У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючого - Власова
С.О.,

суддів -
Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі -
Савариної Т.І.,

з участю: представників
позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача
-ОСОБА_3, його представника -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_5, на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
20 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5, в особі представників ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи на
стороні позивача- ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, про визнання договору
дарування будинку та земельної ділянки
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року 2013 року ОСОБА_5
пред'явив до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 позов
про визнання договору дарування
будинку та земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 недійсними з
підстав, передбачених ст.ст.203,215 ЦПК
України.

Позивач зазначав, що 07.09.2012 року
між його матір»ю ОСОБА_6 та його
братом ОСОБА_3 був укладений договір
дарування вказаного будинку та
земельної ділянки.

На думку позивача, батько його
батько ОСОБА_7 у момент надання
нотаріально посвідченої згоди своїй
дружині ОСОБА_6 (матері позивача) на
укладення договору дарування, не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними, через ознаки
психічного відхилення в його
поведінці, часткової втрати пам»яті та
поганого зору. Договір не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
та не відповідає внутрішній волі
ОСОБА_7 на момент його укладення, а тому
такий підлягає визнанню судом
недійсним з моменту його укладення.

В порядку ст. 31 ЦК України
позивач у суді змінив підставу
позову, просив визнати недійсним
договір дарування будинку та земельної
ділянки з підстав, передбачених ст.ст.
225, 230 ЦК України, оскільки за станом
здоров»я ОСОБА_7 не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними у момент надання згоди своїй
дружині ОСОБА_6, та що остання
застосувала відносно ОСОБА_7 обман
щодо суті письмової згоди, яку він
підписав.

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач у зміненому позові
просив призначити у даній справі
судово - психіатричну експертизу
ОСОБА_7 та визнати вищезгаданий
договір дарування будинку та земельної
ділянки недійсним.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 20 травня 2014
року у задоволенні позову відмовлено

В апеляційній скарзі представники
позивача просять рішення скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. Вказують на те, що суд
неповно з»ясував обставини справи, не
призначив по справі судово -
психіатричну та судово -
почеркознавчу експертизи, неправильно
застосував процесуальний та
матеріальний закон, зокрема не
врахував положення ст.ст.10,212,213 ЦПК
України, ст.ст. 225,230 ЦК України.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, які з»явилися,
перевіривши матеріали справи колегія
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Є доведеним, що 07.09.2012 р. між
матір»ю ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_3 був
укладений нотаріально посвідчений
договір дарування житлового будинку
та земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 ( а.с.25-29).

Відповідно до п.1.8 договору
дарування чоловік дарувальниці ОСОБА_6
- ОСОБА_7 у своїй заяві, справжність
підпису якого засвідчено 24.07.2012 р.
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
за реєстровим № 968, дав свою згоду на
дарування будинку та земельної
ділянки, що належали подружжю ОСОБА_7
та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної
власності.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, матеріалами справи
стверджено, що ОСОБА_7 надав згоду
своїй дружині ОСОБА_6 на дарування
сину ОСОБА_3 житлового будинку та
земельної ділянки. Справжність підпису
ОСОБА_7 на заяві про згоду на
відчуження майна зроблено у
присутності приватного нотаріуса
ОСОБА_11 та нотаріально засвідчено
24.07.2012 р. (а.с. 144).

Суд першої інстанції в рішенні
правильно констатував, що ОСОБА_7 даючи
згоду на відчуження майна ОСОБА_3
усвідомлював характер вчинених ним
дій, керував ними та психічними
розладами здоров»я на той час не
страждав.

Дані обставини стверджуються
власноручно написаними ОСОБА_7 на
адресу суду заявами про те, що він
проти призначення у даній справі
судової психіатричної експертизи
(а.с.57,60).

Медичною довідкою
психоневрологічного диспансерного
відділення Ужгородської міської
поліклініки № 147 від 04.09.2013 року
стверджено, що ОСОБА_7 на обліку в ПНДВ
УМП не перебуває і йому психіатрична
допомога за час реєстрації в м.Ужгороді
не надавалась (а.с. 58).

Сторони правочину дійність
правочину чи укладення такого
внаслідок обману не оспорюють.

Доказів того, що односторонній
правочин ( нотаріально завірена згода
ОСОБА_7 на відчуження майна (а.с. 144)
визнана недійсною не надано суду.

За таких обставин, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив в
призначенні заявлених представниками
позивача судових експертиз.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
позивач у суді належними та
допустимими доказами не довів ті
обставини, на які посилався у позові як
на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1. 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України судова колегія судової
палати ,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 -відхилити.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 20 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :