Справа № 639/3658/14-ц
Пров.: 2/639/1315/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року

Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Рубіжного
С.О..

за участю секретаря -
Чубенко О.С., Кузнецової К.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, приватний
нотаріус Харківського нотаріального
округу ОСОБА_7 про застосування
наслідків недійсності нікчемних
правочинів та стягнення моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулись до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтовування позову посилається на
те, що в 2007 році домовились із сином
відповідачки ОСОБА_4 про укладення
договору купівлі-продажу квартири за
адресою: АДРЕСА_1. В якості завдатку
позивачі передали ОСОБА_4 загальну суму
13 000 доларів США. Договір
купівлі-продажу не був укладений,
відчужував ОСОБА_4 помер, спадщину
після нього прийняла відповідач ОСОБА_3
та пообіцяла укласти договір
купівлі-продажу на вказану квартиру.
Проте в подальшому відповідач
відмовилась повертати сплачений
завдаток або укладати договір
купівлі-продажу квартири, що стало
підставвою звернення для суду з
позовом про стягнення коштів. За
наслідком судового розгляду, рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 14 червня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 87 917, 50 грн та витрати
на ІТЗ розгляду справи у сумі 120, 00 грн..
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15
985, 00 грн. 16 жовтня 2012 року державним
виконавцем Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Чикаловим І.В. було відкрите
виконавче провадження на підставі
виконавчого листа № 2012/456/2012 виданого
24.07.2012 року Жовтневим районним судом м.
Харкова. 13 листопада 2012 року державним
виконавцем була винесена Постанова про
арешт майна боржника то оголошення
заборони на його відчуження, якою був
накладений арешт на все майно що
належить ОСОБА_3 та заборонено
здійснювати відчуження будь якого
майна, яке належить ОСОБА_3 Як було
встановлено державним виконавцем, на
ім'я ОСОБА_3 зареєстровано 2/4 частини
квартири АДРЕСА_3; гаражний бокс, б/н по
АДРЕСА_3. Проте, відповідач 08.11.2012 року
уклала Договір дарування частини
квартири, за яким передала у дар своїй
донці, ОСОБА_4 зазначене майно. Право
власності на на ? частку спірної
квартири було зареєстроване ОСОБА_4
21.11.2012 року, після накладення арешту на
дане майно. Також вживались дії
державним виконавцем та позивачами
особисто щодо виявлення майна, а саме
квартири за адресою: АДРЕСА_1, яку
відповідача успадкувала. За наслідком
чого, стало відомо, що зазначена
квартира належить вже іншій особі на
підставі договору дарування,
посвідченого 09.08.2012 приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, р. № 2777.
Враховуючи наведене позивачі вважають,
що вищезазначені договори є нікчемними
в силу ст.. 228 ЦК України, оскільки
порушують їхні конституційні права на
судовий захист. Зазначають, що спірні
договори були укладенні з метою
ухилення від виконання рішення суду. В
наслідок таких дій відповідача,
позивачі вимушені були протягом трьох
років захищати свої права в суді, що
призвело до моральних страждань. На
підставі зазначеного просять
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину до Договору
дарування від 09.08.2012 року № 2777,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_7, предметом якого є квартира
АДРЕСА_2; про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину до
Договору дарування від 08.11.2012 року № 2586,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6, предметом якого є квартира
АДРЕСА_3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000 грн.
та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Позивачі в судове засідання не
з'явились, подавши заяву про розгляд
справи у їх відсутність.

В судовому засіданні представники
позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позов
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на підстав, викладені в
позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про час та місце
повідомлялась належним чином.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - ОСОБА_11 проти позову
заперечувала в повному обсязі,
посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4
як власник майна, користуючись своїм
конституційним правом, подарувала
майно на власний розсуд без порушень
законодавства. Позивачами не наведено
доводів щодо нікчемності договорів та
завданої моральної шкоди.

Треті особи в судове засідання не
з'явились, про час та місце
повідомлялась належним чином.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного висновку.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 14 червня 2012
року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 87 917, 50 грн та витрати на ІТЗ
розгляду справи у сумі 120, 00 грн..
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15
985, 00 грн. (а.с. 6,7).

09 серпня 2012 року був укладений договір
дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7, р. № 2777 за яким дарувальник
передав обдаровуваному у власність
(дар) квартиру за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.
54).

16 жовтня 2012 року державним виконавцем
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції Чикаловим
І.В. було відкрите виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа № 2012/456/2012 виданого 24.07.2012 року
Жовтневим районним судом м. Харкова.

08 листопада 2012 року був укладений
договір дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_6, реєстровий № 2586, за яким
дарувальник передав обдаровуваному у
власність (дар) квартиру за адресою:
АДРЕСА_3 (а.с. 8)

13 листопада 2012 року державним
виконавцем була винесена Постанова про
арешт майна боржника то оголошення
заборони на його відчуження, якою був
накладений арешт на все майно що
належить ОСОБА_3 та заборонено
здійснювати відчуження будь якого
майна, яке належить боржнику (а.с. 13).

Згідно ч.1 ст. 717 ЦК україни, за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст. 718 ЦК ураїни,
дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі.

Частиною 2 ст.719 ЦК України, договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

В силу ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, який здійснює право власності
на власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно ст.. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Конституційні права, свободи та
обов'язки людини і громадянина
визначені розділом ІІ Конституції
України.

Права і свободи людини і громадянина
захищаються судом, в силу ст.. 55
Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 2,3 ст. 215 УК України визначено,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно ч.ч.1,2 ст. 228 ЦК України, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 N 9 надано
роз'яснення. Правочини, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок такі, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження
або незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу -
землею як основним національним
багатством, що перебуває під
особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України (
254к/96-ВР )); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Як встановлено судом, спірні квартири
не є предметом спору у правовідносинах,
які виникли між сторонами. Відповідач
ОСОБА_3, як власник майна, скористалася
визначеними ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного
кодексу України правами,
розпорядилася своїм майном на власний
розсуд та з дотриманням вимог ст.ст. 717 -
719 ЦК України, передала ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, яки прийняла майно на підставі
нотаріально посвідчених договорів.

Сам по собі факт наявності грошового
зобовязання, не позбавляє власника
здійснювати право власності.

Таким чином, суд вважає доводи
позивачів про нікчемність
вищезазначених договорів в силу ст.. 228
ЦК України необґрунтованими. Договори,
які укладені між відповідачами є
оспорюваними, їх недійсність може бути
визнана судом за позовом сторін та
заінтересованих осіб, які вважають, що
договори укладенні з порушення
законодавства. Вимоги про недійсність
правочинів, позивачами не заявлено.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Позивачами не доведено та не надано
доказів в підтвердження доводів щодо
завдання їм моральної шкоди з боку
відповідача ОСОБА_3 з вищезазначених
підстав.

На підставі вищезазначеного, суд
відмовляє в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат здійснюється
судом відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.7,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи
Приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
приватний нотаріус Харківського
нотаріального округу ОСОБА_7 про
застосування наслідків недійсності
нікчемних правочинів та стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
С.О. Рубіжний