
законодавства не був і не міг вважатись
станом на 29.03.2010 року непрацездатним
членом сім'ї ОСОБА_4, оскільки вважався
особою, яка отримує аліменти за
виконавчим листом № 2-643, виданим
Орджонікідзевським районним судом м.
Запоріжжя 15.02.2008 року (а.с.22), від батька
ОСОБА_6, якій не позбавлений
батьківських прав відносно цієї дитини
та відносно якого відсутня інформація
про те, що він визнаний безвісно
відсутнім або оголошений померлим, чи
дійсно помер.

Наявність заборгованості батька
ОСОБА_6 по аліментам на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
оголошення розшуку боржника ОСОБА_6
(а.с.21), закінчення виконавчого
провадження державним виконавцем
13.01.2009 року за виконавчим листом № 2-643
на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 про
повернення їй виконавчого листа без
виконання (а.с.22), яка не побажала
стягувати борг по аліментам з батька
дитини ОСОБА_6 на підставі Конвенції
про стягнення аліментів за кордоном
від 20.06.1956 року, Конвенції про правову
допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 року, оскільки
місцепроживання боржника ОСОБА_6 було
розшукано та встановлено, що він
перебуває у АДРЕСА_2 (а.с.21), не
спростовують того факту, що ОСОБА_3
вважався на час смерті ОСОБА_4 згідно
чинного законодавства України таким,
що отримує аліменти від батька.

Оскільки, ОСОБА_3 станом на 29.03.2010 року
був ще неповнолітнім і рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 15.02.2008 року (а.с.20) про
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
щомісяця у розмірі 1/4 частини від усіх
видів доходів батька, починаючи з 12.12.2007
року і до повноліття дитини, не було
скасоване.

Заявник ОСОБА_2 також не була і не могла
вважатись станом на 29.03.2010 року
непрацездатним членом сім'ї ОСОБА_4,
оскільки, хоча й фактично не працювала
на дату смерті, проте, не була інвалідом
та не досягла пенсійного віку.

Крім того, у матеріалах справи, які були
предметом дослідження суду першої
інстанції, відсутні належні докази
того, що:

1. ОСОБА_4 взагалі сам постійно мешкав на
території України у заявлений
заявниками у заяві період з 2003 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті), оскільки був
громадянином РФ, отримав пенсію у РФ та
не мав постійної реєстрації за адресою
мешкання заявників і взагалі посвідки
на постійне місце проживання в Україні;
належним же доказом проживання однією
сім'єю заявників із ОСОБА_4 у цій справі
мали б бути не покази свідків (а.с.40), а
саме відповідна довідка про реєстрацію
та склад сім'ї відповідного органу
реєстрації, яка у матеріалах справи
відсутня та не могла бути видана в силу
зазначених вище обставин;

2. ОСОБА_4 мав доходи, на які утримував
заявників та які були постійним і
основним засобом для існування
останніх.

Довідка УПФУ РФ від 25.08.2014 року про
розмір пенсіїї ОСОБА_4, додана
апелянтами разом з іншими додатковими
матеріалами вже у суді апеляційної
інстанції після ухвалення судом першої
інстанції оскаржуємого рішення, є
новими доказами в силу ст. 303 ч. 2 ЦПК
України, та не можуть бути прийняті та
не приймаються судом апеляційної
інстанції до уваги при апеляційному
розгляді цієї справи.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
зазначений у заяві період отримували
від держави соціальну допомогу (а.с.16,
18-19). Крім того, ОСОБА_2 періодично
працювала протягом зазначеного
періоду (а.с.24-27).

Проте, навіть, наявність
вищезазначених доказів у справі на
підтвердження місця реєстрації
(проживання) та доходів померлого
ОСОБА_4, не вплинули б на рішення суду
першої інстанції, оскільки останній
виходив з того, що взагалі відсутні
правові підстави для встановлення
факту перебування на утриманні
померлого ОСОБА_4, так як заявники не
відносяться до непрацездатних членів
сім'ї останнього в силу закону та
вищевикладених встановленом судом
фактичних обставин.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦК
України).

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК
України, є законним та обгрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення, яким спір знайшов своє належне
вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

В силу вимог ст. 235 ч. 7 ЦПК України при
ухваленні судом рішення судові витрати
не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 04 липня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяБєлка
В.Ю.Каракуша К.В.Гончар М.С.