Справа № 495/5906/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/5906/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та визначення
перебування і проживання дитини

В С Т А Н О В И В :

11.08.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про розірвання
шлюбу та визначення перебування і
проживання дитини.

Так, позивач просить суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований ВК Шабівської СР за
записом № 23;

- визначити місце перебування та
проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
ОСОБА_2

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13.08.2014 року відкрито провадження по
справі № 495/5906/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
визначення перебування і проживання
дитини. Справу призначено до розгляду.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не
з'явилася, але подала до суду заяву,
згідно з якою заявлені позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить їх
задовольнити та розглянути справу за
її відсутністю.

Відповідач - ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явився, але надав до суду заяву,
згідно якої з позовом ОСОБА_1 згоден та
претензій не має, розгляд справи
просить провести без нього.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності учасників судового
процесу на підставі наявних та
достатніх для розгляду матеріалів
справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
надані докази, суд дійшов до висновку
про законність, правомірність та
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та
визначення перебування і проживання їх
дитини - ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
17.09.2005 року між позивачем - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідачем - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, було зареєстровано шлюб
Виконкомом Шабівської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області, про що зроблено
відповідний актовий запис за № 23, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1 від 17.09.2005 року.

Від шлюбу у сторін народився син -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 20.12.2006 року,
актовий запис за № 574.

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного
кодексу України, шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Такі положення національного
законодавства України відповідають
статті 16 Загальної декларації прав
людини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою
чоловіки і жінки, які досягли
повноліття, мають право без будь-яких
обмежень за ознакою раси,
національності або релігії
одружуватися і засновувати сім'ю. Вони
користуються однаковими правами щодо
одруження під час шлюбу та під час його
розірвання.

За твердженням позивача, спільне
господарство сторонами не ведеться.
Сімейне життя не склалося із-за
постійних сварок. На даний час
позивачка залишила відповідача та мало
з ним спілкується. Фактично сторони не
проживають в одному приміщенні, шлюб є
лише формальним, відсутнє нормальне
спілкування. Відповідач жодних намірів
щодо відновлення стосунків не вживає,
уникає спілкування та при телефонних
розмовах постійно принижує позивачку і
відверто заявляє про відсутність
бажання в подальшому будувати родину
та жити в шлюбі.

Позивач вважає, що надання строку на
примирення не виправить стан шлюбних
відносин, оскільки вказані вище
обставини продовжуються протягом
тривалого часу, а спроби примирення в
минулому не принесли жодних
результатів.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного
кодексу України передбачено право
кожного з подружжя припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104
Сімейного кодексу України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу
(частина третя статті 105 Сімейного
кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110
Сімейного кодексу України, позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення
(стаття 112 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного
кодексу України, документом який
засвідчує факт розірвання шлюбу судом,
є рішення суду про розірвання шлюбу,
яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із
змінами та доповненнями), проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей.

Враховуючи вищевикладені обставини,
норми чинного законодавства та той
факт, що сторони однією сім'єю не
проживають, поновити шлюбно-сімейні
стосунки наміру не мають, подальше
сумісне проживання сторін і збереження
шлюбу є неможливим та суперечить
інтересам сторін та їх дитини, а також з
огляду на те, що відповідач позов
визнав, суд вважає за можливе розірвати
шлюб між сторонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи та було вище зазначено, від
сумісного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_1

За твердженням позивача, на даний час
їх син - ОСОБА_1, проживає та перебуває
на утриманні батька - ОСОБА_2 Щодо місця
проживання сина сторони дійшли
спільної згоди, у зв'язку з чим позивач
і просить суд його визначити.

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного
кодексу України, місце проживання
дитини, яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у
принципі 6 проголошено, що дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків, і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Згідно із ст.3 «Конвенції про права
дитини», прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року
(набрала чинності для України 27.09.1991
року), в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено матеріалами справи та
було вище зазначено, на даний час син
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(який не досяг десяти років), проживає з
батьком. Крім того, сторони - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, дійшли спільної згоди, що їх син
ОСОБА_1, буде проживати з батьком -
ОСОБА_2, що, зокрема, підтверджується
поданою ОСОБА_1 до суду позовною заявою,
та поданими сторонами до суду заявами.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства суд вважає
за можливе визначити місце перебування
та проживання сина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
ОСОБА_1, разом із батьком - ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 21, 24, ч.ч. 3, 4 ст.56, ч.2
ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст. 112, 115, ч.1
ст.160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3,
10, 11, 57-60, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та визначення
перебування і проживання дитини -
задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований
17.09.2005 року Виконкомом Шабівської
сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області, актовий запис за № 23,
свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від
17.09.2005 року.

Визначити місце перебування та
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, за його місцем проживання
за адресою: 67700, АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко