Справа №489/4529/14-ц 28.08.2014 28.08.2014 28.08.2014
Провадження №22-ц/784/2401/14
інстанції-Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Коломієць В.В.,
Шолох З.Л.,

при секретарі - Шпонарській О.Ю.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника відповідачки -
ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 24 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_1,

яка діє у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх

ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

до ОСОБА_6 та ОСОБА_7

про визнання угоди дійсною,

визнання майна спадковим та визнання
права власності

У С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про захист
спадкових прав.

Позивачка зазначала, що квартира
АДРЕСА_1 на праві спільної власності
належала її чоловіку ОСОБА_11., його
матері ОСОБА_8, його колишній дружині
ОСОБА_6 та доньці ОСОБА_5 Після смерті
ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_4) ОСОБА_11
успадкував ? частину квартири, про що
отримав правовстановлюючий документ. У
лютому 2001 року ОСОБА_11 домовився з
відповідачками про купівлю-продаж
належних їм часток у спільній
власності, уклав письмовий договір
завдатку та протягом 2001-2007 років
сплатив вартість часток. ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_11 помер. Спадкоємцями померлого є
вона, як дружина, та неповнолітні
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що чоловік за життя
набув право власності на квартиру в
цілому, ОСОБА_1 просила визнати дійсним
договір купівлі-продажу ? частки
квартири, укладений між ОСОБА_11 та
ОСОБА_6, , договір купівлі-продажу ?
частки квартири, укладений між ОСОБА_11
та ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_11 право
власності на нерухомість та розділити
спадкове майно між спадкоємцями в
рівних частках.

Згодом позовні вимоги доповнені
вимогою про поновлення строку позовної
давності.

До участі у справі як третю особу
залучено батька померлого - ОСОБА_3

Відповідачка ОСОБА_6. позов не визнала,
посилаючись на те, що у зв'язку зі
смертю ОСОБА_11. всі домовленості
припинились, позивачка не є стороною
договору та пропустила строк позовної
давності.

Відповідачка ОСОБА_9 та третя особа
ОСОБА_3 до суду не з'явились, своєї думки
стосовно позову не висловили.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 липня 2014 року у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила
рішення скасувати та задовольнити
позов, посилаючись на доведеність
виконання ОСОБА_11 всіх умов договору
купівлі-продажу та наявність підстав
для визнання угоди дійсною.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_8, ОСОБА_11.,
ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на праві спільної
сумісної власності (а.с. 7).

4 квітня 2002 року ОСОБА_11 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_8 на ?
частину квартири (а.с. 8).

12 лютого 2001 року ОСОБА_6. та ОСОБА_11
уклали нотаріально посвідчену угоду
про завдаток, за якою ОСОБА_11 сплатив
ОСОБА_6 4 223 грн. в рахунок належних з
нього 7 319 грн. по договору
купівлі-продажу 2/4 часток квартири (а.с.
9). За умовами угоди ( п. 4) договір
купівлі-продажу повинен бути
посвідчений нотаріально не пізніше 28
грудня 2001 року.

26 грудня 2001 року ОСОБА_11 передав ОСОБА_6
1 590 грн. (а.с. 10), а 18 серпня 2007 року - 1932
грн.(а.с.11).

Договір купівлі-продажу між
співвласниками не укладався.

ОСОБА_11 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 (а.с.
12). Подружжя має дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5
( а.с.15,16).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 помер. (а.с. 13)

11 квітня 2014 року з заявою про прийняття
спадщини звернулась ОСОБА_1, а 14 червня
2014 року - ОСОБА_3 (а.с.35).

Встановлені обставини свідчать про те,
що на час домовленості про купівлю
ОСОБА_11 часток інших співвласників
(лютий 2001 року) діяв Цивільний кодекс
УРСР, норми якого і регулювали порядок
укладення таких угод та умови їх
дійсності.

Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу житлового будинку,
укладений фізичною особою, мав бути
нотаріально посвідчений та підлягав
реєстрації органом місцевого
самоврядування. Наслідком
недотримання вимоги щодо нотаріальної
форми договору є недійсність договору.

Аналіз зазначеної норми та статті 128 ЦК
УРСР дає підстави вважати, що право
власності у набувача майна за
договором, який потребував
нотаріальної форми, виникає з моменту
укладення договору у передбаченій
законом формі.

За правилами частини 2 статті 47 ЦК УРСР
угоду, яку укладено з порушенням вимог
щодо обов'язкової нотаріальної форми,
може бути визнано в судовому порядку
дійсною, якщо одна зі сторін повністю
або частково виконала угоду, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
посвідчення.

При вирішенні цього питання, суд має
перевірити, чи були в наявності
передбачені законом обмеження щодо
укладення угоди, чому вона не була
нотаріально посвідчена і чи не містить
вона протизаконних умов ( пункт 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 28 квітня 1978 року № 3 "Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними").

Проте з матеріалів справи вбачається,
що у передбачений угодою строк ( до 28
грудня 2001 року) ОСОБА_11 не виконав
обов'язок по виплаті всієї вартості
часток інших співвласників.

Інших умов укладення договору
купіві-продажу сторони не узгоджували.

До того ж квартира належала
співвласникам на спільної сумісної
власності без визначення часток
кожного, крім успадкованої частки,
внаслідок чого предмет купівлі-продажу
визначено не було.

Крім того, співвласником квартири є
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на час угоди не
досягла повноліття.

Відповідно до статей 79, 145 ЦК УРСР
обов'язковою умовою відчуження майна
неповнолітніх є дозвіл органів опіки
та піклування.

Отже, станом на 2001 рік договір
купівлі-продажу часток, що належали
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, не міг бути укладений
без дотримання вищеназваних умов, а
тому така угода є протизаконною.

Не може бути визнано дійсним цей
договір і станом на серпень 2007 року,
коли ОСОБА_11 провів повний розрахунок.

У цей період вимоги щодо форми
договору купівлі-продажу та його
державної реєстрації регулювались
статтями 210, 657 ЦК України, а умови
визнання договору дійсним
передбачались статтею 220 ЦК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку про те, що норма частини 2
статті 220 ЦК не застосовується до
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів пов'язувався саме з
державною реєстрацією. Тому такі угоди
не є укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін (пункт 13
Постанови №9 Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними»).

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для визнання дійсним договору
купівлі-продажу часток у спільному
майні, що належали ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як
станом на 2001 рік відповідно до частини 2
статті 47 ЦК УРСР, так і станом на
серпень 2007 року відповідно до статті 220
ЦК України.

Вимоги про визнання спірної квартири в
цілому власністю спадкодавця та поділ
спадкового майна між спадкоємцями є
похідними від вимоги про дійсність
правочину, колегія не вбачає підстав і
для задоволення цих вимог.

Оскільки апеляційна скарга не містить
доводів, які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним норм
цивільного законодавства. Колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді