Справа №591/1017/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Прокудіна Н. Г.Номер
провадження 22-ц/788/817/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 31
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В., Ільченко О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Делькар»

на заочне рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 22 січня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Делькар», ОСОБА_5,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Уніка»,

про відшкодування майнової та
моральної шкоди, -

в с т а н о в
и л а:

Заочним рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 22 січня 2014 року, в яке
ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 28 березня 2014 року внесені
виправлення, стягнуто з ТОВ «Делькар»
на користь ОСОБА_4 83874,38 грн. майнової
шкоди та 769,87 грн. на повернення
судового збору та достягнуто на
користь держави судовий збір у сумі 68,87
грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь
ОСОБА_3 2550 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 500
грн. майнової шкоди (франшиза).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1450
грн. витрат на правову допомогу.

Автомобіль «IVECO 35 S13» д.н. НОМЕР_2, після
сплати ТОВ «Делькар» майнової шкоди у
розмірі 83874,38 грн. ОСОБА_4 передати ТОВ
«Делькар».

В апеляційній скарзі ТОВ «Делькар»
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Всі доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що: 1) суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог, так як про передачу автомобіля,
чи залишення його ТОВ «Делькар» після
сплати позивачам певної суми не
заявлялося у позові; 2) судом не
враховані норми чинного законодавства,
а саме ст. 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відносно виплати
матеріального відшкодування у випадку,
якщо транспортний засіб вважається
знищеним, а саме те, що його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди; 3) у
судові засідання суду першої інстанції
не викликався експерт для надання
пояснень по проведеній експертизі; 4) до
участі в справі був безпідставно
допущений представник позивачів
ОСОБА_6, від нього без достатніх
повноважень прийнято уточнену позовну
заяву від 18 жовтня 2013 року; 5)
безпідставно стягнено 500 грн. франшизи
з ОСОБА_5, так як ця сума вже врахована в
суму, яку суд стягнув з ТОВ «Делькар»; 6)
безпідставно стягнено з ПрАТ «СК
«Уніка» моральну шкоду.

У судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_6 заперечував проти
доводів апеляційної скарги, вважав
рішення суду першої інстанції законним
і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції по суті
встановлено, що 05 липня 2012 року близько
04 год. 00 хв. водій ОСОБА_5 перебуваючи у
трудових відносинах з ТОВ «Делькар»,
керуючи автомобілем НОМЕР_1, власником
якого є ТОВ «Делькар», при русі по
автошляху «Київ-Суми-Юнаківка» в
напрямку до м. Суми, на 289 км. даного
автошляху, вчинив порушення п.п. 2.3.б), 11.2
ПДР України, а саме, виїхав на зустрічну
смугу для руху та вчинив зіткнення з
автомобілем «IVECO 35 S13» д.н. НОМЕР_2, під
керуванням позивача ОСОБА_3, що
призвело до механічних ушкоджень
автомобіля позивача.

Постановою Оболонського районного
суду м.Києва від 17 вересня 2012 року
ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України
у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на
користь держави.

У діях водія ОСОБА_3, будь яких порушень
ПДР України внаслідок даної ДТП не
встановлено.

Автомобіль «IVECO 35 S13» д.н. НОМЕР_2,
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3,
зареєстрований за позивачем ОСОБА_4

Висновком судової автотоварознавчої
експертизи № 1156 від 20 вересня 2013 року
встановлено, що вартість
ремонтно-відновлюваних робіт
автомобіля «IVECO 35 S13» д.н. НОМЕР_2 складає
156570,58 грн., вартість матеріального
збитку завданого власнику вказаного
автомобіля, ОСОБА_4 становить - 139764,85
грн., а середня ціна купівлі
ідентичного КТЗ, який був у
користуванні, станом на момент
дослідження з урахуванням строку його
експлуатації становить 133874,38 грн., саме
з останньої суми і виходив суд при
визначенні розміру майнової шкоди
завданої ОСОБА_4, оскільки цей
автомобіль не може використовуватись
за призначенням.

На момент вчинення ДТП 05 липня 2012 року,
цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_5 була застрахована в
страховій компанії «Уніка», яка в
добровільному порядку виплатила
ОСОБА_4 49500 грн. страхового
відшкодування, з урахуванням франшизи.

Суд першої інстанції врахувавши вимоги
абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» дійшов висновку про
необхідність компенсації позивачеві
ОСОБА_4 суми франшизи у повному обсязі в
розмірі - 500 грн. з ОСОБА_5

За таких обставин, залишок майнової
шкоди в сумі 83874,38 грн. (133874,38 грн. - 49500
грн. - 500 грн.) необхідно стягнутити з ТОВ
«Делькар» на користь ОСОБА_4 та після
сплати вказаного розміру майнової
шкоди передати залишки автомобіля «IVECO
35 S13» д.н. НОМЕР_2 ТОВ «Делькар».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної
пригоди, водій автомобіля «IVECO 35 S13» д.н.
НОМЕР_2, ОСОБА_3, отримав тілесні
ушкодження у вигляді «сумісна травма,
забій колінного суглобу, забій
поперекового відділу хребта, значне
порушення статики та ходи, закрита
черепно-мозкова травма», які згідно до
акту судово-медичного дослідження № 170
від 10 липня 2012 року кваліфіковані як
легкі, що підтверджує завдання ОСОБА_3
моральної шкоди. А тому з ПрАТ «СК
«УНІКА» на користь ОСОБА_3 на
відшкодування моральної шкоди
необхідно стягнути 2550 грн.

Згідно квитанції позивачем ОСОБА_3
оплачено 3000 грн. за надану правову
допомогу.

Враховуючи вимоги Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" та фактично
затрачений час адвоката для підготовки
документів у справі і участі в судових
засіданнях, необхідно стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачену суму
витрат пов'язаних з оплатою правової
допомоги адвоката в розмірі 1450 грн.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, тоді як ТОВ «Делькар» на
порушення положень ст. 60 ЦПК України, не
надало належних доказів на
підтвердження своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК
України джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду,оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що спірні правовідносини
регулюються вищевказаними положеннями
закону, а тому доводи апеляційної
скарги з приводу не застосування судом
першої інстанції положення ст. 30 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не впливають на висновки суду,
оскільки положенням цієї статті
регулюються правовідносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів між страховою компанією та
потерпілими особами у випадку настання
страхової події.

Абзацом 3 п. 9 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» №6
від 27 березня 1992 року, з послідуючими
змінами і доповненнями, передбачено, що
постановлюючи рішення про стягнення
на користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватись за призначенням,
але має певну цінність, суд одночасно
повинен обговорити питання про
передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Тому колегія суддів вважає, що
ухвалюючи оскаржуване рішення в
частині передачі автомобіля «IVECO 35 S13»,
д.н. НОМЕР_2, ТОВ «Делькар» після сплати
товариством майнової шкоди у розмірі
83874,38 грн. ОСОБА_4, суд першої інстанції в
повній мірі дотримався чинного
законодавства та діяв у відповідності
до роз'яснень вищенаведеної постанови
пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до п. 17 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про судову
експертизу в кримінальних і цивільних
справах» від 30 травня 1997 року №8, з
послідуючими змінами та доповненнями
при перевірці й оцінці експертного
висновку суд повинен з'ясувати: - чи
було додержано вимоги законодавства
при призначенні та проведенні
експертизи; - чи не було обставин, які
виключали участь експерта у справі; -
компетентність експерта і чи не
вийшов він за межі своїх повноважень; -
достатність поданих експертові
об'єктів дослідження; - повноту
відповідей на порушені питання та їх
відповідність іншим фактичним даним; -
узгодженість між дослідницькою
частиною та підсумковим висновком
експертизи; - обгрунтованість
експертного висновку та його
узгодженість з іншими матеріалами
справи.

Висновок судової автотоварознавчої
експертизи № 1156 від 20 вересня 2013 року,
якому суд першої інстанції дав повну та
всебічну оцінку відповідає вимогам
чинного законодавства, а тому не
викликає сумніву у колегії суддів.

Крім того, колегія суддів враховує, що
ТОВ «Делькар» не заявляло клопотання
про призначення повторної чи
додаткової експертизи у порядку
передбаченому ст. 143 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що до участі в справі був
допущений представник позивачів
ОСОБА_6, який не мав на те повноважень
та, що від нього прийнято уточнену
позовну заяву від 18 жовтня 2013 року, яка
була підписана ним після закінчення
дії договорів з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
мають юридичного значення та не
впливають на висновки суду, оскільки в
матеріалах справи наявні договори про
надання правової допомоги від 07
вересня 2013 року укладені між
позивачами та адвокатом ОСОБА_6
Відповідно до п. 4.1 яких, вони
вважаються укладеними і набирають
чинності з моменту підписання та діють
з 07 вересня 2013 року до 07 грудня 2014 року
(т.2 а.с. 163, 164).

Самі ж позивачі не оспорюють
повноважень (їх відсутність) ОСОБА_6

Пунктом 1.2 вищевказаних договорів,
зокрема, передбачено, що адвокат ОСОБА_6
з однієї сторони та громадяни ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з іншої сторони уклали договір
про надання послуг про складення
позовної заяви, скарг, запитів,
повідомлень, подання позовної заяви до
суду, а також відвідування судових
засідань при розгляді даної цивільної
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

ТОВ «Делькар» в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК
України не довело, яким чином рішення
відносно ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Уніка»
порушує права товариства. ОСОБА_5 та
ПрАТ «СК «Уніка» рішення щодо них не
оскаржують.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Делькар»
відхилити.

Заочне рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -