№
Малиновський районний суд м.
головуючого судді - Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря - Борисової
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
Позивачі звернулися до суду з позовною
заявою, уточнивши яку просять визнати
дійсним договір міни № 4488, укладений
між ними та відповідачами на Одеській
товарній біржі, та визнати за ними
право власності на ? частини квартиру
Малиновський районний суд м. Одеси
своєю ухвалою від 11.08.2014 року залишив
без розгляду позовні вимоги ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору, ОСОБА_4, про
визнання договору міни дійсним та
визнання права власності.
11.08.2014 року позивач ОСОБА_1 подала до
суду уточнену позовну заяву, в якій
просить визнати дійсним договір міни №
4488 від 05.09.1994 року, укладений з
відповідачами на Одеській товарній
біржі, на підставі якого вона набула
право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Позов обґрунтований такими
обставинами. Зазначений договір був
укладений на Одеській товарній біржі.
На час укладення договору не існувало
законодавчих обмежень на здійснення
такого правочину біржами. Між
позивачем, в інтересах якої діяла матір
позивача ОСОБА_5, та відповідачами було
досягнуто домовленість про всі істотні
умови угоди і відбулося повне
виконання договору. У подальшому
укладений договір був зареєстрований в
Одеському міжміському бюро технічної
інвентаризації та видано реєстраційне
посвідчення на квартиру АДРЕСА_1, яким
було помилково зареєстровано право
власності на цю квартиру за ОСОБА_5. З
моменту придбання квартири і до цього
часу позивач проживає у зазначеній
квартирі, зареєстрована в ній,
регулярно сплачує за комунальні
послуги. Відповідачі будь-яких
претензій не пред'являли та прийняли у
власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2.
На цей час відсутність нотаріального
посвідчення укладеного договору міни
не дає позивачу можливості
розпорядитися належною їй квартирою на
свій розсуд. При зверненні до
нотаріальної контори та до державного
реєстратора із приводу відчуження цієї
квартири позивачу було рекомендовано
звернутися до суду.
У судове засідання представник
позивача не з'явилася, однак подала
заяву, в якій позовні вимоги підтримала
в повному обсязі та просила розглядати
справу за її відсутністю, проти
заочного розгляду справи не
Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
розгляду справи, про причини неявки
суду не повідомили, заяву про розгляд
справи за їх відсутністю не надали.
Треті особи у судове засідання не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Зі згоди представника позивача,
викладеної в письмовій заяві, суд
ухвалює заочне рішення на підставі
наявних в матеріалах справи доказів, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши письмові докази у справі,
дослідивши матеріали справи, вивчивши
нормативно-правові акти, які регулюють
спірні правовідносини, суд вважає, що
позовні вимоги належить задовольнити,
зважаючи на такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні,
05.09.1994 року між ОСОБА_5, яка діяла в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_1, та, з
іншого боку, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, було
укладено договір міни. За умовами цього
договору ОСОБА_5, яка діяла в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_1, передала, а
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прийняли у власність
квартиру АДРЕСА_2, у той час як ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 передали, а ОСОБА_5, діючи в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_1,
прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1.

Зазначений договір купівлі-продажу
квартири відповідно до вимог,
передбачених ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу», був зареєстрований на
Одеській товарній біржі в «Журналі
реєстрації договорів по об'єктам
нерухомості», за № 4488 від 05.09.1994 року.

31.10.1994 року право власності на
зазначену квартиру всупереч умовам
договору було зареєстровано Одеським
міжміським бюро технічної
інвентаризації за ОСОБА_5, а не ОСОБА_1,
яка виступала набувачем за договором
(реєстраційний запис № 146, книга № 96 пр,
стор. 167).

Право власності на квартиру АДРЕСА_2
12.09.1994 року було зареєстровано Одеським
міжміським бюро технічної
інвентаризації за ОСОБА_2 і ОСОБА_3
(реєстраційний запис № 177, книга № 96 пр,
стор. 78)..

У подальшому ОСОБА_2 і ОСОБА_3 продали
квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу № 2002-029К4 від
15.02.2002 року. 17.04.2002 року ОСОБА_7
подарувала зазначену квартиру ОСОБА_4.

Оскільки спірні відносини між
сторонами виникли у 1994 році, то
враховуючи положення п. 4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України, до
них належить застосувати положення ЦК
УРСР 1963 року, чинного на час їх
виникнення.

Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР 1963 року за
договором міни між сторонами
здійснюється обмін одного майна на
інше. Кожний з учасників міни
вважається продавцем того майна, яке
він дає в обмін, і покупцем того майна,
яке він отримує.

Згідно зі ст. 242 ЦК УРСР 1963 року до
договору міни застосовуються
відповідні правила про договір
купівлі-продажу, якщо інше не витікає з
сутності відносин сторін. У зв'язку з
цим вимоги ЦК УРСР 1963 року щодо форми
договору купівлі-продажу житлового
будинку, передбачені ст. 227 ЦК УРСР 1963
року, так само підлягають застосуванню
щодо договору міни житлового будинку.

Так, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією із сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була
чинною станом на 05.09.1994 року, тобто на
дату укладення договору, передбачала,
що угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.
Право власності на зазначену квартиру
АДРЕСА_1 було зареєстровано відповідно
до чинної на той момент Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР від
31.01.1966 року.

Судом встановлено, що позивач проживає
у спірній квартирі по теперішній час.
Сторонами договору було досягнуто
згоди щодо всіх істотних умов, умови
договору були повністю виконані
сторонами. Разом із тим, угоди, укладені
на біржі, не прирівняні до нотаріально
посвідчених, а тільки підлягають
подальшому нотаріальному посвідченню,
відповідачі ж ухилилися від
нотаріального оформлення угоди. У
зв'язку з цим суд застосовує правову
конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання
факту дійсності договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо
одна із сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
законними, обґрунтованими та мають
бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 47, 227, 241, 242 ЦК УРСР , ст.
15 Закону України «Про товарну біржу»,
ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
міни дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір міни квартири
АДРЕСА_1, укладений 05 вересня 1994 року на
Одеській товарній біржі за № 4488, між
ОСОБА_5, яка діяла в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_1, та, з іншого
боку, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, на підставі якого
ОСОБА_1 набула право власності на
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
трьох кімнат, житловою площею 47,4 кв. м, у
тому числі кімната 19,1 кв. м, кімната 14,1
кв. м, кімната 14,2 кв. м, кухні 6,0 кв. м,
вбиральні 3,2 кв. м, коридору 4,7 кв. м,
балкону 1,0 кв. м, лоджії 1,9 кв. м.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду до
апеляційного суду Одеської області
через Малиновський районний суд м.
Одеси, яка подається протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні, з
дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя :
Ю.В. Тополева