Справа № 369/9329/13-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/3129/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі:Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, відділу держземагенства у
Києво-Святошинському районі, третя
особа без самостійних вимог:
Реєстраційна служа
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської
області про визнання незаконним та
скасування рішення сільської ради,
визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну
ділянку, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У вересні 2013 року позивачі
звернулись в суд з вказаним позовом
і просили визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області № 96 від 5.07.2000
року в частині передачі у приватну
власність ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 0.25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
площею 0,24 га для ведення особистого
селянського господарства, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
визнати недійним державний акт про
право власності на земельну ділянку
площею 0.25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та 0.24
га для ведення особистого селянського
господарства, що знаходиться адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_5,
скасувати державну реєстрацію
вказаного державного акта про право
власності на земельну ділянку на ім'я
ОСОБА_5, скасувати кадастровий номер,
присвоєний земельній ділянці площею
0.25 га для будівництва та
обслуговування житлового будник
:01:048:5001 на ділянку площею 0.24
га для ведення особистого
селянського господарства :01:048:5002,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. на
ім'я ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовували тим,
що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_6 позивачі і відповідач ОСОБА_5
прийняли після нього спадщину в
рівних частках кожен і успадкували
по 18 частині житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1 який
знаходиться на земельній ділянці
площею 0,49 га, із яких 0,25 га - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Дізнались, що
відповідач ОСОБА_5 , не повідомляючи
іншого співвласника вказаного
житлового будинку ОСОБА_6, з яким в
1998 році вони успадкували по 12
частині вказаного житлового будинку,
в 2000 році оскаржуваним рішенням
Білогородської сільської ради від
5.07.2000 року отримала на своє ім.'я всю
земельну ділянку площею 0,49га, а в 2001
році отримала оскаржуваний Державний
акт на землю. Посилались на те, що
відповідно до ст.30 ЗК України ( в
редакції 1990 року) при успадкуванні в
1998 році житлового будинку ОСОБА_5 і
померлий ОСОБА_6 мали рівні права та
частки на отримання в користування
або у власність земельної ділянки.
Крім цього, позивачі зазначили, що
при прийнятті оскаржуваного рішення
Білогородською сільською радою були
порушені вимоги ч.6 ст.118 ЗК України в
частині непогодження із ОСОБА_6
передачі земельної ділянки у
власність ОСОБА_5 Обгрунтовували
вимоги також тим, що права позивачів
є порушеними відповідно до вимог ч.4
ст.120 ЗК України, так як при набутті
права власності на жилий будинок до
кількох осіб вони мають право на
земельну ділянку пропорційно до
належних їм часток у власності.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 березня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким заявлений ними
позов задовольнити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову
в позові, суд першої інстанції
виходив із того, що оскаржуване
рішення Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області № 96 від 5.07.2000
року є ненормативним актом, було
прийнято стосовно конкретного
громадянина, підлягало одноразовому
застосуванню та виконане в момент
виникнення права власності на
земельну ділянку - після отримання та
державної реєстрації державного акту
на право власності на землю, тому
підстав для задоволення позову
немає.

Колегія суддів погоджується із
такими висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
узгоджуються із вимогами закону.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено,
що згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 1 серпня
1998 року, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в рівних
частках кожний є спадкоємцями майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 і
спадкове майно складається із
жилого будинку з надвірними і
господарськими будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1. (а.с.22).

Вказаний будинок розташований на
земельній ділянці площею 0,49га.

10 січня 2010 року помер ОСОБА_6 і після
його смерті відкрилась спадщина на 12
частину жилого будинку по АДРЕСА_1

В установлений законом строк
спадщину по 18 частині прийняли ОСОБА_2
-дружина, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - діти і
ОСОБА_5 - мати спадкодавця.

Встановлено, що за життя ОСОБА_7 в 2000
році його мати ОСОБА_5 звернулась до
Білогородської сільської ради із
заявою про передачу їй у приватну
власність земельної ділянки площею
0,49га.

Рішенням Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області № 96 від 5.07.2000
року ОСОБА_5 передано у приватну
власність земельну ділянку,
розташовану в АДРЕСА_1 площею 0,49га, із
яких 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
0,24га для ведення особистого
підсобного господарства. (а.с.27).

На підставі вказаного рішення ради
27.01.2001 року на ім.'я ОСОБА_5 видано
державний акт на право приватної
власності на землю. (а.с.23).

Статтею 81 Земельного кодексу України
визначено, що громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі:

б) безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;

Встановивши вказані обставини
справи, з врахуванням предмету
позовних вимог, правових підстав
позову, доказів, наданих сторонами на
підтвердження - заперечення позову,
суд прийшов до вірного висновку про
відсутність правових підстав
задоволення позову.

Посилання позивачів на положення
ст.30 ЗК України ( в редакції 1990 року),
що при успадкуванні в 1998 році
житлового будинку ОСОБА_5 і ОСОБА_6
мали рівні права та частки на
отримання в користування або у
власність земельної ділянки не
можуть свідчити про порушення їх
прав.

Встановлено, що ОСОБА_5 скористалась
своїм правом на безоплатну
приватизацію земельної ділянки, а
ОСОБА_7 таким правом не скористався.

З часу прийняття оскаржуваного
рішення Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області № 96 від 5.07.2000
року та отримання відповідачем
Державного акту на право власності на
землю спадкодавець ОСОБА_7 до дня
своєї смерті їх не оспорив.

Необґрунтованими є також посилання
відповідачів як на підставу
порушення своїх прав на вимоги ч.4
ст.120 Земельного кодексу України.

За змістом положень ст.120 ЗК
України, ст.377 ЦК України, роз'яснень,
наданих в постанові Пленуму
Верховного Суду України « Про
практику застосування судами
земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» №7 від
16.04.2004 року, оскільки кожен із
позивачів в 2010 році в порядку
спадкування набув право власності на
18 частину житлового будинку,
розташованого на земельній ділянці,
яка належить на праві приватної
власності не спадкодавцю, а ОСОБА_5,
то вони мають право вимагати
виділення їм земельної ділянки,
необхідної для обслуговування
виділеної в натурі частини житлового
будинку.

Таких вимог позивачі до
відповідачів не ставили.

Крім цього, при апеляційному
розгляді встановлено, що на час
ухвалення рішення суду на ім.'я
ОСОБА_5 19 грудня 2013 року реєстраційною
службою Києво-Святошинського
районного управління юстиції видано
декілька свідоцтв про право
власності на земельні ділянки,
розташовані по АДРЕСА_1, а саме:

на земельну ділянку площею 0,1017 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд;

земельну ділянку площею 0,0572 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд;

земельну ділянку площею 0,0911 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд;

земельну ділянку площею 0,0613 га для
ведення особистого селянського
господарства;

земельну ділянку площею 0,0609 га для
ведення особистого селянського
господарства;

земельну ділянку площею 0,1183 га для
ведення особистого селянського
господарства.

Кожній із цих земельних ділянок
присвоєно окремий кадастровий номер.

З пояснень представника
відповідача, схеми поділу земельних
ділянок, виготовленої ТОВ «Земельний
кадастр», ОСОБА_5 здійснила поділ
земельної ділянки на декілька
земельних ділянок та запропонувала в
досудовому порядку позивачам
відповідні варіанти надання їм
земельних ділянок, від чого вони
відмовились.

З врахуванням обставин, встановлених
судом першої та апеляційної
інстанції, колегія суддів приходить
до висновку, що суд прийшов до
законного і обґрунтованого висновку
про те, що в обраний позивачами
спосіб, відповідно до ст.3 ЦПК
України відсутні підстави вважати
права позивачів порушеними.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом підстав
для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги про
порушення Білогородською сільською
радою при прийнятті оскаржуваного
рішення ради положень ч.6 ст.118
Земельного кодексу України є
необґрунтованими.

Встановлено і не спростовано
позивачами, що спадкодавець ОСОБА_7 з
часу прийняття оскаржуваного
рішення Білогородською сільською
радою Києво-Святошинського району
Київської області № 96 від 5.07.2000
року та отримання відповідачем
Державного акту на право власності на
землю в 2001 році за свого життя і до
дня своєї смерті не ставив питання
про визнання їх недійсними в
судовому порядку, що свідчить про те,
що він не заперечував щодо
приватизації земельної ділянки на
ім.'я своєї матері.

Правом на приватизацію земельної
ділянки за свого життя ОСОБА_7 не
скористався.

Інші доводи апелянтів на
неправильність рішення суду з тих
підстав, що позивачі, прийнявши
спадщину після смерті ОСОБА_7
відповідно до ст.120 Земельного кодексу
України, ст.377 ЦК України мають право
на отримання у власність земельної
ділянки відповідно до часток у праві
власності на будинок не
заслуговують на увагу.

За змістом вказаних норм
матеріального права позивачі мають
право вимагати виділення їм
земельної ділянки, необхідної для
обслуговування виділеної в натурі
частини житлового будинку.

Такі позовні вимоги позивачами у
даній справі не визначені.

Інші доводи апеляційної скарги на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права підлягають
відхиленню, оскільки не впливають
на законність і обґрунтованість
рішення суду.

Керуючись ст.ст.308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: