Справа № 209/1360/14-ц
Провадження № 2/209/933/14
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2014 року
м.
Дніпродзержинськ

Дніпровський районний суд
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

при секретарі Драгунцевій С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання
договорів недійсними,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, про визнання договорів
недійсними.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 16.08.2010 року між ним
та ОСОБА_3 був укладений договір
позички, згідно якого ОСОБА_3 позичив
йому 200000 доларів США на строк до 16.11.2010
року. Посилаючись на нестачу коштів,
позивач зазначає, що для повернення
коштів на користь ОСОБА_3 був змушений
звернутись за допомогою, внаслідок
чого був укладений оскаржуваний
договір позики № 20/11/2011 від 20.11.2011 року,
згідно якого він отримав у борг від
відповідача грошові кошти в
еквіваленті 100000 доларів США. В якості
забезпечення повернення позики
відповідачу, між сторонами було також
укладено оскаржуваний договір застави
майнових прав № 20-З/11/2011 від 20.11.2011 року,
предметом застави згідно якого є 100%
часток у статутному фонді (капіталі) ПП
«Юнімед» (). Стверджуючи,
що мав місце вплив тяжких обставин та
оскаржувані правочини були укладені
позивачем на вкрай невигідних умовах,
позивач просить визнати вказані
договори позики та застави недійсними.

Позивач в судове засідання не з'явився,
причини неявки суду не повідомив, хоча
про місце і час слухання справи був
повідомлений в установленому законом
порядку.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, письмово просив
суд розглянути справу без його участі,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав суду письмові
заперечення проти позову, а також
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами
було укладено письмовий договір позики
№ 20/11/2011 від 20.11.2011 року, згідно п.п. 1,4
якого відповідач передав у власність
позивача суму позики у розмірі 798450 грн.,
що еквівалентно 100000 доларів США, зі
строком повернення суми позики до
01.03.2012 року, без сплати процентів. При
цьому, згідно п. 12 цього договору
позики, серед іншого, сторони
стверджують, що договір не укладається
під впливом тяжкої для них обставини;
укладення договору відповідає їх
інтересам; волевиявлення є вільним,
усвідомленим і відповідає їх
внутрішній волі; умови договору
зрозумілі і відповідають реальній
домовленості сторін; кожна із сторін
згодна із укладанням цього договору.
Під договором проставлені підписи
сторін із вказівкою їх призвищ та
ініціалів. Дані обставини
підтверджуються копією договору
позики № 20/11/2011 від 20.11.2011 року.

З метою забезпечення повного виконання
зобов'язань за вищевказаним договором
позики, між позивачем та відповідачем
було укладено договір застави майнових
прав № 20-З/11/2011 від 20.11.2011 року,
відповідно до п. 5 якого предметом
застави є майнові права позивача, що
являють собою 100% часток у статутному
фонді (капіталі) ПРИВАТНОГО
ПІДПРИЄМСТВА «ЮНІМЕД»
(ідентифікаційний код 30546038), який
становить 920000 грн. Заставна вартість
предмета застави визначена сторонами у
розмірі 798450 гривень. Відповідно до п. 11
вищевказаного договору застави,
позивач, як заставодавець підтвердив,
серед іншого, що укладення даного
договору не суперечить закону, жодному
судовому рішенню чи будь-якому
нормативно-правовому акту будь-якого
державного чи недержавного органу,
жодному договору заставодавця з
третіми особами. У п.п. 25, 26 договору
застави сторони безпосередньо
підтвердили своє розуміння умов та
термінології договору та зокрема, що
даний договір відповідає дійсним
намірам сторін, укладається з їх
справжньою волею, без будь-якого
застосування фізичного чи психічного
тиску та на вигідних для сторін умовах
і не є результатом впливу тяжких
обставин. Під договором проставлені
підписи сторін із вказівкою їх призвищ
та ініціалів. Дані обставини
підтверджуються копією договора
застави № 20-З/11/2011 від 20.11.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України,
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

В свою чергу позивач не довів
невигідність умов оскаржуваних
правочинів, а також існування тих
тяжких обставин, які могли б дійсно
вплинути на укладення оскаржуваних
договорів позики та застави. Обставини
справи свідчать лише про нестачу
коштів, внаслідок чого позивач сам
звернувся до відповідача сприводу
отримання позики, що одночасно
виключає факт того, що відповідач
будь-яким чином скористався тяжкими
обставинами, в яких, зі слів позивача,
перебував останній.

Суд критично ставиться до викладених
позивачем у позові тверджень стосовно
психологічного стану, який не дозволяв
позивачу свідомо оцінювати ситуацію.
Оскільки як вбачається з матеріалів
справи, вже 16.01.2012 року позивач укладає
з громадянином ОСОБА_4 нотаріально
посвідчений договір про відступлення
(купівлі-продажу) 41% частки у статутному
капіталі вищевказаного ПП «Юнімед». В
п.п. 2.1.1., 2.2.4., 2.2.5. вказаного договору
позивач гарантує, що відчужена частка
не є предметом застави, а також щодо
відсутності психічного тиску та впливу
тяжких для позивача обставин. При цьому
доказів повного та належного виконання
зобов'язань за оскаржуваним договором
позики, укладеним між відповідачем та
позивачем, останнім не надано.

Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній
волі;правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

За приписами ст. 627 ЦК, відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи обставини справи, оцінюючи
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку про відсутність фактичних
підстав для визнання оспорюваних
правочинів недійсними, а отже заявлені
вимоги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6, 11, 203, 215, 233, 627 ЦК України; ст.ст. 3,
5, 6, 10, 11, 57, 60, 64, 212-215 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про визнання договорів недійсними,
відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення,
шляхом подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дніпровський районний
суд міста Дніпродзержинська.
Сторонами, які не були присутні в
судовому засіданні, рішення може бути
оскаржено протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя
К.Л. Шендрик