Ухвала

іменем україни

13 серпня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування збитків за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Луганської області від 12 березня
2014 року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування збитків у розмірі 5 700
грн.

Позов мотивував тим, що 27 серпня 2012 року
між ним та

ОСОБА_4 був укладений усний договір
доручення, за умовами якого він передав
відповідачеві грошові кошти в сумі 5 700
грн, для подальшої передачі
уповноваженому представнику продавця -
торгової організації з оптової та
роздрібної реалізації взуття, і
отримання взуття в кількості 24 пар. За
вказану послугу він зобов'язався
заплатити 60 грн.

Того ж дня ОСОБА_4 повідомив йому в
телефонному режимі, що отримані від
нього грошові кошти він передав
невідомій особі, який представився
продавцем і фактично не передав взуття
відповідачеві.

Оскільки відповідач не виконав умови
договору та не повернув отримані кошти
в добровільному порядку, позивач
звернувся до суду.

Рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від

30 січня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування збитків суму 5 700
грн, судові витрати по справі в розмірі

214,60 грн та 2 000 грн витрат на правову
допомогу.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 12 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
залишено без задоволення.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження передачі грошових
коштів і щодо неналежного виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, тобто не надав письмового
договору доручення.

Даний висновок відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в
письмовій формі належить вчиняти
правочини, зокрема, фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206
цього Кодексу (340 і більше грн).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1000 ЦК
України за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

Статтею 1003 ЦК України передбачено, що у
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному. Дії, які
належить вчинити повіреному, мають
бути правомірними, конкретними та
здійсненними.

Установлено, що 27 серпня 2012 року ОСОБА_3
по усній домовленості доручив ОСОБА_4
передати грошові кошти уповноваженому
представнику продавця - торгової
організації з оптової та роздрібної
реалізації взуття, в обмін на взуття в
кількості 24 пар, яке останній повинен
був передати ОСОБА_3 За вказану послугу
ОСОБА_3 зобов'язався заплатити 60 грн.

З постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від

27 жовтня 2012 року вбачається, що ОСОБА_4
отримував конверт з грошима від ОСОБА_3
для подальшої передачі та отриманий
конверт з грошима він в м. Харкові
передав невідомій особі без отримання
від неї товару (а.с. 17). Встановлені
факти визнані в судовому засіданні
відповідачем.

З огляду на викладене слід дійти
висновку про те, що правовідносини, між
сторонами виникли на підставі договору
доручення на суму 5 700 грн, який в силу
положень ст. 208 ЦК України підлягав
укладенню в письмовій формі та містити
чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального й процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно ч. 1 ст. 337
ЦПК України не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 12 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий
В. С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

І.К. Парінова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська