У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Висоцької В.С.

суддів:Кафідової О.В., Парінової І.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
правочину недійсним, повернення
коштів, за касаційною скаргою
приватного підприємства
«Грандфінресурс» на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 20 вересня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним договір від 17 грудня 2011 року
про надання кредиту на придбання
товару, укладений між нею та
відповідачем, стягнути з останнього на
її користь сплачену грошову суму у
розмірі 37666,65 грн.

Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2011
року між позивачем та приватним
підприємством «Грандфінресурс» (далі
ПП «Грандфінресурс») було укладено
договір про надання кредиту у розмірі
200000 грн. на придбання товару, який
позивач розраховувала отримати
протягом десяти днів з моменту
підписання договору. На виконання умов
вказаного договору позивач на поточний
рахунок адміністратора внесла
одноразовий комісійний внесок - 14000 грн
та здійснила загальних щомісячних
платежів на суму 23666,65 грн., всього 37666,65
грн. Разом з тим, кредит вона не
отримала. Вказані дії свідчать про те,
що з боку відповідача мали місце омана
та застосування нечесної
підприємницької практики, оскільки
позивачу надано неправдиву інформацію
стосовно оспорюваної угоди, а дії
відповідача є забороненими та
підпадають під дію ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», умови
договору є несправедливими, порушують
принцип добросовісності і створюють
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача;
відповідач, як виконавець послуг не
виконав свої зобов'язання - не надав
позивачу кредит, та відмовляється
повернути сплачені кошти.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 20 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 лютого 2014 року,
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь ОСОБА_5 суму
коштів сплачених за договором від 17
грудня 2011 року у розмірі 37 666,65 грн
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов виходив з того, що
діяльність відповідача, по своїй суті,
є пірамідальною схемою, на час
укладення угоди фактично ввела
позивача як споживача в оману, тому
спірний договір є нікчемним (його
недійсність встановлена законом) і до
нього слід застосувати наслідки
недійсності правочину, передбачені ст.
216 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погодився
із зазначеними висновками та виходив з
того, що умови укладеного між сторонами
договору є несправедливими і вводять
позивача в оману.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, без належної
оцінки наявних у матеріалах справи
доказів, з неправильним застосуванням
норм матеріального права, з огляду на
наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених
у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Зокрема,
відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону
забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» дає
підстави для висновку, що поняття
"пірамідальна схема" у розумінні цієї
норми має такі обов'язкові ознаки: а)
здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації; б)
компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; в) відсутність продажу або
споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Вказана позиція викладена в
постанові Верховного Суду України
від 11 вересня 2013 року № 6-40цс13, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
від 2 червня 2011 року (введено в дію
з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.
1 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено її
п.11-1, яким до фінансових послуг
віднесено послугу з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах.

У порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України суд апеляційної інстанції на
зазначені вимоги закону та обставини
справи уваги не звернув, не дав
належної оцінки умовам та змісту
укладеного між сторонами правочину,
дійшов передчасного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову. Свої висновки щодо обману та
ознак «пірамідальної схеми» у діях
ПП «Грандфінресурс» під час
укладення договору належним чином не
мотивував, з урахуванням положень п. 7 ч.
3 ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» у взаємозв'язку з нормами
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг».

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом апеляційної
інстанції фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, неповноту перевірки
законності і обґрунтованості рішення
місцевого суду, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що в свою чергу, призвело до
поверхневого вирішення спору.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338
ЦПК України його слід скасувати з
передачею справи на новий розгляд до
цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
підприємства «Грандфінресурс»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 лютого
2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька судді О.В.
Кафідова І.К. Парінова О.В. Умнова
І.М. Фаловська