Справа № 1326/3554/12
Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин
Провадження № 22-ц/783/4819/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А.. Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача ОСОБА_3
- ОСОБА_4, представника відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,
представника Франківського відділу
ДВС Львівського міського управління
юстиції - Шпунт Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 14 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4, який
діє в інтересах ОСОБА_3 на підставі
довіреності, до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7,
треті особи - державний нотаріус П'ятої
Львівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_11, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, Франківський відділ ДВС
Львіцвського міського управління
юстиції, ПАТ «ВТБ Банк», про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу, -

встановила:

рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 14 травня 2014 року
вищевказаний позов задоволено. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 19 серпня 2010
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
за реєстровим № 2611, зареєстрованого в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» 20 серпня 2010 року.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу цієї ж квартири від
03.11.2011 року укладений між ОСОБА_10 та
ОСОБА_7, посвідчений Державним
нотаріусом П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_11 за
реєстровим № 3-3812, зареєстрованого в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 04.11.2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_3 по 35 грн. 76 коп. судових
витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_5, просить його скасувати й
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволені вимог, посилаючись на те, що
таке прийняте в порушення норм
матеріального та процесуального права,
судом не повно з'ясовані усі фактичні
обставини, що мають значення для
справи. Так, зокрема, апелянт зазначає,
що при укладені договору
купівлі-продажу між нею та ОСОБА_10 19
серпня 2010 року заборон продажу чи
арештів щодо спірної квартири не було,
що підтверджується витягами з єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та з Державного
реєстру обтяжень нерухомого майна. Про
те, що на квартиру, яка є предметом
договорів купівлі-продажу, накладено
арешт, вона взнала при пред'явлені
покупцем ОСОБА_10 у вересні 2010 року
позову про виключення майна з опису й
арешту. Такий позов було задоволено.
Відтак вимоги позивача щодо визнання
договорів недійсними у зв'язку з
обманом не підлягали до задоволення,
оскільки з її сторони не було вчинено
дій або бездіяльності направлених на
введення покупців в оману щодо
обставин, які б вплинули на вчинення
зазначених правочинів. Крім того,
апелянт посилається на те, що позивач
не був стороною оспорюваних
правочинів, як і самого обману.

Відповідач ОСОБА_10, треті особи -
державний нотаріус П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори
Кірілова Т.М., приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, Франківський відділ ДВС
Львіцвського міського управління
юстиції, ПАТ «ВТБ Банк» у судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - представника відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на
підтримання апеляційної скарги,
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
та представника Франківського відділу
ДВС Львівського міського управління
юстиції - Шпунт Р.Б. на заперечення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
та обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і позовних вимог, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги позивача та
визнаючи укладені договори
купівлі-продажу недійсними, районний
суд виходив з того, що спірні договори
були укладені під впливом обману,
оскільки відповідачка ОСОБА_5 на момент
відчуження квартири не повідомила
шляхом замовчування покупця та
приватного нотаріуса про накладений
ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 05.08.2010 року арешту на
квартиру.

Однак з таким висновком колегія суддів
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення
районного суду не відповідає.

Встановлено, що вбачається з
матеріалів справи № 2-3172/10 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором позики,
який надійшов до Залізничного
районного суду м. Львова 08 липня 2010
року, провадження у справі за цим
позовом було відкрито 05 серпня 2010 року
і справа до розгляду була призначена на
30 вересня 2010 року (а.с.16).

В той же день позивачем було подано
заяву до суду про забезпечення позову в
цій справі шляхом накладення арешту на
квартири ОСОБА_5, зокрема - квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.16-18 справи № 2-3172/10).

Ухвалою судді Залізничного районного
суду м. Львова від 05 серпня 2010 року
заява ОСОБА_3 була задоволена частково
та вжито заходів для забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.21 справи № 2-3172/10).

Як вбачається з матеріалів справи
ухвала про забезпечення позову від
05.08.2010 р. була винесена у відсутності
ОСОБА_5 та копія такої ухвали останній
не направлялась.

12 серпня 2010 року представник позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся із заявою до
Франківського відділу ДВС Львівського
міського управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження на
підставі ухвали суду про забезпечення
позову (а.с.35 справи № 2-3172/10).

Відповідно до постанови державного
виконавця Франківського відділу ДВС
Львівського міського управління
юстиції виконавче провадження з
виконання вказаної вище ухвали про
забезпечення позову було відкрите 16
серпня 2010 року (а.с.8), а постанова про
закінчення виконавчого провадження
була винесена 29 жовтня 2010 року (а.с.9).

У матеріалах справи № 2-3172/10, на аркуші
36, мається клопотання до Залізничного
районного суду м. Львова представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, яке датоване 14 жовтня
2010 року, про надання можливості
ознайомитись з матеріалами цієї
справи, оскільки 12 жовтня 2010 року стало
відомо про слухання справи за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, а будь-яких
повідомлень від суду до відповідачки
не надходило.

На зазначеному вище клопотанні мається
відмітка про те, що представник ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 ознайомилась з матеріалами
справи та отримала копію ухвали про
забезпечення позову.

Діяла ОСОБА_6 як представник
відповідачки на підставі довіреності,
яка була видана 29 вересня 2010 року (а.с.31
справи № 2-3172/10).

Як вбачається з цих же матеріалів
справи представник відповідачки
оскаржила ухвалу про забезпечення
позову 18 жовтня 2010 року з посиланням на
те, що про таку дізналась лише 12 жовтня
2010 року.

Відтак, матеріали цивільної справи №
2-3172/10 свідчать про те, що про ухвалу
Залізничного районного суду м. Львова
від 05 серпня 2010 року, якою було вжито
заходів для забезпечення позову шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за договором
позики, ОСОБА_5 взнала лише 12 жовтня 2010
року.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 29 жовтня 2010 року
задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5,
Франківського відділу ДВС Львівського
МУЮ про виключення майна з опису й
арешту, виключено з опису та звільнено
з під-арешту квартиру АДРЕСА_1 (а.с.112, 113).

Згідно зі ст. 655 ЦК, за договором
купівлі-продажу, одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

З договору купівлі-продажу квартири,
укладеного 19 серпня 2010 року та який
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 і зареєстрованого 20
серпня 2010 р. в електронному Реєстрі
прав власності на нерухоме майно за №
2611, слідує, що ОСОБА_5 продала ОСОБА_10 а
остання купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.43).

Як вбачається з витягу з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, виданий 19 серпня 2010
року о 11:57:46 на запит нотаріуса при
укладені вказаного договору, заборони
на відчуження спірної квартири не було
(а.с.44)

Згідно договору купівлі-продажу від 03
листопада 2011 року, що посвідчений
державним нотаріусом п'ятої Львівської
державної нотаріальної контори
Кіріловою Т.М., зареєстрованого в
реєстрі за № 3-3812 та зареєстрованого в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 04.11.2011 року слідує, що
ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_7 купив у неї
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16).

Таким чином встановлено, що позивач не
був стороною оспорюваних ним
правочинів та не був власником чи
співвласником спірної квартири.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в обману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце,
якщо сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або якщо вона
замовчує їх існування.

Отже, підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до зазначеної
норми, є пред'явлення позову стороною
правочину та введення однією стороною
іншої сторони правочину в обман щодо
обставин, які мають істотне значення.

Зазначене дає підстави для висновку, що
обман може стосуватись тільки
обставин, що мають істотне значення,
тобто природи правочину, прав та
обов'язків сторін, властивостей і
якості речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Обман може
виражатись в активних та пасивних діях
недобросовісної сторони правочину.

Однак зазначеного районний суд при
розгляді справи не врахував.

Крім того, будь-яких доказів про те, що
воля покупців квартири відбувалась у
спірних договорах не вільно, а
вимушено, під впливом недобросовісних
дій продавця, зокрема ОСОБА_5, в справі
немає, а позивачем не представлено, як і
немає доказів про те, що при укладені
спірних договорів продавці
повідомляли про будь-які обставини,
яких насправді не було, або замовчували
обставини, що перешкоджали вчиненню
правочинів. Покупці квартири
заперечують оспорювання правочинів та
формування їх волі за наявності обману
продавця.

За таких обставин рішення районного
суду підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені вимог.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 14 травня 2014 року скасувати
й ухвалити нове рішення, яким у
задоволені вимог ОСОБА_3 (за позовом
ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 на
підставі довіреності) відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.