Справа № 755/9113/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
Відкрите акціонерне товариство
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта», про відшкодування
шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

у с т а н о в и в :

01.04.2014 року позивачка звернулась до
суду із позовом до відповідача про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в якій просила стягнути з
відповідача на свою користь 2338,24 грн.
матеріальної шкоди та 10000,00 моральної
шкоди. В подальшому позивача уточнила
та збільшила розмір позовних вимог і
просить стягнути з відповідача на свою
користь 2338,24 грн. матеріальної шкоди та
стягнути з відповідачки і третьої
особи 16000,00 грн. моральної шкоди. Вимоги
позовної заяви мотивовано тим, що 25.05.2013
року позивачка вийшовши на зупинці
громадського транспорту «Райдужна» з
маршрутного таксі, попередньо
переконавшись, що поблизу немає
автомобілів як б рухались вулицею,
стала переходити по нерегульованому
пішохідному переходу вулицю П.
Вершигори в м. Києві, але в цей же час
відчула сильний удар у праву частину
тіла. Позивачка зазначає, що не пам'ятає
подальших подій, оскільки прийшла до
свідомості лише в кареті швидкої
допомоги, яка доставили її до лікарні
де позивачці було надано медичну
допомогу. Позивачка вказує, що пам'ятає
лише те, що якась жінка підклала їй щось
під голову та сказала, що вона вся в
крові і розірваний золотий ланцюжок.
Інша жінка сказала, що це вона її збила,
оскільки загледілась на автобус і не
замітила її. З 25.05.2013 року по 06.06.2013 року
позивачка перебувала на стаціонарному
лікуванні в центральній районній
поліклініці Деснянського району м.
Києва, а з 06.06.2013 року по 27.06.2013 року на
амбулаторному лікуванні через завдані
тілесні ушкодження. Швидкою медичною
допомогою була складена карта виїзду
та встановлений діагноз - ЗЧМТ, струс
головного мозку, забита рана тім'яної
ділянки. Також проведено рентген
дослідження, призначена і проведена
СМЕ, якою встановлено тілесні
ушкодження: забійна рана та садна у
ділянці правого плечового суглобу, що
відносяться до легких тілесних
ушкоджень. У зв'язку з такими
висновками СМЕ 24.08.2013 року слідчий
виніс постанову, якою закрив
кримінальне провадження відносно
відповідачки за відсутності в її діях
складу кримінального правопорушення,
але за скаргою позивачки вказана
постанова була скасована. В подальшому
(17.02.2014 року) слідчий знов закрив
кримінальне провадження відносно
відповідачки за відсутності в її діях
складу кримінального правопорушення
на підставі висновку повторної СМЕ №2082
від 21.01.2014 року, яким встановлено у
позивачки легкі тілесні ушкодження. Як
зазначає позивачка, постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 29.10.2013 року провадження у справі про
адміністративне правопорушення щодо
притягнення відповідачки до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП було закрите у зв'язку з
закінченням строків накладення
адміністративного стягнення, однак в
судовому засіданні відповідачка
повністю визнала свою вину у вчиненні
ДТП. Позивачка вказує, що після
лікування вона потребувала потребує
санаторно-курортного лікування, а
моральна шкода полягає у тому, що після
ДТП у нею стався струс головного мозку,
ЗЧМТ, внаслідок чого почалися постійні
головні болі, які заважають нормально
жити і працювати, виконувати будь-яку
фізичну роботу, вести повноцінне
людське життя.

В судовому засіданні позивачка
підтримала вимоги позовної заяви з
підстав викладених у ній, просить позов
задовольнити і додатково пояснила
суду, що до теперішнього дня вимушене
лікуватись від завданої травми, при
цьому, її щомісячний дохід становить
лише 1200,00 грн. Позивачка вказує, що
постійно відчуває головні болі, які
призводять до душевних страждань у
зв'язку з неможливістю ведення
неморального життя.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги позовної
заяви з підстав викладених у ній,
просить позов задовольнити
посилаючись на те, що позивачка
страждала та продовжує страждати від
завданої травми, що зумовлює
необхідність стягнення завданої їй
моральної шкоди.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
посилаючись на те, що вона дійсно
здійснила наїзд своїм автомобілем на
позивачку і визнала свою вину у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, щоб позивачка могла отримати
страхове відшкодування від третьої
особи, оскільки третьою особою було
застраховано цивільно-правову
відповідальність відповідачки.
Відповідачка зазначає, що була
здивована пред'явленим до неї позовом,
адже вважала, що страхова компанія
давно розрахувалась із позивачкою,
оскільки відповідача здійснила всі
передбачені законом дії щодо
повідомлення страховика про страховий
випадок. Відповідачка вважає, що не
заподіювала позивачці моральної шкоди,
а будь-які збитки має відшкодувати
страхова компанія.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
всі зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до висновку про
те, що позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, за змістом
постанови Дніпровського районного
суду м. Києва від 29.10.2013 року ОСОБА_3
25.05.2013 року о 20 год 10 хв., керуючи
автомобілем «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 по
вул. Вершигори навпроти будинку №8 по
пр-т. Ватутіна в м. Києві, під час
проїзду нерегульованого перехрестя не
переконалась, що це буде безпечним, не
пропустила пішохода, внаслідок чого
здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_1, чим
порушила п. 18.1. Правил дорожнього руху
України. ОСОБА_3 в суді свою вину
визнала, вищезазначені обставини
підтвердила. Провадження у справі за
ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст.
247 КУпАП (а.с. 36).

Як вбачається з матеріалів справи, на
час здійснення ДТП цивільно-правова
відповідальність відповідачки, як
власника наземного транспортного
засобу була застрахована ВАТ НАСК
«Оранта», що підтверджується копією
полісу обов'язкового страхування
№АВ/3982424 (а.с. 56).

За змістом вказаного полісу, термін
його дії стануть з 15.07.2012 року по 14.07.2013
року, страхова сума (ліміт
відповідальності) на одного
потерпілого 100000,00 за шкоду заподіяну
життю та здоров'ю, 50000,00 грн. за шкоду
заподіяну майну, а розмір франшизи
становить 0 (нуль).

Відповідно до наявного в матеріалах
справи повідомлення, відповідачка
повідомила третю особу про
дорожньо-транспорту пригоду 28.05.2013 року
(а.с. 54).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України. шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.ст. 3, 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників. У разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 980 ЦК України,
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані, зокрема,
з відшкодуванням шкоди, завданої
страхувальником (страхування
відповідальності).

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як роз'яснено у п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», відповідно до
статті 21 Закону № 1961-IV на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі. Оскільки
відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

З огляду на викладені обставини,
враховуючи зазначені норми чинного
законодавства України та роз'яснення
вищої судової інстанції, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
матеріальної шкоди заподіяної майну та
здоров'ю позивачки не підлягають
задоволенню, оскільки цивільно-правова
відповідальність відповідачки була
застрахована третьою особою і
визначений позивачкою розмір
відшкодування як матеріальної шкоди
завданої майну, так і матеріальної
шкоди завданої здоров'ю, знаходиться в
межах встановленого полісом
обов'язкового страхування ліміту
відповідальності страховика, при
цьому, полісом встановлено франшизу у
розмірі 0 (нуль) і відповідачка у
відповідності до положень ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» повідомила страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, та як
встановлено судом, відповідачка не
погоджується особисто відшкодувати
завдану шкоду.

Стосовно вимог про відшкодування
завданої моральної шкоди, суд виходить
з наступного.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає, зокрема, у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховиком (у випадках,
передбачених підпунктами "г" і "ґ"
пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2
статті 41 цього Закону, - МТСБУ)
відшкодовується потерпілому - фізичній
особі, який зазнав ушкодження здоров'я
під час дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

При цьому, вимоги позивачки про
стягнення моральної шкоди спрямовані
як до відповідачки, так і до ВАТ НАСК
«Оранта», яке має у справі
процесуальний статус третьої особи,
тож позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди з третьої особи
задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачка зазнала фізичного
болю при дорожньо-транспортній пригоді
та перенесла страждання у зв'язку з
ушкодженням її здоров'я, при цьому
враховуючи, що відповідачка є винною у
скоєнні ДТП, вимоги позивачки про
стягнення з відповідачки завданої
моральної шкоди є правомірними. Однак з
огляду на необхідність дотримання
принципів розумності, співмірності та
справедливості, суд приходить до
висновку про необхідність зменшення
заявленого до стягнення розміру
моральної шкоди та визначає його у сумі
3500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК
України, ст.ст. 23, 980, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК
України, Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
Відкрите акціонерне товариство
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта», про відшкодування
шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду заподіяну наслідок
дорожньо-транспортної пригоди у
розмірі 3500 (три тисячі п'ятсот) грн. 00
коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору у розмірі 46 (сорок шість)
грн. 28 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -