Справа №471/2003/13-ц 18.06.2014 18.06.2014 18.06.2014
Провадження № 22ц-/784/1812/14 Головуючий
у 1-й інстанції Марценюк С.А.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем
України

18 червня 2014 року
м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового
засідання Бакуті Т.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на
рішення

Братського районного суду
Миколаївської області від 28 квітня 2014
року

за
позовом

ОСОБА_2 до приватного
сільськогосподарського підприємства
«Агрофірма «Надія» ( далі - ПСП
«Агрофірма «Надія», приватне
підприємство) про розірвання договору
оренди земельної ділянки, скасування
його державної реєстрації та
витребування земельної ділянки з
чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И
Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
вказаним позовом.

Він зазначав, що йому належить земельна
ділянка площею 8,22 га, яка розташована в
межах території Сергіївської
сільської ради Братського району
Миколаївської області. До 2008 року вона
перебувала в оренді у відповідача.
Влітку 2013 року йому (позивачу) стало
відомо, що від його імені укладено
новий договір від 25 липня 2008 року,
строком дії на 20 років.

Цей договір є недійсним, оскільки він
його не підписував. Крім того, договір є
недійсним з підстав того, що в ньому
відсутні суттєві умови договору.
Зокрема, в договорі відсутні умови
збереження стану об'єкта оренди, до
договору не долучено плану та схеми
земельної ділянки, яка передається в
оренду, відсутній акт прийому -
передачі земельної ділянки, що
унеможливлює ідентифікацію об'єкта
оренди та свідчить про відсутність
інформації про цей об'єкт.

Рішенням Братського районного суду
Миколаївської області від 28 квітня 2014
року, в якому ухвалою того ж суду від 12
травня 2014 року виправлена арифметична
помилка в частині розміру судових
витрат, в задоволенні позову
відмовлено. З відповідача на користь
держави стягнуто 1420 грн. 66 коп.
судового збору.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про задоволення позову. На думку
апелянта, суд не взяв до уваги
наведених в позовній заяві доводів
недійсності договору, в якому відсутні
суттєві умови. Це призвело до того, що
суд не визначився з розміром земельної
ділянки, яка ніби - то передавалася в
оренду на 20 років.

Відповідач направив письмові
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких просить залишити рішення суду без
змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, колегія судів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на підставі державного акту на
право приватної власності на землю є
власником земельної ділянки загальною
площею 8,22 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Сергіївської сільської Ради (а.с. 10). За
планом меж розташування ця земельна
ділянка складається з двох
самостійних, одна з яких має площу 7,92
га та кадастровий номер :04:000:0013
(а.с. 9 -11).

25 липня 2008 року між сторонами укладено
договір оренди землі, який
зареєстровано в Братському секторі
Миколаївської регіональної філії ДЗК 7
травня 2009 року за №81 (а.с. 8). В
договорі вказана грошова оцінка
земельної ділянки з урахуванням
коефіцієнту індексації - 66315 грн. 37 коп.

Договір укладено на 20 років, з орендною
платою 1,5% від нормативної грошової
оцінки, що становить 994 грн. 73 коп. на
рік. В договорі вказано, що за
домовленістю сторін орендна плата
виплачується в грошовій формі, а
обчислення орендної пати
здійснюється з урахуванням індексації
(пп. 9-13 договору).

Договір містить розділ «Умови
використання земельної ділянки», в
якому йдеться про цільове
використання земельної ділянки зі
збереженням стану об'єкту оренди та
дотриманням протиерозійної
організації території.

За актом прийому - передачі
земельної ділянки підписаному
сторонами, який є додатком до договору,
ділянка передана позивачем приватному
підприємству 9 травня 2009 року (а.с. 96).
Протягом 2009 - 2013 років, між сторонами по
договору не було спорів відносно
розміру орендної плати, відносно
недотриманням відповідачем умов
використання та збереження земельної
ділянки, а також спорів щодо
розташування земельної ділянки, яка
передана в оренду. Як виходить з
доказів наданих ПСП «Агрофірма
«Надія», ОСОБА_2 протягом 2009 - 2012 років
отримував орендну плату (а.с.98-103).

Дійшовши правильного висновку, що
сторони на час укладення договору
досягли всіх істотних його умов, суд
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову.

Доводи апелянта безпідставні.

Так, позивач вказував на дві
протилежні за змістом підстави
недійсності договору, а саме те, що він
його не укладав, оскільки не
підписував, а також те, що укладений
договір не відповідає вимогам закону
оскільки не містить суттєвих його
умов.

Достовірних та допустимих доказів
того, що договір не укладався та не
підписувався ним позивач не надав.
Навпаки, отримання ним орендної плати
свідчить про перебування сторін в
договірних відносинах.

Законодавство України (ЦК України
та Закон України «Про оренду землі») не
ототожнює момент укладення договору та
його державну реєстрацію. Суттєві
умови договору визначаються на час
його укладення, а не на час реєстрації.

Правова позиція про можливість
використання земельної ділянки після
укладення договору, але до його
реєстрації, викладена в Постанові
Верховного Суду України від 6 березня
2013 року. До того ж, з доказів у справі
вбачається, що земельна ділянка
відповідачу була передана перед
реєстрацією договору.

Як вказано в ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», в редакції на час
укладення договору, істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо

використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

За ч. 2 статті, відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог статей
4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

За згодою сторін у договорі оренди
землі можуть зазначатися інші умови,
зокрема якісний стан земельних угідь,
порядок виконання зобов'язань сторін,
порядок страхування об'єкта оренди,
порядок відшкодування витрат на
здійснення заходів щодо охорони і
поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору
оренди землі є: план або схема
земельної ділянки, яка передається в
оренду; кадастровий план земельної
ділянки з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів; акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Законом.

У разі якщо договором оренди землі
передбачається здійснити заходи,
спрямовані на охорону та поліпшення
об'єкта оренди, до договору додається
угода щодо відшкодування орендарю
витрат на такі заходи.

Проте відсутність певних умов в
договорі, не тягне безумовне визнання
його недійсним.

Відповідно до правової позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 25 грудня 2013 року (справа
№ 6-94 цс 13), виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІV «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, а також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

Судом, при розгляді спору, не
встановлено, що права позивача щодо
цільового використання земельної
ділянки, або її збереження порушені. Не
встановлено використання її в
більшому розмірі, або використання
земельної ділянки, яка не належить
позивачу. В свою чергу, з доказів у
справі виходить, що орендарем
використовується земельна ділянка, яка
була відведена позивачу з
встановленими в натурі межами, та яка
має певний кадастровий номер.

З доказів у справі виходить, що між
сторонами фактично виник спір щодо
строків дії договору. Проте строк дії
договору визначено сторонами, та інші,
вказані позивачем обставини, за умов
того, що вони не порушують права
позивача, не впливають на законність
умов договору про строк його дії.

За викладеного, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Братського районного суду
Миколаївської області від 28 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуючий:
Судді: