АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1908/733/2012Головуючий у 1-й
інстанції Вирства М.М. Провадження №
22-ц/789/651/14 Доповідач - Сташків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,

позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Козівського
районного суду від 29 травня 2012 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі на неповнолітню дитину,-

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на її користь на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в
розмірі 700 грн. щомісячно до його
повноліття. В обгрунтування позовних
вимог посилається на те, що відповідач
ухиляється від утримання свого
неповнолітнього сина.

Заочним рішенням Козівського
районного суду від 29 травня 2012 року
позов задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь
ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3
аліменти у твердій грошовій сумі 700
грн. щомісячно, починаючи з 17 травня 2012
року і до досягнення ним повноліття.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 в дохід
держави 214 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць звернено до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
заочне рішення суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким зменшити
розмір аліментів до 200 грн. щомісячно до
досягнення сином повноліття,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи. Зокрема
вказує на те, що суд першої інстанції не
врахував того, що він має мінливий
дохід, який складає 1 000 грн., також
сплачує щомісячно аліменти на іншого
сина, а тому не має можливості
сплачувати аліменти у присудженому
судом розмірі. Крім того звертає увагу
суду на те, що за час шлюбу він з
позивачкою придбали житловий будинок і
після розлучення у них була усна
домовленість, що він передає право
власності синові на свою частку
нерухомого майна в замін, що ОСОБА_2 не
буде подавати позов про стягненя
аліментів.

В апеляційній інстанції апелянт
підтримав вимоги апеляційної скарги з
мотивів викладеих в ній.

Позивач апеляційну скаргу заперечила
та просить рішення суду залишити без
змін.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасника
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

У відповідності до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не
виконує своїх батьківських обов'язків
по утриманню неповнолітнього сина, чим
порушує його права, які підлягають
захисту шляхом стягнення з відповідача
в користь позивача аліментів на
утримання неповнолітнього сина.

З даними висновками суду першої
інстанції погоджується судова колегія
апеляційної інстанції, оскільки вони
достатньо мотивовані, підтверджені
доказами наявними в матеріалах справи
та відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 51 Конституції
України та ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дітей до їх
повноліття.

В силу вимог ст. 182 СК України та
роз'яснень, даних у п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" від 15 травня 2006
року №3, при визначенні розміру
аліментів суд повинен врахувати стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини, стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів,
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина, інші
обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

За змістом приписів ч.1 ст. 184 СК України
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

З матеріалі справи вбачається, що
сторони по справі перебували у
зареєстрованому шлюбі із 16 березня 2002
року, що підтверджується свідоцтвом
про одруження сереї НОМЕР_1 від 16
березня 2002 року.

Від даного шлюбу у подружжя народився
син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
стверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 05 березня
2003 року.

Судом встановлено та визнано
сторонами, що шлюб між сторонами
розірвано 22 травня 2012 року, а тому на
підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України даний факт
не підлягає доказуванню.

Крім того, апелянт не заперечує, що він
не забезпечує утримання свого сина
ОСОБА_3, який проживає разом із матірю
ОСОБА_2, тобто відповідач не виконує
обов'язків по утриманню свого сина
ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що при ухваленні рішення
суд першої інстанції правильно
визначив характер правовідносин між
сторонами і прийшов до вірного та
обґрунтованого висновку, що відповідач
ОСОБА_1 зобов'язаний утримувати сина до
досягнення ним повноліття і підставно
стягнув аліменти з відповідача в
користь позивачки на його утримання.

Виходячи із установлених судом
обставин і наведених вимог закону,
колегія вважає обґрунтованим
визначений судом розмір аліментів 700
грн. до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта, як на підставу
звільнення його від сплати аліментів
на те, що за час шлюбу він з позивачкою
придбали житловий будинок і після
розлучення у них була усна
домовленість, що він передає право
власності синові на свою частку
нерухомого майна в замін того, що
ОСОБА_2 не буде вимагати сплачувавти
аліменти.

Частиною.1 ст. 190 СК України встановлено,
що той із батьків, з ким проживає
дитина, і той з батьків, хто проживає
окремо від неї, з дозволу огану опіки та
піклування можуть укласти договір про
припинення права на аліменти для
дитини у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно (житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
тощо). Такий договір нотаріально
посвідчується. Право власності на
нерухоме майно за таким договором
виникає з моменту державної реєстрації
цього права відповідно до закону.

Таким чином, судом не здобуто, а
апелянтом не надано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували факт укладення такого
договору, який би надавав йому право на
припинення сплати аліментів.

Безпідставним є посилання апелянта, як
на підставу зменшення розміру
аліментів на те, він сплачує також
аліменти на утримання свого іншого
сина ОСОБА_5, згідно рішенням
Рівненського міського суду від 20
грудня 2005 року, яким стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_6 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку щомісячно, але на менше
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 15 серпня 2005 року до його
повноліття.

Оскільки, згідно приписів ст. 51
Конституції України та ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати всіх
своїх дітей до їх повноліття.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і для
вирішення справи в межах заявлених
позовних вимог не мають правового
значення.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно та правильно з'ясував
характер спірних правовідносин,
правильно застосував зазначені норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню, висновки суду про
встановлені обставини й правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності та підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 313; 314; 317; 319;
324; 325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Заочне рішення Козівського районного
суду від 29 травня 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.І. Сташків