АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6321/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Лук'яненко Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я
особа: Служба у справах дітей
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації про
припинення права власності на частку в
спільному майні, визнання права
власності, визначення порядку
користування квартирою та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
3-я особа: особа Служба у справах дітей
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації про
припинення права власності в спільному
майні та виплати компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 рокуОСОБА_1 звернувся в суд
із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просив
припинити право спільної часткової
власності ОСОБА_2 на 1/100 частку у
спільній частковій власності квартири
АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 18 жовтня 2006 року, видане Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
МО України, згідно розпорядження
(наказу) № 1753 від 18 жовтня 2006 року, із
виплатою ОСОБА_2 з депозиту суду,
внесених ним попередньо 7963 грн.;
визнати за ним право власності на 1/100
частку квартири АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_2, визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
виділити йому в користування кімнату
№? 6 на плані технічного паспорта
площею 12,3 кв.м., a житлові кімнати №?7 на
плані технічного паспорта площею 12,3
кв.м. та №? 8 на плані технічного
паспорта площею 17,2 кв. м. виділити в
спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, у спільному користуванні усіх
спільних власників залишити кухню № 5
на плані технічного паспорта площею 8,2
кв.м., коридорів № 1 на плані технічного
паспорта площею 9,5 та № 2 на плані
технічного паспорта площею 3,8 кв.м.,
вбиральні № 4 на плані технічного
паспорта площею 1,2 кв.м., ванної кімнати
№ 3 на плані технічного паспорта площею
2,9 кв.м., лоджією 9.2 кв.м

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
квартира є річчю неподільною та 1/4
частина квартири не може бути
виділеною йому в натурі, спільне
користування квартирою є неможливим, а
припинення права власності
відповідача ОСОБА_2 на належну їй 1/100
частину цієї квартири не завдасть
значної шкоди інтересам співвласника
та членам її сім'ї.

У лютому 2013 року ОСОБА_2 також
звернулася із позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просила
припинити право власності ОСОБА_1 на
частку ј частку в спільному майні:
квартирі АДРЕСА_1 з виплатою йому
компенсації в розмірі 199 075 грн. та
визнати право власності на цю частку за
нею.

В мотивування вимог посилалася на те,
що відсутня можливість добровільного
вирішення спірного питання, а тому
просила про постановлення рішення на
підставі ст. 365 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 24 березня 2014 року - у
задоволенні первісного позову -
відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на ј
частку в спільному майні : квартирі
АДРЕСА_1, загальною площею квартири 72
кв.м, яка належала ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 18 жовтня 2006 року виданого Київським
квартиро - експлуатаційним управлінням
MО України згідно розпорядження
(наказу) № 1753, з виплатою йому грошової
компенсації 199 075 грн., які внесені на
депозит суду .

Визнано право власності на ј частку в
квартирі АДРЕСА_1, загальна площа
квартири 72 кв.м, яка належала ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 18 жовтня 2006 року виданого
Київським квартиро - експлуатаційним
управлінням МО України згідно
розпорядження (наказу) № 1753, за ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 1 973 грн. 25 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати його та ухвалити нове про
задоволення його позову та про відмову
у задоволенні зустрічного в повному
обсязі, посилаючись на те, що суд
ухвалив його з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Вказує на те, що встановивши, що він
проживає за адресою АДРЕСА_2 та
наявність у нього іншої сім'ї, районний
суд, задовольняючи зустрічний позо,в не
навів у рішенні висновків щодо
наявності визначених ст.365 ЦК України
підстав припинення права власності
на спільне майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник скаргу підтримали.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Вирішуючи спір між сторонами, суд
виходив з наявності підстав для
припинення права власності на ј
частину майна ОСОБА_1 у спільній
частковій власності на квартиру,
оскільки вона є незначною.

Проте, з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з'ясувавши
дійсні обставини спору, не перевіривши
доводи і заперечення сторін та без
належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право
власності на житло від 18 жовтня 2006 року
належить на праві власності по 1/4
кожному - ОСОБА_1, ОСОБА_2, її сину від
першого шлюбу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх
спільному сину - ОСОБА_3 ( а.с.35 ).

Квартира є трикімнатною, загальною
площею - 72 кв.м. та житловою площею - 41.8
кв.м., складається з трьох ізольованих
кімнат розмірами: 17,2, 12,3, 12,3, кухні 8.2,
коридорів 9,5 та 3,8, вбиральної 1,2, ванної
кімнати 2,9, лоджіями 9,2 кв. м. (а.с.5, 37-39 ).

Згідно ст.319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Питання - чи є частка незначною,
підлягає вирішенню судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи. Висновок про
істотність шкоди, яка може бути завдана
співвласнику, також робиться в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Так, з матеріалів справи убачається, що
частка ОСОБА_1 складає јчастину та
становить 10,45 м.кв. і дорівнює частці
інших співвласників, а тому колегія
суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що частка
ОСОБА_1 є незначною.

Окрім того, відповідач немає іншого
житла, яке б належало йому на праві
власності, а за умови вимог ст. 365 ЦК
України відсутність у нього іншого
помешкання не виключає нанесення йому
істотної шкоди.

Факт встановлення законом підстав для
позбавлення права власності не є
достатнім для обґрунтування втручання
в право власності.

Слід враховувати і те, що для
припинення права власності на частку у
майні необхідно дотримуватися
обґрунтованої пропорційності між
переслідуваною метою та позбавленням
особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено
її власності лише на умовах,
передбачених законом, виходячи з вимог
розумності та справедливості.

Доводи ОСОБА_2, покладені у основу її
позову щодо неможливості проживання
дітей з батьком не може позбавити
особу права власності на житло, частка
якої є значною.

Наявність у батьків ОСОБА_1 приватного
будинку у м. Бориспіль не є підставою
для задоволення позову, оскільки
ОСОБА_2 не надано доказів того, що він є
його власником чи співвласником цього
будинку.

Апеляційна інстанція також враховує ту
обставину, що ОСОБА_1 відмовляється від
компенсації вартості частки у
спільному майні, що в розрізі вимог ст.
365 ЦК України позбавляє суд можливості
припинити його право власності на
частину квартири.

Мотивуючи відмову у задоволенні
первісного позову ОСОБА_1, колегія
виходить з наступного

Виходячи з положень ст..21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом.

Ідея спільної часткової власності в
тому і полягає, що майно належить усім
співвласникам одночасно. Тому,
зменшення майна внаслідок припинення
права власності на нього тягне за собою
наслідки щодо всіх співвласників, а не
одного чи кількох із них.

Згідно з нормою ст. 357 ЦК частки у праві
спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Так, ОСОБА_1 у своєму позові ставить
питання про припинення права спільної
часткової власності ОСОБА_2 на 1/100
частку у спільній частковій власності.

Проте, така вимога задоволенню не
підлягає, оскільки кожен учасник
спільної часткової власності володіє
не часткою майна в натурі, а часткою в
праві власності на спільне майно в
цілому.

А тому припинення права власності
ОСОБА_2 на 1/100 частки і визнання за
ОСОБА_1 права власності на цю частку
порушить не тільки її право власності,
а і інших співвласників, оскільки
частка всіх співвласників зменшиться з
10,45 кв.м. на 9,8 кв.м.

Крім того, ОСОБА_2 відмовляється від
компенсації 1/100 частки, що свідчить про
неможливість задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_1 з підстав, викладених у
його позовній заяві.

Таким чином, колегія суддів з
урахуванням наданих суду доказів
приходить до висновку про те, що
правовий режим спільної часткової
власності враховує інтереси всіх її
учасників і забороняє обмеження прав
одних учасників за рахунок інших.

Щодо вимог про визначення порядку
користування квартирою, то вони також
не підлягають задоволенню, оскільки є
частково похідними від попередніх
вимог, а частково від відсутності
належних доказів про те, що ОСОБА_2
чинить перешкоди у користуванні
квартирою та місцями загального
користування.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позовів.

Керуючись 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я
особа: Служба у справах дітей
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації про
припинення права власності на частку в
спільному майні, визнання права
власності, визначення порядку
користування квартирою - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
3-я особа: особа Служба у справах дітей
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації про
припинення права власності в спільному
майні та виплати компенсації -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді