АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5406/14
Справа № 2-5494/11
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного Р.М.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції

на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 10 червня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, в особі
Головного управління юстиції у
Харківській області, Головного
управління Держказначейства України в
Харківській області, Харківської філії
товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮНОР» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду із вказаним позовом,
в якому просила стягнути з
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, в особі
Головного управління юстиції у
Харківській області (далі -
Дзержинський ВДВС) на її користь
матеріальну шкоду в розмірі 148 246,12 грн.,
15 000,00 грн. - моральної шкоди та судові
витрати.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 12.03.2012 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління на користь ОСОБА_2
матеріальні збитки у сумі 148246,12 грн., 1000
грн. моральної шкоди, судові витрати у
загальній сумі 2352,46 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 15.05.2012 року
зазначене рішення скасовано, стягнуто
з держави в особі Головного Управління
Казначейства України у Харківській
області на користь ОСОБА_2 148246,12 грн. в
відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02.10.2013 року
рішення судів першої та апеляційної
інстанції скасовано, справу направлено
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

У ході судового розгляду ОСОБА_2
уточнила свої позовні вимоги та
просила суд стягнути з Дзержинського
ВДВС в особі Головного управління
юстиції у Харківській області на її
користь матеріальну шкоду у розмірі 133
487,92 грн., моральну шкоду - 15 000 грн., та
судові витрати.

Стягнути з Харківської філії ТОВ
«ЮНОР» на її користь 14 758,20 грн.
матеріальних збитків.

В обґрунтування своїх позовних
вимог, ОСОБА_2 зазначила, що
Дзержинським ВДВС реалізовано з
прилюдних торгів квартиру АДРЕСА_1, про
що складено акт про реалізацію майна
від 31.05.2010 року, відповідно до якого нею
було придбано вказану квартиру.

03.06.2010 року їй було видано
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів, який став підставою
для реєстрації права власності в КП
«Харківське міське БТІ»

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 05.08.2010 року
вищевказані акт та свідоцтво були
визнані недійсними.

Враховуючи викладене, позивачка
звернулась до Харківського окружного
адміністративного суду із позовом до
Дзержинського ВДВС про визнання дій
державного виконавця при вчиненні
виконавчих дій по реалізації прилюдних
торгів незаконними, та про визнання дій
начальника Дзержинського ВДВС при
розгляді скарги на дії державного
виконавця Мирної Т.В. незаконними.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011 року вказаний позов ОСОБА_2 було
частково задоволено та визнано дії
державного виконавця Мирної Т.В. при
вчиненні нею виконавчих дій по
реалізації прилюдних торгів квартири
при складанні акту державного
виконавця про реалізацію майна від
31.05.2010 року незаконними.

Зважаючи на вказані судові
рішення, ОСОБА_2 втратила право
власності на придбане нею з прилюдних
торгів майно - квартиру АДРЕСА_1 у
зв'язку з чим зазнала значних
матеріальних збитків, а саме: витрати
по сплаті гарантійного внеску по лоту в
сумі 14 758,20 грн., витрати по сплаті
доплати за майно по лоту в сумі 132 823,80
грн., витрати по сплаті за розрахункове
касове обслуговування за прийом
платежів в сумі 664,12 грн., а всього - 148
246,12 грн.

Завдання моральної шкоди в
розмірі 15 000 грн. позивачка
обґрунтувала тим, що з березня по
грудень 2010 року була вагітною, 26.12.2010
року в неї народилась донька. Придбання
нею квартири повинно було вирішити
питання побутових незручностей, але
натомість всі події призвели до втрати
коштів, необхідністю участі у судових
процесах, що призвело до постійних
хвилювань та душевних страждань, яка
будучі в період вагітності не могли не
вплинути на стан здоров'я позивачки та
її майбутньої дитини. Більш того,
негативні обставини мають наслідки й
досі, що призвело бо проблем зі
здоров'ям, пов'язаних із годуванням
дитини, а також стало підґрунтям для
негараздів у її відносинах з чоловіком.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримав заявлені
позовні вимоги частково, відмовившись
в частині стягнення матеріальної шкоди
у розмірі 14 758,20 грн. з Харківської філії
ТОВ «ЮНОР».

Представники Дзержинського ВДВС
та Головного управління юстиції у
Харківській області проти позову
заперечували, просили його залишити
буз задоволення.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 10 червня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто на користь позивача з
Дзержинського ВДВС матеріальну шкоду в
розмірі 133 487,92 грн., моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн., та понесені судові
витрати в розмірі 2 232,46 грн. В іншій
частині позову - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Дзержинський ВДВС звернувся на нього з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати це рішення та ухвали
нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
зазначив, що суд помилково дійшов
висновку про те, що заподіяна
матеріальна шкода повинна бути
відшкодована саме Дзержинським ВДВС,
натомість вона повинна бути
відшкодована за рахунок держави. Крім
того, суд, при стягненні шкоди з
Дзержинського ВДВС встановив лише одну
складову правопорушення - вину, не
встановивши при цьому інших складових
та не надавши їм належної оцінки. Що
стосується стягнення моральної шкоди,
то ухвалення рішення в цій частині
також є незаконним, оскільки позивачем
не надано належних доказів з цього
приводу.

Позивачем вказане рішення не
оскаржено.

Судова колегія, вислухавши
доповідь судді, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, районний
суд виходив з того, що позивачем в
судове засідання були надані належні
та допустимі докази в обґрунтування
того, що позивачу була спричинена
матеріальна та моральна шкода
неправомірними діями Дзержинського
ВДВС ХМЮ .

Що стосується ухваленого судом
рішення, то судова колегія вважає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, порушують норми
матеріального права, внаслідок чого
відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 України
рішення районного суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового по суті
позовних вимог.

Так, порядок реалізації арештованого
майна передбачений Законом України
«Про виконавче провадження»,
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 21 квітня 2005 року.
Крім цього п. 4.2. Тимчасового положенням
про порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27 жовтня 1999 року № 68/5 передбачає
наявність не менше двох покупців.

Крім цього, аналіз положень
Закону України «Про виконавче
провадження» й Інструкції № 74/5 від 15
грудня 1999 року свідчить про те, що вони
не встановлюють порядку та правил
проведення прилюдних торгів, а лише
закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий
спосіб реалізації майна, як його продаж
на прилюдних торгах, і відсилають до
інших нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України та
Міністерства юстиції України, якими
повинен визначатися порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого майна (ст.62
Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та
пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня
1999 року.

Відповідно до положень указаних
правових норм державний виконавець
здійснює лише підготовчі дії з метою
проведення прилюдних торгів, а самі
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір (п.5.11
Інструкції № 74/5 від 15.12.1999 року).

Правила ж проведення прилюдних
торгів визначені Тимчасовим
положенням. Цим Тимчасовим положенням
визначено, що прилюдні торги є
спеціальною процедурою продажу майна,
за результатами якої власником майна
стає покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну (п.
2.2 Тимчасового положення), та
передбачені певні правила проведення
цих торгів, а саме: по-перше, правила,
які визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила,
які стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу
правової природи процедури реалізації
майна на прилюдних торгах, яка полягає
в продажу майна, тобто в забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернено стягнення, до
покупця - учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з
нормами ст.ст.650, 655 та ч.4 ст.656 ЦК
України, які відносять до договорів
купівлі-продажу процедуру прилюдних
торгів, результатом яких є видача
нотаріусом свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів на підставі
складеного та затвердженого в
установленому порядку акта державного
виконавця про проведені торги (розд. 6
Тимчасового положення, пп.244, 245, 248
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 14 червня 1994 року №
18/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 7 липня 1994 року № 152/361,
ст. 34 Закону України "Про нотаріат").

Отже, ураховуючи те, що відчуження
майна з прилюдних торгів відноситься
до угод купівлі-продажу, така угода
може визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст.203 ЦК України
(ч.1 ст.215 цього Кодексу).

Судом встановлено, що за
результатами прилюдних торгів, які
відбулися 14 травня 2010 року, ОСОБА_2
придбала квартиру АДРЕСА_1 за 147582 грн.

03 червня 2010 року позивач отримала
на своє ім»я свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів, видане
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3

Квартира АДРЕСА_1 належала на
праві ОСОБА_4 та була реалізована з
прилюдних торгів, ініційованих
Дзержинським відділом державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції на
підставі зведеного виконавчого
провадження про стягнення з ОСОБА_4 сум
боргу на користь фізичних та юридичних
осіб.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05 серпня 2010
року за позовом ПАТ « Мегабанк» до
Дзержинського відділу д державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції,
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
треті особи на стороні відповідачів,
які не заявляють с самостійні вимоги
ОСОБА_2, ТОВ « ЮНОР» про визнання
публічних торгів недійсними, було
визнано недійсними публічні торги щодо
реалізації квартири АДРЕСА_1 та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів від 03.06.2010 року,
видане на підставі акту Дзержинського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції від 31.05.2010 року.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Дзержинського ВДВС про визнання дій
державного виконавця при вчиненні
виконавчих дій по реалізації прилюдних
торгів незаконними, та про визнання дій
начальника Дзержинського ВДВС при
розгляді скарги на дії державного
виконавця Мирної Т.В. незаконними,
позов було частково задоволено та
визнано дії державного виконавця
Мирної Т.В. при вчиненні нею виконавчих
дій по реалізації прилюдних торгів
квартири при складанні акту державного
виконавця про реалізацію майна від
31.05.2010 року незаконними.

Вказані рішення набрали
законної сили.

Зважаючи на вказані судові
рішення, ОСОБА_2 втратила право
власності на придбане нею з прилюдних
торгів майно - квартиру АДРЕСА_1 у
зв'язку з чим зазнала значних
матеріальних збитків, а саме: витрати
по сплаті гарантійного внеску по лоту в
сумі 14 758,20 грн., витрати по сплаті
доплати за майно по лоту в сумі 132 823,80
грн., витрати по сплаті за розрахункове
касове обслуговування за прийом
платежів в сумі 664,12 грн., а всього - 148
246,12 грн.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції державний
виконавець не заперечувала, що кошти,
отримані від реалізації квартири ТОВ «
ЮНІОР» надійшли на рахунок ВДВС та в
наступному були перераховані
стягувачам за зведеним виконавчим
провадженням. Стосовно укладення
договору купівлі-продажу спірної
квартири, вказала, що реалізація була
проведена на підставі акту державного
виконавця, який по своїй суті є
правочином.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Пунктом третім частини другої статті
11 ЦК України передбачено, що завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. З ст. 11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
чи юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1173 ЦК України передбачає, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в абз. 5 п. 21 постанови «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14
при розгляді позовів про відшкодування
шкоди (збитків), заподіяної діями
(бездіяльністю) державного виконавця,
суди повинні виходити з положень ст. 11
Закону № 202/98-ВР, ст. 86 Закону № 606-ХІУ і
враховувати, що в таких справах
відповідачами можуть бути відділи
державної виконавчої служби, в яких
працюють державні виконавці, та
відповідні територіальні органи
Державного казначейства України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у
душевних страждання, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності
за завдану моральну шкоду визначені
законодавцем у ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до частини першої вказаної
статті моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Так, завданнями та повноваженнями
Дзержинського ВДВС ХМУ визначені
Положеннями про районний, районний у
місті, міський, міськрайонний,
міжрайонний відділ державної
виконавчої служби, затвердженим
наказом Міністерства юстиції України
10.04.2012 року за № 548/5. Відповідно до п. 14
та п. 15 зазначеного Положення, відділ
утримується за рахунок Державного
Бюджету. Відділ є юридичною особою, має
відповідні рахунки в органах Державної
казначейської служби України для
обліку депозитних сум і зарахувань
стягнутих з боржників коштів та їз
виплати стягувачами у національній
валюті, а також відповідні рахунку для
обліку аналогічних операцій в
іноземній валюті в банках.

Виходячи з викладеного, можна
дійти висновку, що Дзержинський ВДВС
ХМУЮ не є тим державним органом, до
повноважень та компетенції якого
віднесено здійснення виплат за рахунок
держави.

Ухвалюючи рішення про відшкодування
завданої ОСОБА_2 майнової шкоди
Дзержинським ВДВС Харківського
міського управління юстиції, суд на
вказані вимоги закону щодо порядку її
відшкодування уваги не звернув і не
застосував закон, який підлягав
застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст.
309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і стягнення
завданої позивачці шкоди за рахунок
держави в особі Головного управління
державного казначейства України у
Харківській області, оскільки
відповідно до ч.1 ст. 25 Бюджетного
кодексу України Державне казначейство
України здійснює безспірне списання
коштів з рахунків, на яких
обліковуються кошти Державного
бюджету України та місцевих бюджетів,
за рішенням, яке було прийнято
державним органом, що відповідно до
закону має право на його застосування.

Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення позову ОСОБА_2 в частині
відшкодування моральної шкоди за
недоведеністю вимог щодо спричинення
їй моральних страждань.

Керуючись ст. ст. 209, 218, п.3 ч.1 ст.307, п.4
ч.1 ст.309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

В
И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Дзержинського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Головного Управління юстиції
у Харківській області Міністерства
юстиції України - задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 12 березня 2012 року -
скасувати.

Стягнути з держави Україна в особі
Головного Управління Казначейства
України у Харківській області на
користь ОСОБА_2 - 148246,12 грн. (сто сорок
вісім тисяч двісті сорок шість гривень
12 коп.) в відшкодування майнової шкоди.

Рішення набирає законної сили від дня
його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів від дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -