У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого
акціонерного товариства «Ірпінський
комбінат «Перемога» про поновлення
строку звернення до суду з позовом,
стягнення вихідної допомоги,
компенсації за невчасно виплачену
вихідну допомогу, трьох відсотків
річних від простроченої суми
заборгованості по виплаті вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
затримки виплати вихідної допомоги,
компенсації за невчасно виплачений
середній заробіток, трьох відсотків
річних від простроченої суми
заборгованості по виплаті середнього
заробітку, стягнення середнього
заробітку за весь час затримки виплати
вихідної допомоги по день фактичного
розрахунку за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 4 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 19 лютого 2014
року,

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до відкритого
акціонерного товариства «Ірпінський
комбінат «Перемога» (далі - ВАТ
«Ірпінський комбінат «Перемога» ) про
поновлення строку звернення до суду з
позовом, стягнення вихідної допомоги,
компенсації за невчасно виплачену
вихідну допомогу, трьох відсотків
річних від простроченої суми
заборгованості по виплаті вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
затримки виплати вихідної допомоги,
компенсації за невчасно виплачений
середній заробіток, трьох відсотків
річних від простроченої суми
заборгованості по виплаті середнього
заробітку, стягнення середнього
заробітку за весь час затримки виплати
вихідної допомоги по день фактичного
розрахунку.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 4 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 19 лютого 2014 року, відмовлено в
поновленні строку для звернення до
суду, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем пропущено
встановлений ст. 233 КЗпП України строк
звернення до суду.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
усунення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
свого права, а у справах про звільнений
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

При розгляді справи судами
встановлено, що з 2 червня 2008 року
ОСОБА_3 працювала фінансовим
директором за сумісництвом на
ЗАТ «Ірпінський комбінат «Перемога».

30 січня 2008 року між сторонами було
укладено строковий трудовий договір,
відповідно до п.1.1. якого позивач була
прийнята на роботу на посаду головного
бухгалтера ВАТ «Ірпінський комбінат
«Перемога» за сумісництвом з 1 жовтня
2008 року.

Пунктом 7.1 вказаного договору
визначено строк дії договору - до 1
жовтня 2023 року.

Наказом № 03-к від 16 лютого 2010 року було
звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1
ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 30 серпня 2010 року
змінено формулювання звільнення
позивачки з посади головного
бухгалтера-фінансового директора ВАТ
«Ірпінський комбінат «Перемога» на п.1
ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку з
ліквідацією підприємства, а також
змінено дату звільнення ОСОБА_3 з 17
лютого 2010 року на 15 лютого 2010 року та
стягнуто заборгованість по заробітній
платі в сумі 5 902,99 грн (а.с. 12).

Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні
від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо
офіційного тлумачення положень ч. 2 ст.
233 КЗпП України роз'яснив, що у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення сум
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати як складових належної
працівнику заробітної плати без
обмеження будь-яким строком незалежно
від того, чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року
щодо офіційного тлумачення положень ч.
2 ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону
України «Про оплату праці»
Конституційний Суд України роз'яснив,
що у разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Аналіз наведених норм матеріального
права з урахуванням висновків, що
викладені в рішеннях Конституційного
Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає
підстави вважати, що в разі порушення
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з
відповідним позовом незалежно від
того, чи було здійснене роботодавцем
нарахування таких виплат.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд
дійшов помилкового висновку, що
виплата вихідної допомоги, яка є
предметом даного спору, що виникла
відповідно до рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 30
серпня 2010 року, яка не відноситься до
оплати праці та не включається до фонду
оплати праці і на суму вихідної
допомоги не нараховуються і не
утримуються внески у фонди соціального
страхування.

Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про
оплату праці» структура заробітної
плати складається з основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати, а також інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат. До них належать виплати у формі
винагород за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Аналогічна висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6-114цс13 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України позиція.

При вирішенні спору суд у порушення
статей 213-214 ЦПК України на вказане
уваги не звернув, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених у справі рішень з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 4 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 19 лютого 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О. В. Умнова

І.М. Фаловська