Справа № 442/4152/13
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/1814/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника позивача
ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника
третьої особи ТзОВ дитячий оздоровчий
табір «ІНФОРМАЦІЯ_1» - Максиміва Р.Й.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_7 на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 22 листопада 2013 року у
справі за позовами ОСОБА_4 до ОСОБА_7,
ОСОБА_2, з участю третьої особи -
Товариства з обмеженою
відповідальністю Дитячий оздоровчий
табір «ІНФОРМАЦІЯ_1» про розірвання
договорів купівлі-продажу, припинення
зобов'язань за договорами та
повернення майна, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 22
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Розірвано договір
купівлі-продажу від 02.12.2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_8, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_7. Припинено право власності
ОСОБА_7 на будівлі відпочинкового
комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходяться по АДРЕСА_1. загальною
площею 27.0 кв.м., позначений на плані літ.
«А0-1», будинок літній №1, загальною
площею 27,0 кв.м, позначений на плані літ,
«А 1-1» будинок літній №7, загальною
площею 27,0 кв.м., позначений на плані літ.
«А7-1», будинок літній №8, загальною
площею 27,0 кв.м., позначений на плані літ.
«А8-1», будівлю столярного цеху,
загальною площею 259,6 кв.м., позначену на
плані літ. «Б-1» та зобов'язано
повернути його ОСОБА_4. Розірвано
договір купівлі-продажу від 05.12.2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_8, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2. Припинено право власності
ОСОБА_2 на будівлі відпочинкового
комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходяться по АДРЕСА_1 - будинок
дванадцятимісний, загальною площею 82,6
кв.м., позначений на плані літ. «А20-1»,
будинок дванадцятимісний, загальною
площею 76.0 кв.м, позначений на плані літ.
«А21-1» будинок шестимісний, загальною
площею 53,4 кв.м., позначений на плані літ,
«А22-1», будинок над плавальним-басейном,
загальною площею 71,5 кв.м., позначений на
плані літ. «А23-1», будівлю колиби,
загальною площею 38,9 кв.м., позначену на
плані літ. «Г-1», будівлю фінської лазні,
загальною площею 108,0 кв.м., позначену на
плані літ. «Д-1» та зобов'язано
повернути його ОСОБА_4. В решті позову
відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2 та
ОСОБА_7

В своїй апеляційній скарзі
просять рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7,
ОСОБА_2, з участю третьої особи -
Товариства з обмеженою
відповідальністю Дитячий оздоровчий
табір «ІНФОРМАЦІЯ_1» про розірвання
договору купівлі-продажу, припинення
зобов'язань за договором та повернення
майна. Вважають рішення суду
незаконним, необґрунтованим, таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зазначають, що суд в
своєму рішенні посилається на те, що
оспорювані договори є договорами
купівлі-продажу в кредит, однак в таких
відсутнє посилання на те, що вказані
договори є договорами купівлі-продажу
товарів в кредит. Сам факт досягнення
сторонами договору купівлі-продажу
домовленості про розстрочення платежу
за придбаний товар не є свідченням
того, що дані договори являються
договорами купівлі-продажу товарів в
кредит. Також, ні Договорами
купівлі-продажу від 02 грудня 2006 року та
05 грудня 2006 року, ні параграфом 1 глави 54
ЦК України, яка регулює правовідносини
щодо договорів купівлі-продажу не
передбачено можливості при розірванні
таких договорів витребовувати майно,
яке було предметом договору
купівлі-продажу, а тому відсутні
будь-які правові підстави для
задоволення позовних вимог в цій
частині. Суд не звернув увагу на
пропуск позивачем строку позовної
давності. Також, зазначають, що
рішення, прийняте відповідачами
спільно з позивачем про вступ до числа
учасників ТзОВ «Уккан-Дерев» було
прийнято не в 2009 році, як зазначено в
оскаржуваному рішенні, а таке було
прийняти у 2007 році, коли і створювалося
дане товариство. Також, зазначають, що
оплата за придбане майно була
здійснена відповідачами повністю в
терміни визначені договорами.

В судові засідання позивач та
відповідачі не з'явилися, однак суд
вважав за можливе проводити розгляд
справи у їх відсутності зважаючи на те,
що такі особи належним чином
повідомлялись про час та місце
судового розгляду, клопотань про
відкладення розгляду справи від них не
надходило, доказів, що свідчили б про
поважність причин неявки суду
представлено не було, зважаючи на
вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що
інтереси позивача та відповідача
ОСОБА_2 у судовому засіданні захищали
представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та
представника ТзОВ ДОТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» -
Максиміва Р.Й. в заперечення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Як вбачається із змісту рішення суду
першої інстанції, суд задовольняючи
частково позови ОСОБА_4 виходив з того,
що позивач належним чином виконав
умови укладених між ним та кожним із
відповідачів договорів
купівлі-продажу, а саме передав кожному
з них у власність предмети за
договорами купівлі-продажу.
Відповідачі ж умов договорів - не
виконали, коштів необхідних до сплати,
згідно умов кожного з договорів не
сплатили. Зважаючи на вказане суд
вважав за необхідне розірвати укладені
між сторонами договори, припинити
право власності кожного з відповідачів
на відповідні будівлі та зобов'язати
повернути такі позивачу. Що стосується
строку позовної давності, звернення до
суду з таким позовом, то судом
встановлено, що відповідачі визнаючи
своїми діями борг за договорами,
переривали строк позовної давності та
такий розпочав свій перебіг з часу
заперечення ними свого боргу, а саме у
2013 році, тому такий позивачем не
пропущений.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції такими, що
відповідають обставинам справи та
вимогам закону, доводи ж апеляційної
скарги - безпідставними.

Як вбачається із матеріалів справи, а
конкретно із копій договорів
купівлі-продажу від 2.12.2006 року
укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та
від 5.12.2006 року укладеного між ФОП
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , - 2.12.2006 року ФОП
ОСОБА_4 зобов'язався передати у
власність ОСОБА_7 будівлі
відпочинкового комплексу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходяться по
АДРЕСА_1. загальною площею 27.0 кв.м.,
позначений на плані літ. «А0-1», будинок
літній №1, загальною площею 27,0 кв.м,
позначений на плані літ, «А 1-1» будинок
літній №7, загальною площею 27,0 кв.м.,
позначений на плані літ. «А7-1», будинок
літній №8, загальною площею 27,0 кв.м.,
позначений на плані літ. «А8-1», будівлю
столярного цеху, загальною площею 259,6
кв.м., позначену на плані літ. «Б-1»,
ОСОБА_7 ж зобов'язався прийняти
вказаний предмет договору і оплатити
його на умовах, передбачених договором
(п.1.1 Договору). Згідно п. 2.1, п. 4.2.3
договору вартість предмета договору за
згодою сторін склала 17580 грн. та оплата
за предмет договору повинна була бути
проведеною шляхом готівкового або
безготівкового розрахунку в термін до
31.12.2006 року. Крім цього п. 3.1 договору
були визначено, що сторони домовились,
що під передачею будівель
відпочинкового комплексу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», за даним договором слід
вважати символічну передачу речі.
Прийняття нежитлового приміщення
вважатиметься одержання оригіналу
примірника даного Договору після його
нотаріального посвідчення. Крім цього,
5.12.2006 року ФОП ОСОБА_4 зобов'язався
передати у власність ОСОБА_2 будівлі
відпочинкового комплексу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходяться по
АДРЕСА_1 - будинок дванадцятимісний,
загальною площею 82,6 кв.м., позначений на
плані літ. «А20-1», будинок
дванадцятимісний, загальною площею 76.0
кв.м, позначений на плані літ. «А21-1»
будинок шестимісний, загальною площею
53,4 кв.м., позначений на плані літ, «А22-1»,
будинок над плавальним-басейном,
загальною площею 71,5 кв.м., позначений на
плані літ. «А23-1», будівлю колиби,
загальною площею 38,9 кв.м., позначену на
плані літ. «Г-1», будівлю фінської лазні,
загальною площею 108,0 кв.м., позначену на
плані літ. «Д-1». ОСОБА_2 же зобов'язався
прийняти вказаний предмет договору і
оплатити його на умовах, передбачених
договором (п.1.1 Договору). Аналогічно як
у договорі від 2.12.2006 року, п. 2.1, п. 4.2.3
була визначена вартість предмета
договору, яка за згодою сторін склала
20585 грн. та оплата за предмет договору
повинна була бути проведеною шляхом
готівкового або безготівкового
розрахунку в термін до 31.12.2006 року. Крім
цього п. 3.1 договору були визначено, що
сторони домовились, що під передачею
будівель відпочинкового комплексу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», за даним договором слід
вважати символічну передачу речі.
Прийняття нежитлового приміщення
вважатиметься одержання оригіналу
примірника даного Договору після його
нотаріального посвідчення.

Позивачем умови договору були виконані
та кожен із відповідачів отримав у
власність та зареєстрував таке своє
право на будівлі, що є предметами
договорів, а саме 13.12.2006 року та кожен з
них отримав витяги про реєстрацію
права власності на нерухоме майно, що
посвідчували такі їх права. ОСОБА_7 -
13.12.2006 року, а ОСОБА_2 - 6.02.2008 року.

Однак відповідачами умови договорів не
виконані, тобто кошти необхідні до
сплати до 31.12.2006 року - не сплачені.

Так, жодних доказів цього ні
відповідачем ОСОБА_7, ні відповідачем
ОСОБА_2 ні суду першої, ані суду
апеляційної інстанції не представлено.
Доводи про те, що такі докази, а саме
розписки про отримання ФОП ОСОБА_4
коштів на виконання умов договорів за
спливом терміну позовної давності не
збереглись не можна вважати
обґрунтованими, оскільки кожна із
сторін зобов'язана доводити свої
вимоги чи заперечення належними
доказами, а таких суду не представлено.
Окрім цього, зважаючи на те, що ОСОБА_4
спірні будівлі були продані як
фізичною особою підприємцем, то
відповідно і кошти повинні були бути
отримані ним, як ФОП, та відповідно
обліковані. Тобто, окрім розписки,
отримання таких ФОП могли бути
підтверджені і іншими доказами,
фінансово-бухгалтерськими
документами, касовими книгами, тощо.
Таких доказів суду не представлено,
клопотань про витребування таких суду
не заявлено та відповідно судом не
здобуто.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 та 2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

У відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України
визначено, що договір може бути змінено
або розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Аналізуючи вказані вище норми закону в
контексті згаданих встановлених
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку, що внаслідок не
проведення оплати відповідачами
вартості предметів за спірними
договорами до 31.12.2006 року відбулось
істотне порушення умов договорів
покупцями, що заподіяло позивачу
значної шкоди та дає підстави вимагати
розірвання договорів та повернення
майна.

Зважаючи на вказане судом вірно
задоволено позовні вимоги у частині
розірвання договорів купівлі-продажу,
припинення права власності на майно
отримане за договорами відповідачами
та зобов'язання повернути таке
позивачу. Вказане підтверджується і
Постановою Верховного Суду України від
6.06.2012 року у справі №6-46цс12, що в силу ч.1
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до
застосування та судом першої інстанції
вірно не взято до уваги Постанови
Верховного Суду України від 20.02.2013 року
у справі №6-158цс12, що не стосується
даних правовідносин.

Що стосується доводів відповідачів про
пропуск позивачем строку позовної
давності, то такі, на думку суду
апеляційної інстанції, вірно не взяті
до уваги судом першої інстанції.

Дійсно, відповідно до статті 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Однак, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та відповідачами не
спростовано, - відповідачі, визнаючи
свій борг за договорами
купівлі-продажу перед позивачем: у
право володіння та користування
спірними об'єктами, що становлять
предмети договорів не вступали;
передали позивачу свої оригінали
договорів купівлі-продажу та витяги з
реєстру про реєстрацію права власності
на спірні об'єкти, що становлять
предмети договорів; за спільною
домовленістю (ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2.)
відповідачі вступили до числа
учасників ТзОВ «Уккан-дерев» (на даний
час ТзОВ ДОТ «ІНФОРМАЦІЯ_1») передавши
права на володіння та користування
спірними об'єктами, що становлять
предмети договорів згаданому ТзОВ та
не брали участі у розподілі прибутку
Товариства, не одержували своїх часток
(дивідендів) та одержання таких не
вимагали. Враховуючи вказане судом
вірно взято до уваги як початок
перебігу строку позовної давності
звернення у 2013 році дружини ОСОБА_7 до
суду про визнання недійсними
протоколів загальних зборів ТзОВ
«Уккан-дерев» та відповідачів про
визнання недійсними рішень загальних
зборів ТзОВ, якими відповідачі
фактично вперше заперечують свої борги
за договорами купівлі продажу.

Зважаючи на вказане, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують та
таку слід відхилити, рішення ж суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 22
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник