Справа № 359/328/14-ц Головуючий у І
інстанції Кабанячий Ю.В.Провадження №
22-ц/780/4236/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Білоконь О.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 27 травня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_2 про
стягнення помилково перерахованих
коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
між Публічним акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України" в
особі територіально відокремленого
безбалансового відділення №10026 0901 та
ОСОБА_2 на підставі заяви - анкети було
укладено договір про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетовою схемою від
20.09.2010 р. № 640. Рахунок відкривався для
отримання аліментів на неповнолітню
дитину.

Зазначав, що за змістом пункту 1.1.
розділу 1 предметом укладеного
договору сторони погодили, що банк
відкрив клієнту картковий рахунок
НОМЕР_1 в гривнях для обліку коштів до
запитання і здійснення операцій по
ньому на умовах цього договору та
відповідно до нормативних актів
Національного банку України і правил
МПС.

Згідно із пунктом 2.6. розділу 2
договору клієнт самостійно регулює
ліміт витрат по картрахунку,
поповнюючи його готівкою чи
безготівковим шляхом. Перевищення
вказаного ліміту (овердрафт) по
картрахунку не допускається. У разі
виникнення овердрафту клієнт сплачує
банку відповідні проценти за
перевищення витратного ліміту в
розмірах, передбачених діючими
тарифами та зобов'язується погасити
заборгованість по овердрафту.

Відповідно до підпункту 6.1.2. пункту
6.1. розділу 6 договору клієнт
зобов'язується сплачувати банку
грошові кошти у вигляді сум, помилково
зарахованих банком на картрахунок в
день надходження повідомлення від
регіонального управління.

07.07.2012 року на картковий рахунок
НОМЕР_2 (залишок по якому на день
зарахування коштів становив - 4,74 грн.)
відповідачки ОСОБА_2 в ТВБВ №10026/0901 були
зараховані кошти (аліменти) у сумі 2567.24
грн. та помилково зараховані кошти
(аліменти іншого клієнта) у сумі 1348,38
грн.

Згідно п.6.1.2. Договору № 640 від 20.06.2010
р. (про відкриття фізособі карткового
рахунку), клієнт зобов'язаний
сплачувати банку грошові кошти у
вигляді сум, помилково зарахованих
банком на Картрахунок - в день
надходження повідомлення від
регіонального управління.

13.07.2012 року відповідальним
працівником бухгалтерії було виявлено
помилку працівника банку про
перерахування на її картковий рахунок
грошових коштів, що належали іншій
особі, про що клієнтку було повідомлено
у телефонному режимі про необхідність
повернення коштів Банку.

01.08.2012 року банк надіслав відповідачці
лист-повідомлення з пропозицією
погасити заборгованість, повернути
помилково зараховані на її рахунок
кошти та попередив про нарахування
відсотків за овердрафтом у розмірі 44%
річних. Відповідачка отримала лист, але
грошові кошти не повернула. В
подальшому, банк повтороно надсилав
клієнту повідомлення.

Позивач вказував, що на день звернення
з позовом до суду відповідачка не
повернула до банку неналежну їй суму
помилково перерахованих коштів разом
із процентами за користування
грошовими коштами.

Перерахована на картковий рахунок
відповідача грошова сума є
безпідставно набутим майном, яка має
бути повернута ОСОБА_2 позивачу, як
власнику цього майна за правилами ст.
1212 ЦК України.

Станом на 17.12.2013 року загальна сума
заборгованості відповідачки ОСОБА_2
становить 1943,70 грн., яка складається із
суми помилково перерахованих коштів у
розмірі 1348,38 грн., суми відсотків за
користування грошовими коштами у
розмірі 656,82 грн., а також суми за
користування послугами SМS у розмірі 9,00
грн., які остання набула без достатньої
правової підстави. Позивач просив
задовольнити позов.

Заперечуючи позовні вимоги,
відповідачка посилалася на те, що
отримані на картковий рахунок грошові
кошти вона вважала такими, що належать
безпосередньо їй, оскільки отримує
аліменти щомісячно на дитину у
відсотках до доходів батька дитини, а
не у фіксованій сумі; нараховані
грошові кошти знімала з належного їй
карткового рахунку для домашніх
потреб, будь-яка її вина у тому, що з
вини працівника банку на її рахунок
перераховано грошові кошти відсутня,
повідомлень щодо повернення коштів від
банку вона особисто не отримувала, а
тому вважала, що штрафні санкції за
користування грошовими коштами
позивачем нараховано безпідставно.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду від 21.05.2014 року
позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідачка
просила скасувати рішення суду з
підстав невідповідності висновків
суду дійсним обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

По справі встановлено, що 20.09.2010 р. між
Публічним акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України" в
особі територіально відокремленого
безбалансового відділення №10026 0901 та
ОСОБА_2 на підставі заяви - анкети було
укладено договір про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетовою схемою №
640. Рахунок відкривався для отримання
аліментів на неповнолітню дитину
(а.с.8-11).

Згідно меморіального ордеру
№52459445 від 07.07.2013 року на картковий
рахунок ОСОБА_2 зараховано 2367,24 грн., в
цей же день, відповідно до
меморіального ордеру № 42459515 від 07.07.2012
року ОСОБА_2 на картковий рахунок
зараховано 1348,38 грн. (а.с.57,58).

Відповідно до службової записки
начальника відділу бухобліку,
звітності та контролю від 09.07.2012 року на
ім»я керуючого ТВБВ №10026/0901 остання
просила провести службове
розслідування по факту помилкового
зарахування коштів 07.07.2012 року на
картковий рахунок відкритий на ім.»я
ОСОБА_2 (а.с.71).

Розпорядженням від 09.07.2012 року №5
керуючим ТВБВ №10026/0901 створено комісію
для проведення службового
розслідування (а.с.72).

За наслідками службового
розслідування було встановлено, що при
зарахуванні коштів 07.07.2012 року на
карткові рахунки вкладників помилково
зарахована сума 1348,38 іншому клієнту.
Зазначені кошти у сумі 1362 грн. надійшли
платіжним дорученням №.07.2012 року
для зарахування на рахунок НОМЕР_4 на
ім.»я ОСОБА_3, а були помилково
зараховані провідним бухгалтером
ОСОБА_4 на рахунок НОМЕР_3 на ім.»я
ОСОБА_2 ( за мінусом комісійної
винагороди у розмірі 1% згідно Тарифів
НБУ, що становить 13,62 грн.) (а.с.73).

Задовольняючи вимоги позивача у
повному обсязі, суд виходив з того, що
згідно із пунктом 2.6. розділу 2 Договору,
укладеному між позивачем та
відповідачкою, клієнт самостійно має
регулювати ліміт витрат по
картрахунку, поповнюючи його готівкою
чи безготівковим шляхом. Перевищення
вказаного ліміту (овердрафт) по
картрахунку не допускається. У разі
виникнення овердрафту клієнт сплачує
банку відповідні проценти за
перевищення витратного ліміту в
розмірах, передбачених діючими
тарифами та зобов'язується погасити
заборгованість по овердрафту. Оскільки
помилково зараховані грошові кошти
клієнт не повернула, безпідставно
користувалася вказаними коштами та
перевищила ліміт витрат по картковому
рахунку, суд дійшов висновку, що з
відповідачки слід стягнути кредитну
заборгованість, яка складається з суми
1348,38 грн. помилково зарахована
відповідачу, 656,82 грн. відсотки
(овердрафт) за користування кредитом та
9 грн. за SМS-повідомлення, а всього 1943,70
грн.

Проте, з таким висновком суду у
повній мірі погодитися неможна.

Судом встановлено, що 20.09.2010 р. між
Публічним акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України" в
особі територіально відокремленого
безбалансового відділення №10026 0901 та
ОСОБА_2 укладено договір про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетовою схемою №
640 для отримання аліментів на
неповнолітню дитину (а.с.8-11).

Згідно меморіального ордеру №52459445
від 07.07. 2013 року на картковий рахунок
ОСОБА_2 зараховано 2367,24 грн. В цей же
день, відповідно до меморіального
ордеру № 42459515 від 07.07.2012 року ОСОБА_2 на
картковий рахунок зараховано 1348,38 грн.
(а.с.57,58).

Як видно з матеріалів справи за
наслідками службового розслідування
даного факту було встановлено, що при
зарахуванні коштів 07.07.2012 року на
карткові рахунки вкладників помилково
зарахована сума 1348,38 іншому клієнту.
Зазначені кошти у сумі 1362 грн. надійшли
платіжним дорученням №.07.2012 року
для зарахування на рахунок НОМЕР_4 на
ім.»я ОСОБА_3, а були помилково
зараховані провідним бухгалтером
ОСОБА_4 на рахунок НОМЕР_3 на ім»я ОСОБА_2

Заперечуючи позов, ОСОБА_2 вказувала
на те, що отримані на картковий рахунок
грошові кошти вона вважала такими, що
належать безпосередньо їй, оскільки
отримує аліменти щомісячно на дитину у
відсотках до доходів батьком дитини, а
не у фіксованій сумі, нараховані
грошові кошти знімала з належного їй
карткового рахунку для власних потреб,
будь-які дані про те, що грошові кошти,
що перераховано на її картоковий
рахунок в якості аліментів їй не
належать вона не знала.
Листів-повідомлень з пропозицією
повернути незаконно отримані кошти
вона не отримувала, підписи на корінцях
про отримання вказаних листів їй не
належать, хто такий (така) ОСОБА_5 їй не
відомо (а.с.36, 21).

Дані доводи відповідачки, на думку
колегії, заслуговують на увагу. В
порушення умов договору, а саме п.9.1.
банк не надав доказів урегулювання
спірного питання шляхом переговорів з
відповідачкою. Крім того, як вбачається
з матеріалів справи ОСОБА_2
користувалася карткою після 07.07. 2012
року неодноразово та знімала грошові
кошти - перераховані аліменти на
неповнолітню дитину і після вказаної
дати. За умови, що банком 09.07.2012 року
була встановлена помилка, допущена
працівником банку, банківська установа
не була позбавлена можливості вжити
заходи щодо недопущення клієнтом
зняття коштів з карткового рахунку,
проте таким правом не скористалася.

З огляду на викладене, колегія не
може погодитися з висновком суду , що у
даному випадку, відповідачка допустила
перевищення витратного ліміту (
овердрафт ), оскільки будь-які докази
про те, що остання проводила операції,
які призвели до перевищення суми
операції за платіжною карткою
встановленого витратного ліміту
відсутні. Тим більше, що позивач
підтвердив той факт, що помилка була
допущена з вини працівника банку,
аліменти були перераховані на
картковий рахунок відповідачки, яка
була вправі використовувати їх на
власний розсуд.

Умовами договору, укладеного
сторонами передбачено, що клієнт
зобов'язується сплачувати банку
грошові кошти у вигляді сум, помилково
зарахованих банком на картрахунок в
день надходження повідомлення від
регіонального управління ( п.6.1.2, пункту
6.1 розділ 6)

У разі виникнення овердрафту клієнт
сплачує банку відповідні проценти за
перевищення витратного ліміту в
розмірах, передбачених діючими
тарифами та зобов'язується погасити
заборгованість по овердрафту.

Посилання позивача на те, що
відповідачка отримувала листи -
повідомлення банку про необхідність
повернути помилково зараховані на її
рахунок кошти, але залишила їх без
реагування, спростовуються
матеріалами справи. Так, в розписках
про отримання листів на ім.»я ОСОБА_2
вказано, що вона отримала їх особисто,
але підпис стоїть «ОСОБА_5», хто є ця
особа відповідачці не відомо (а.с..21, 36).

З огляду на викладене, висновок суду
про те, що з вини відповідачки
утворилася кредитна заборгованість
перед позивачем, а тому вона повинна
сплатити банку відсотки (овердрафт) за
користування кредитом, є
безпідставним.

Рішення суду не відповідає дійсним
обставинам справи та вимогам закону, а
тому не може бути залишеним без змін,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, яким необхідно
задовольнити позов частково, а саме :
стягнути з відповідачки на користь
позивача суму 1348,38 грн., яка помилково
була зарахована на картковий рахунок
відповідачки та підлягає поверненню.. В
іншій частині вимог, з урахуванням
викладеного вище, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія

Вирішила
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 травня 2014 року змінити та
викласти в наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» 1348,38
грн. та 121,80 грн. судових витрат. В іншій
частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: