Справа № 454/331/14
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/4630/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю:
представника відповідача ОСОБА_2-
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 16 травня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 16 травня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4
до ОСОБА_2, з участю третьої особи -
Скоморохівської сільської ради
Сокальського району, про визнання
недійсним заповіту та застосування
наслідків недійсного правочину.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4.

В апеляцій скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що заповіт ОСОБА_5 від 28.12.2001
року складений з порушенням вимог щодо
його посвідчення, а отже є нікчемним
правочином, оскільки в матеріалах
справи міститься довідка, видана
виконкомом Скоморохівської сільської
ради від 21.10.2013 року №720, згідно з якою
обов'язки по вчиненню нотаріальних дій
на ОСОБА_6 не покладались. Крім того
зазначає, що ОСОБА_5 була неписьменною,
а тому вважає, що оспорюваний заповіт
нею не підписувався.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_4, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Районним судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 роки померла
ОСОБА_5

Після смерті спадкодавця залишилося
спадкове майно: житловий будинок по
АДРЕСА_1 та земельний пай.

28.12.2001 року спадкодавцем було складено
заповіт на користь ОСОБА_2, який
посвідчений виконуючим обов'язки
секретаря виконкому Скоморохівської
сільської ради ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що
оскільки позивач у встановлений
законом строк не прийняла спадщини
після смерті ОСОБА_5, то її право на
спадкування за законом жодним чином не
порушено, а тому позовні вимоги є
безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
Української РСР часом відкриття
спадщини визнається день смерті
спадкодавця, а при оголошенні його
померлим - день, зазначений в статті
21 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
то саме цей день є днем відкриття
спадщини після її смерті.

Згідно із ст.524 ЦК Української РСР 1963
року, який був чинним на момент
відкриття спадщини внаслідок смерті
ОСОБА_5, спадкоємство здійснюється за
заповітом і за законом.

28.12.2001 року ОСОБА_5 було складено
заповіт на користь ОСОБА_2

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при
спадкуванні за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти,
дружина і батьки померлого. Онуки і
правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом, якщо на час відкриття спадщини
немає в живих того з їх батьків, хто був
би спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка б належала при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

Відтак, позивач належать до
спадкоємців першої черги за законом
після смерті своєї матері ОСОБА_5

Частиною 1 ст.548 ЦК УРСР визначено, що
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 Цивільного кодексу
Української РСР визначається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини. Особи, для яких право
спадкоємства виникає лише у випадку
неприйняття спадщини іншими
спадкоємцями, можуть заявити про свою
згоду прийняти спадщину протягом
строку, що залишився для прийняття
спадщини. Якщо строк, що залишився,
менше трьох місяців, він продовжується
до трьох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.550 Цивільного
кодексу Української РСР строк для
прийняття спадщини, встановлений
статтею 549 цього Кодексу, може бути
продовжений судом, якщо він визнає
причини пропуску строку поважними.
Спадщина може бути прийнята після
закінчення зазначеного строку і без
звернення до суду при наявності згоди
на це всіх інших спадкоємців, які
прийняли спадщину.

Відповідно до ч.2 ст. 553 Цивільного
кодексу Української РСР спадкоємець за
законом або за заповітом вправі
відмовитись від спадщини протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.
Вважається, що відмовився від спадщини
також той спадкоємець, який не вчинив
жодної з дій, що свідчать про
прийняття спадщини.

Оскільки позивач у визначений законом
строк не вчинила жодної з дій, що
свідчать про прийняття нею спадщини
після смерті ОСОБА_5, а тому слід
вважати, що вона відмовилася від
спадщини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно роз'яснень, наданих у п.11
постанови Пленуму Верховного суду
України від 18.12.2009 року №14 «Про судове
рішення у цивільній справі», оскільки
правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК),
то суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач є відповідальним за
це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року в
справі №1-10/2004 Конституційний суд
України визначив, що поняття
«охоронюваний законом інтерес», що
вживається в частині першій статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам.

На думку судової колегії, враховуючи
те, що ОСОБА_4 не прийняла спадщини
після смерті своєї матері ОСОБА_5, то
висновки суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні її позову є
правильними, так як будь - які її
законні права не порушені.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 16 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: