Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» про відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» про відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
місцевого суду ОСОБА_3
звернувся до апеляційного суду
Дніпропетровської області із
апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2013 року залишено
без руху та надано строк протягом
тридцяти днів з моменту отримання
ухвали для усунення недоліків
апеляційної скарги, зокрема надання
заяви про поновлення строку на
апеляційне оскарження із зазначенням
поважних причин його пропуску.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07 лютого
2014 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
апеляційного провадження у справі за
апеляційною скаргою на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 23 жовтня
2013 року на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК
України.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права, та
просить вирішити питання по суті.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що апелянт не подав
заяви про поновлення строку на
апеляційне оскарження рішення суду
першої інстанції із зазначенням
поважних підстав для поновлення цього
строку.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 09
січня 2014 року до суду першої інстанції
надійшла апеляційна скарга на судове
рішення ОСОБА_3 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 23 жовтня
2013 року (а.с. 41 - 49). В клопотанні про
поновлення процесуального строку,
доданому до апеляційної скарги позивач
зазначив, що не був присутнім в
судовому засіданні 23 жовтня 2013 року, а
копію оскаржуваного рішення отримав
поштою.

Згідно довідки Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2013 року
представники сторін у вказаній справі
не з'явились (а.с. 38).

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 222 ЦПК України особам,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні, копії
повного судового рішення надсилаються
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення протягом двох днів з дня
його складання або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо в суді.

Зазначені вимоги закону місцевим судом
не дотримано, оскільки в матеріалах
справи наявний лише супровідний лист
від 23 жовтня 2013 року про направлення
сторонам судового рішення, що не є
належним виконанням вимог ч. 3 ст. 222 ЦПК
України.

На виконання вимог ухвали апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
січня 2014 року скаржник надав заяву про
поновлення строку на апеляційне
оскарження, в якій зазначив, що з 23
жовтня 2013 року по 14 листопада
2013 року перебував на лікуванні в
стаціонарному відділенні, що
підтвердив копією епікризу (а.с. 56).

Проте суд апеляційної інстанції на
вказане уваги не звернув та не врахував
наявності у скаржника поважної причини
для пропуску процесуального строку.
Крім того, вказуючи на неможливість
встановлення дати подання апеляційної
скарги згідно штемпеля на конверті,
апеляційний суд не врахував вимог ст. 129
Конституції України, згідно якої
однією з основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду, а відповідно до ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод таке
конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими. Отже,
встановивши наявність суперечливих
обставин при вирішенні питання про
поновлення процесуального строку, суд
мав надати перевагу доказам, які дають
підстави для поновлення цього строку.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду про відмову у відкритті
апеляційного провадження не є такою, що
постановлена із дотриманням норм
процесуального права, тому відповідно
до вимог п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України
підлягає скасуванню з передачею справи
до суду апеляційної інстанції для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Керуючись статтями 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07 лютого
2014 року скасувати, справу передати до
суду апеляційної інстанції для
відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська