У х в а л а

18 серпня 2014 року м.
КиївКолегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Горелкіної Н.А.

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Парінової І.К.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 квітня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, публічного акціонерного
товариства «Інноваційно-промисловий
банк», третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання недійсної
згоди, визнання недійсним і скасування
запису в реєстрі, визнання недійсним
договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом,
предмет якого змінила в ході розгляду
справи та просила визнати недійсною
згоду позивача від 25 лютого 2008
року на передачу в іпотеку ВАТ
«Інпромбанк» квартири за адресою
АДРЕСА_1, підпис на якій посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5; визнати
недійсним і скасувати запис № 2044 в
реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій за 2008 рік приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
засвідчення справжності підпису
ОСОБА_3 від 25 лютого 2008 року на
заяві про передачу в іпотеку квартири
за адресою АДРЕСА_1; визнати недійсним
договір іпотеки, укладений 25 лютого 2008
року між ВАТ «Інноваційно-промисловий
банк» та ОСОБА_4

Позов мотивовано тим, що з початку 1996
року позивач разом зі ОСОБА_4 спільно
проживали однією сім`єю, що встановлено
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 грудня 2011 року.
24 вересня 2003 року позивач разом з
відповідачем ОСОБА_4 за спільні кошти
придбали квартиру, право власності на
яку, на підставі рішення суду від 7
травня 2012 року, визнано за позивачем.
Таким чином, з 24 вересня 2003 року
до 7 травня 2012 року квартира
знаходилась у спільній власності
позивача і відповідача ОСОБА_4 12
березня 2013 року позивач намагалась
зареєструвати своє право власності на
квартиру, але дізналась про те, що 25
лютого 2008 року квартира передана
ОСОБА_4 в іпотеку ПАТ
«Інноваційно-промисловий банк» без її
згоди. Приватним нотаріусом ОСОБА_5
було посвідчено заяву, якою нібито
позивач надала згоду відповідачу
ОСОБА_4 на передачу спірної квартири в
іпотеку банку. Разом з тим, такої згоди
позивач не давала і заяву не
підписувала. Також позивач посилалася
на те, що під час знаходження в банку,
внаслідок поганого зору, вона не бачила
жодного нотаріуса і жодний нотаріус не
роз'яснив їй змісту правочинів. Позивач
має дуже поганий зір і нічого не бачить
без окулярів, і саме тому при
підписанні відповідачем ОСОБА_4
кредитного договору, оскільки в банку
вона знаходилась без окулярів, вона не
бачила тексту документів, які
підписувала, а вважала, що на підставі
слів ОСОБА_4 підписує лише документи
стосовно дозволу на отримання кредиту.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
19 березня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 квітня 2013 року
ОСОБА_3 відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою на вказані рішення судів
першої та апеляційної інстанції з
підстав, передбачених п.5 ч.4 ст.328
ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд даного рішення
суду касаційної інстанції в порядку,
визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК
України.

В обґрунтування заяви позивач
посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема ст.ст. 8, 60,
65, 74 СК України, ст.ст. 368, 369, 578 ЦК
України, ст. 6 Закону України «Про
нотаріат», що в свою чергу, потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Дослідивши подані заявником
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року, про
перегляд якої ставиться питання, та
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 червня 2013 року
у справі про визнання майна спільною
сумісною власністю та поділ майна,
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 травня 2011 року
у справі про визнання права власності
та визнання недійсним договору
іпотеки, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 липня 2012 року у справі про
визнання договору іпотеки недійсним,
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 березня 2011
року у справі про визнання договору
іпотеки недійсним, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 грудня 2011 року у справі про
визнання договору іпотеки та змін і
доповнень до нього недійсними, ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року у справі про
визнання недійсним договору іпотеки
нерухомого майна.

Зі змісту поданих копій рішень суду
касаційної інстанції, на які
посилається заявник в обґрунтування
заяви не вбачається наявність
неоднакового застосування судом норм
матеріального права у правовідносинах,
подібних, вирішеним у даній цивільній
справі.

Під подібними правовідносинами слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин з метою з`ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

В даному випадку, зі змісту
зазначених вище рішень, не вбачається
тотожність підстав позову та фактичних
обставин, встановлених судом у інших
справах, ніж встановлені у даному
спорі.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, публічного акціонерного
товариства «Інноваційно-промисловий
банк», третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання недійсної
згоди, визнання недійсним і скасування
запису в реєстрі, визнання недійсним
договору іпотеки, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року до
провадження Верховного Суду України -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкінасудді Т.П.
Дербенцева І.К. Парінова О.В.
Умнова І.М. Фаловська