Справа №587/473/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Черних О. М.Номер
провадження 22-ц/788/1517/14 Суддя-доповідач -
Семеній Лідія. Іванівна. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк»

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 17 липня 2014 року

у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3

про звернення стягнення на предмет
іпотеки та усунення перешкод у
здійсненні права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 17 липня 2014 року у
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
суд безпідставно застосував до спірних
правовідносин Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014
року №1304-VII, оскільки його положення
стосуються стадії виконавчого
провадження. Крім того, позивачка не
довела, що у її власності не
знаходиться інше нерухоме майно.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, але в
судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що 20.09.2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №SUN1GK00000203, за умовами
якого банк надав позичальниці 19900
доларів США на придбання будинку під
11,04 % річних та зобов'язанням повернути
кредитні кошти і сплатити плату за
кредит у порядку та на умовах,
зазначених у договорі, не пізніше 19.09.2027
року (а.с.19-21).

21.09.2007 року між сторонами укладено
також договір іпотеки, предметом якого
є будинок загальною площею 57,1 кв.м,
розташований АДРЕСА_1, який належить
ОСОБА_3 (а.с. 22-24).

ОСОБА_3 свої зобов'язання перед банком
належним чином не виконала, у зв'язку з
чим виникла заборгованість, яка станом
на 12.02.2014 року склала 17973,52 доларів США
(а.с.9-14).

26.12.2013 року банком направлено ОСОБА_3
вимогу про повернення кредиту в
повному обсязі разом з нарахованими
процентами, комісією та штрафними
санкціями, а також попереджено, що в
разі невиконання або неналежного
виконання своїх зобов'язань вона має
добровільно звільнити нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки (а.с. 16), проте
відповідачка житло добровільно не
звільняє.

Вказані обставини вірно встановлені
місцевим судом на підставі належним
чином досліджених та оцінених
письмових доказів, що містяться в
матеріалах справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про невиконання боржницею
взятих на себе зобов'язань. При цьому
правильно застосував вимоги Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року, норми
якого розповсюджуються на спірні
правовідносини, й обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог,
зазначивши, що вимоги про стягнення
суми кредитної заборгованості банком
не заявлялися, а обставини, які
виключають застосування цього закону
до спірних правовідносин, банком не
доведені.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Так, 07.06.2014 року набрав чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року.

Пунктом 1 ч.1 цього Закону передбачено,
що протягом його дії:

- не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст.4 Закону
України "Про заставу" та/або предметом
іпотеки згідно із ст.5 Закону України
"Про іпотеку", якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

З матеріалів справи вбачається, що
будинок АДРЕСА_1, наданий в
забезпечення кредиту в іноземній
валюті, використовується
відповідачкою та її дочкою як місце
свого постійного проживання. Іншого
житла ОСОБА_3 не має. Загальна площа
будинку складає 57,1 кв.м і не перевищує
передбачений законом розмір. Він
знаходиться на території України, яка
не визнана тимчасово окупованою
відповідно до Закону України «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України». Відповідачка згоди
на відчуження іпотечного майна не
давала, вона не є особою, на яку
поширюється дія Закону України "Про
засади запобігання і протидії
корупції".

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду про обов'язок
позивача доводити наявність будь-яких
обставин, що виключають застосування
вказаного вище закону, зокрема про
наявність у відповідачки іншого житла,
ніж те яке знаходиться в іпотеці, яке,
власне, вона і придбала за кредитні
кошти.

З цих підстав доводи апеляційної
скарги стосовно неповного з'ясування
судом обставин справи щодо наявності у
відповідачки іншого житла не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються матеріалами справи
(а.с.25, 30, 45), а інших доказів на
спростування цих висновків суду банк
не надав, клопотань про їх витребування
не заявляв.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції також
не спростовують.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно вирішив спір щодо
правовідносин, які виникли між
сторонами та обґрунтовано відмовив у
задоволенні вимог банку.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 17 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -