Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої: Готри
Т.Ю.,

суддів: Боднар О.В.,
Кеміня М.П.

при секретарі:
Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Конвектор» на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 08 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Завод
Конвектор» про встановлення факту, що
має юридичне значення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, в якому вказував,
що з 15.03.1977 року по 26.08.2010 року він
працював на різних роботах в
Ужгородському
дослідно-експериментальному заводі
нестандартного обладнання, який було
реорганізовано в ЗАТ «Ужгородський
ДЕЗНО», а згодом у ТОВ «Ужгородський
завод нестандартного обладнання»,
правонаступником якого є ТОВ «Завод
«Конвектор». За період з 10.12.1985 року по
19.04.2007 року, тобто 21 рік 4 місяці і 9 днів,
він виконував роботу електрозварника
ручного зварювання, яка відноситься до
роботи з шкідливими умовами праці і дає
йому право на пільгову пенсію.

Посилаючись на те, що в його трудовій
книжці здійснено запис
«електрозварник на півавтоматах», тоді
як він виконував роботу
електрозварника ручного зварювання, що
дає йому право на пільгову пенсію, а
завод відмовився видати йому уточнюючу
довідку для підтвердження
відповідного спеціального стажу
роботи, тому просив встановити
юридичний факт, що « ОСОБА_1 10.12.1985 року
був прийнятий в Ужгородський
дослідно-експериментальний завод
нестандартного обладнання на роботу
електрозварника ручного зварювання,
яку виконував до 19.04.2007 року. Встановити
факт, що в трудовій книжці ОСОБА_1
відсутній запис про присвоєння йому
професії електрозварника ручного
зварювання та про прийняття його на
роботу електрозварника ручного
зварювання з 10.12.1985 року, яку фактично
виконував з 10.12.1985 року до 19.04.2007 року.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 за
час роботи з 10.12.1985 року по 19.04.2007 року на
Ужгородському ДЕЗНО, правонаступником
якого є ТОВ «Завод «Конвектор», набув
трудовий стаж електрозварника ручного
зварювання».

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 08 травня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1
працюючи на Ужгородському
дослідно-експериментальному заводі
нестандартного обладнання в період
часу з 10.12.1985 року по 19.04.2007 року
фактично виконував роботу
електрозварника ручного зварювання,
набув трудовий стаж за вказаною
професією, записи про що не внесені до
його трудової книжки.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Завод «Колнвектор» на
користь ОСОБА_1 114,70 грн. судових витрат.

У апеляційній скарзі відповідач ТОВ
«Завод «Конвектор» просить скасувати
зазначене рішення в частині
задоволення позову, як постановлене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити повністю.

У судовому засіданні представники
апелянта ТОВ «Завод «Конвектор» Майор
І.В. і Рябінічева А.С. апеляційну скаргу
підтримали.

Позивач ОСОБА_1 і його представник
ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали,
просили таку відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із
доведеності факту, що позивач працюючи
на Ужгородському
дослідно-експериментальному заводі
нестандартного обладнання в період
часу з 10.12.1985 року по 19.04.2007 року
фактично виконував роботу
електрозварника ручного зварювання,
набув трудовий стаж за вказаною
професією, записи про що не внесені до
його трудової книжки, а тому дійшов
висновку про встановлення вказаного
юридичного факту.

Проте, колегія суддів із висновком суду
першої інстанції в цій частині
погодитись не може з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 у позовній заяві просить
встановити факт виконання ним роботи
електрозварника ручного зварювання з
10.12.1985 року по 19.04.2007 року для
зарахування до трудового стажу, який
дає право на призначення пенсії на
пільгових умовах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» основним
документом, який підтверджує трудовий
стаж роботи, є трудова книжка.

Лише у тих випадках, коли в трудовій
книжці відсутні відомості, що
визначають право на пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років,
установлені для окремих категорій
працівників, для підтвердження
спеціального стажу, відповідно до п.20
Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою КМУ від 12
серпня 1993 р. №637, приймаються уточнюючі
довідки підприємств, установ,
організацій або їх правонаступників. У
довідці має бути вказано: періоди
роботи, що зараховуються до
спеціального стажу; професія або
посада; характер виконуваної роботи;
розділ, підрозділ, пункт, найменування
списків або їх номери, куди включається
цей період роботи, на підставі яких
видана зазначена довідка.

Отже, підтвердження трудового стажу
здійснюється лише за відсутності
відомостей в трудовій книжці.

Однак, з трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.6-10
т.1) слідує, що позивач з 15.03.1977 року по
19.04.2007 року працював в Ужгородському
дослідно-експериментальному заводі
нестандартного обладнання учнем
слюсаря-збиральника дільниці кафів
управління, а з 19.04.2007 року по 26.08.2010 року
- слюсарем механо-складальних робіт.

10.12.1985 року позивачу була присвоєна
професія електрозварювальника на
напівавтоматах і 3-й кваліфікаційний
розряд.

Однак, присвоєння професії не є
призначенням (переведенням) на посаду
(прийняттям на роботу за професією). А
тому не підтверджує фактичне виконання
робіт працівником за професією, яка дає
право на пільги і компенсації
відповідно до законодавства.

Висновком № 545 від 15.05.2013 року по
експертизі якості атестації робочих
місць за умовами праці, проведеної в 1997
р. В ЗАТ «Ужгородський
дослідно-експериментальний завод
нестандартного обладнання»,
правонаступником якого є ТОВ «Завод
«Конвектор», за результатами
експертизи проведеної з 14.05. по 15.05.2013
року, встановлено, що атестація робочих
місць за умовами праці проведена у
відповідності з постановою КМУ від
01.08.1992 р. № 442 «Про порядок проведення
атестації робочих місць за умовами
праці». Що стосується ОСОБА_1, який
претендує на пільгову пенсію за віком,
перевіркою було встановлено, що ОСОБА_1
працював в Ужгородському ДЕЗНО з 15.03.1977
року за професією учнем слюсаря
складальника, а з 2.02.1978 року
слюсар-складальник.

10.12.1985 року ОСОБА_1 була присвоєна
суміжна професія електрозварник на
півавтоматичних машинах, яка наказом
від 25.12.1997 р. не була атестована і не
підтверджено право на пільгову пенсію
за віком, тобто за вказаною професією
ОСОБА_1 право на пільгову пенсію за
віком не набув.

Згідно відомостей нарахування
заробітної плати, та записів в трудовій
книжці, ОСОБА_1 працював за професією
слюсаря складальника у період з 15.03.1977
р. по 26.08.2010 року. Згідно технологічної
схеми професії слюсар-складальник, то
ОСОБА_1 міг залучатись до зварювальних
робітна півавтоматичних автоматах, і
ця робота не носила постійний характер,
і він не був і не міг бути задіяний
повний робочий день на зварювальних
роботах на півавтоматичних машинах, як
це передбачено Списком №2,
затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992
р. №162, та атестацією робочих місць за
умовами праці, затвердженої постановою
КМУ від 01.08.1992 р. №442.

Висновок : на підставі вищенаведеного
та наданих матеріалів на експертизу
ОСОБА_1 право на пільгову пенсію за
віком за професією слюсар-складальник
не набув.

Виконання позивачем роботи
електрозварника ручного зварювання
заперечується нотаріальною заявою
ОСОБА_5, який з 1985 року по 2010 рік займав
посаду начальника складального цеху на
УДЕЗНО, в безпосередньому
підпорядкуванні якого працював
позивач (а.с.188-191 т.1).

Виходячи з того, що у трудовій книжці
позивача містяться усі записи щодо
його фактичної роботи за період з
10.12.1985 року по 19.04.2007 року в
Ужгородському ДЕЗНО, які були вчинені
на підставі наказів, які є чинними, тому
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про встановлення
юридичного факту, а саме виконання
позивачем роботи електрозварника
ручного зварювання та набуття ним
трудового стажу за вказаною професією,
- яку позивач не виконував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, у
відповідності до ст.309 ЦПК України,
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення, яким у позові
ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну
скаргу відповідача задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «Завод
Конвектор» - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 08 травня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ
«Завод Конвектор» про встановлення
факту, що має юридичне значення та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча :

Судді: