У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Кафідова О.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 01 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 23 червня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до відповідача про стягнення з
останнього заборгованості за
кредитним договором у сумі 19 444 грн 54
коп.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 01
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 23 червня 2014 року, позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 19 444 грн 54 коп.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовити, мотивуючи свою вимогу
неправильним застосуванням судами
норм матеріального та порушенням норм
процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
ухвалюючи оскаржувані рішення,
правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували до цих правовідносин норми
матеріального права, які їх регулюють,
і вирішили справу з дотриманням норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що відповідач порушив
умови договору, укладеного між
сторонами, внаслідок чого утворилася
заборгованість за кредитним договором.

Також судами правильно встановлено
переривання відповідачем строку
позовної давності .

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тиврівського районного суду
Вінницької області від 01 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 23 червня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги
матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В. Кафідова