АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5377/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухорукова А.О. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової
В.О., Максюти Ж.І.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: Самарський РВ в м.
Дніпропетровську ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області про
вселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Самарський РВ в м. Дніпропетровську ГУ
ДМС України в Дніпропетровській
області, про усунення перешкод в
розпорядженні власністю шляхом зняття
з реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

У березня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення
посилаючись на те, що він
зареєстрований у АДРЕСА_1, але
проживати там не може, оскільки йому
чиняться перешкоди. У зв'язку із
відчуженням ОСОБА_4 спірного будинку
ОСОБА_2, позивач уточнив свої позовні
вимоги в частині відповідача і просив
суд вселити його до вказаного
домоволодіння.

У подальшому, в серпні 2013 року ОСОБА_2
подала зустрічну позовну заяву, в
якій просила усунути їй перешкоди у
здійсненні права розпорядження
домоволодінням АДРЕСА_1; позбавити
ОСОБА_3 права користування цим житловим
будинком та зобов'язати третю особу
зняти останнього з реєстраційного
обліку в спірному домоволодінні,
оскільки він не є членом її сім'ї, з
січня 2008 року в будинку не мешкає і має
іншу сім'ю.

Рішенням Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено, він був
вселений в житловий будинок АДРЕСА_1. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її вимоги та
відмовити в позові ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 грудня
2013 року вказане рішення скасовано та
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у
здійсненні розпорядження
домоволодінням АДРЕСА_1; ОСОБА_3
позбавлений права користування
житловим приміщенням домоволодіння
АДРЕСА_1 шляхом зняття його з
реєстрації місця проживання. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
рішення апеляційного суду було
скасовано і справа направлена на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуване судове рішення
відповідає вимогам закону.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 і
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, районний суд виходив з
положень ст. 725 ЦК України та ст. 156 ЖК
України, зазначаючи, що на час розгляду
справи відсутні підстави вважати
припиненим чи втраченим право позивача
за первісним позовом на проживання у
спірному домоволодінні.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального права, які
правильно застосовані судом першої
інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 1983 року по 2007
рік і проживали в домоволодінні
АДРЕСА_1, яке належало позивачу на праві
особистої власності. 08 серпня 2003 року
ОСОБА_3 подарував спірний будинок своїй
дружині ОСОБА_4

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
розірваний 19 грудня 2007 року. У зв*язку з
неприязними стосунками з ОСОБА_4,
позивач з 2008 року не мешкає у
зазначеному домоволодінні, оскільки
остання чинить йому перешкоди у
користуванні будинком.

17 квітня 2009 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом про визнання ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
зазначеним будинком. Заочним рішенням
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 жовтня 2009 року
позовні вимоги задоволені і позивач
був знятий з реєстраційного обліку в
будинку.

Дізнавшись у 2012 році про вказане
рішення, ОСОБА_3 звернувся до суду з
заявою про його перегляд. Ухвалою
районного суду заочне рішення було
скасовано.

14 вересня 2012 року зазначеним судом було
постановлено рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання
ОСОБА_3 втративши право користування
спірним домоволодінням. Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2012 року вказане
рішення залишено без змін.

10 вересня 2012 року ОСОБА_4 подарувала
спірний будинок своїй матері ОСОБА_5П.і,
яка зареєструвала його в КП «ДМБТІ».

У пункті 4 договору дарування
зазначено, що дарувальниця свідчить
що: зокрема, від обдарованої не
приховано обставин, які мають істотне
значення, а саме вказане домоволодіння
у спорі не перебуває, будь-яких прав у
третіх осіб щодо домоволодіння немає,
особи, які зареєстровані в
домоволодінні, не заперечують проти
виселення (зняття з реєстрації).

Між тим, договір дарування укладено за
чотири дні до постановлення судом
рішення, тобто на час укладення
договору ОСОБА_4 було приховано від
нотаріуса інформацію про судовий спір
стосовно користування вказаним
домоволодінням.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 набула
права на домоволодіння в період спору
між бувшим подружжям ОСОБА_4, тим самим
були порушені права позивача, оскільки
він набув право користування будинком
колишньої дружини, це право не втратив,
а тому доводи відповідачки, що він не є
її членом сім*ї , не можуть бути
прийняті до уваги.

Розглядаючи спір по суті, судом першої
інстанції дана належна правова оцінка
наданим сторонами доказам в їх
сукупності із встановленими
обставинами справи, відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав до його скасування під час
апеляційного розгляду справи не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: Болтунова Л.М.
Максюта Ж.І. Тамакулова В.О.