АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6329/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Казак С.Ю. Доповідач - Петешенкова
М.Ю. Категорія 55
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

18 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Гасановій
С.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_2 та Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області на рішення
Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 02 червня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що він перебував у
трудових відносинах з відповідачем та
23 листопада 2010 року Головою Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політки
видано наказ №811-к про припинення
державної служби його (позивача) на
посаді заступника начальника
Головного Дніпропетровського
обласного управління у справах захисту
прав споживачів - начальника
управління якості послуг та реклами з 23
листопада 2010 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2012 року вказаний наказ визнано
протиправним та скасовано, його
поновлено на посаді з 23 листопада 2010
року та стягнуто з Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 23 листопада 2010
року по день поновлення на роботі в
сумі 114857 грн. 10 коп. Постанову звернуто
до негайного виконання в частині
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в межах суми платежу за один
місяць у розмірі 4616 грн. 76 коп.

Проте на посаді його було поновлено
лише наказом Голови
Держспоживінспекції №370-к від 29
листопада 2013 року.

Наказом Голови Держспоживінспекції
№379-к від 03 грудня 2013 року його було
звільнено з займаної посади за угодою
сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.
При цьому, відповідач не повідомив його
письмово про нараховані при звільненні
суми до виплати та 30 грудня 2013 року
перерахував йому 229 грн., а решту
(заробітну плату, компенсацію за
невикористані відпустки, матеріальну
допомогу) так і не виплатив, у зв'язку із
чим, просить суд стягнути з відповідача
на його користь невиплачену заробітну
плату за період з 02 грудня 2013 року по 03
грудня 2013 року в сумі 221 грн. 42 коп.;
грошову компенсацію за всі
невикористані відпустки за період з
23листопада 2010 року по 03 грудня 2013 року в
сумі 32205 грн. 03 коп.; матеріальну
допомогу на оздоровлення та вирішення
соціального-побутових питань в сумі 32317
грн. 32 коп.; а також середній заробіток
за весь час затримки по день ухвалення
рішення суду, виходячи із
середньоденної заробітної плати в
розмірі 225 грн. 21 коп.

Рішенням Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 02 червня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково (а.с. 69-71).

Стягнуто з Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Дніпропетровській
області на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі за
період з 02 грудня 2013 року по 03 грудня 2013
року в сумі 221 грн. 42 коп.

Стягнуто з Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області на користь
позивача ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з 04
грудня 2013 року по 02 червня 2014 року в
сумі 28601 грн. 67 коп.

В задоволені іншої частини позову
відмовлено.

Судом вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду обидві
сторони звернулися з апеляційними
скаргами, в яких, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування
матеріального права, просили рішення
суду скасувати та ухвалити нове, а саме:
позивач просить скасувати рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі,
відповідач просить скасувати рішення в
частині задоволення позовних вимог та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимогах
( а.с. 75-77, 87-89).

Розглянувши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та заявлених вимог колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач перебував з відповідачем в
трудових відносинах та 23 листопада 2010
року Головою Державного комітету
України з питань технічного
регулювання та споживчої політки
видано наказ №811-к про припинення
державної служби ОСОБА_2 на посаді
заступника начальника Головного
Дніпропетровського обласного
управління у справах захисту прав
споживачів - начальника управління
якості послуг та реклами з 23 листопада
2010 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2012 року, що набрала чинності,
вказаний наказ визнано протиправним та
скасовано, ОСОБА_2 поновлено на посаді з
23 листопада 2010 року та стягнуто з
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області на користь позивача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 23
листопада 2010 року по день поновлення на
роботі в сумі 114857 грн. 10 коп. Постанову
звернуто до негайного виконання в
частині поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу в межах суми
платежу за один місяць в розмірі 4616 грн.
76 коп.

Разом з тим, постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2012
року в частині поновлення ОСОБА_2 на
посаді, що підлягала негайному
виконанню, своєчасно виконана не була
та фактично позивача було поновлено на
посаді 29 листопада 2013 року відповідно
до наказу Голови Держспоживінспекції
№370-к. (а.с. 21).

Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП України,
підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку (ст.117 КЗпП України). Як
роз'яснено пунктом 20 постанови Пленуму
Верховного суду України №13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», установивши порушення
роботодавцем вимог ч.1 ст.116 КЗпП
України, суд на підставі ст.117 КЗпП
України стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про недоведеність
відповідачем відсутності
заборгованості по заробітній платі та
проведенні розрахунку при звільненні
ОСОБА_2 у строки, визначені ст.116 КЗпП
України, а за таких обставин наявні
правові підстави для стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні на користь
позивача.

Доводи ОСОБА_2 про неправомірну відмову
суду в частині задоволення позовних
вимог про стягнення грошової
компенсації за всі дні невикористаної
відпустки за період з 23 листопада 2010
року по 03 грудня 2013 року та
матеріальної допомоги на оздоровлення
і вирішення соціально-побутових питань
за 2011-2013 роки та 2010-2013 роки не знаходять
свого підтвердження з наступних
підстав.

У розумінні вимог п. 2 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про
відпустки» до стажу роботи, який дає
право на щорічну оплачувану відпустку,
зараховується час, коли працівник
фактично не працював, але за ним згідно
законодавства зберігалося місце
роботи і заробітна плата повністю або
частково (в тому числі час вимушеного
прогулу внаслідок незаконного
звільнення). Тобто період вимушеного
прогулу зараховується до стажу, який
дає право працівнику на щорічну
відпустку. При цьому робочій рік, за
який працівнику надається щорічна
відпустка відлічується з моменту
поновлення працівника на роботі, тобто
у вказаний період ОСОБА_2 не набув права
на отримання відпустки та матеріальної
допомоги.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено характер спірних
правовідносин, норми матеріального
права що їх регулюють та обставини, які
необхідні для вирішення справи, що
призвело до обґрунтованого їх
задоволення.

Приведені в апеляційній скарзі
доводи Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області про скасування рішення в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 не можуть бути прийнятті до
уваги, оскільки вони не свідчать про
незаконність та необгрунтованість
рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 02 червня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: