АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3095/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2655/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі Самойловій М.Д.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 8 липня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про відшкодування шкоди завданої
дорожньо-транспортною пригодою, третя
особа Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автоприват",-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом та просив
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
матеріальну шкоду завдану ДТП в
розмірі 7061 грн., витрати понесені ним на
оплату послуг в розмірі 400 грн.,
моральну шкоду в розмірі 1000 грн., 243 грн.
60 коп. судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що 10 вересня 2013 року о 09 год. 15
хв. відповідач, керуючи автомобілем ДЕУ
Нексія д.н.з. НОМЕР_2, що належить ТОВ
«Автоприват», при виїзді з дворової
території № 86 по вул.М.Бірюзова в
м.Полтаві, перед початком руху не
впевнилась в безпеці виконання свого
маневру та допустила зіткнення з
автомобілем ВАЗ 21070 д.н.з НОМЕР_1, який
належть на праві приватної власності
та яким в той момент керував він, чим
порушила п.п. 10.1, 10.2 ПДР України. В
наслідок ДТП автомобілі отримали
технічні пошкодження. 27 вересня 2013 року
постановою Київського районного суду
м.Полтави ОСОБА_3 визнана винною у
скоєнні адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП України. Згідно довідки про ДТП №
9263507 автомобіль, яким керувала
відповідач, не був застрахований
відповідно до ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів». Відповідно до
звіту про оцінку транспортного засобу
№ 9/9 вартість відновлюваного ремонту
його автомобіля становить 7061 грн.
Вартість послуг з оцінки
відновлюваного ремонту його
автомобіля становить 400 грн. Крім цього
неправомірними діями ОСОБА_3 йому
завдано моральну шкоду, яку він оцінює
в 1000 грн., яка полягає в тому, що під час
ДТП він пережив стрес, також був
затрачений час для оформлення різних
документів по факту ДТП, спричинені
моральні та психічні переживання.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 8 липня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному
обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду завдану в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди в
розмірі 7061 грн., витрати понесені на
оплату послуг оцінювальної діяльності
в розмірі 400 грн., моральну шкоду в
розмірі 1000 грн., витрати понесені на
правову допомогу в сумі 500 грн., 243 грн. 60
коп. судових витрат, а всього 9 204 грн. 60
коп.

Вказане рішення в апеляційному порядку
в інтересах ОСОБА_3 оскаржив ОСОБА_2 та
просив скасувати його та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні вимог
позивача відмовити та застосувати
норми ст. 1193 ЦК України щодо зменшення
розміру відшкодування шкоди.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, а також порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 10 вересня 2013 року о 09
год. 15 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем
ДЕУ Нексія д.н.з. НОМЕР_2, що належить ТОВ
«Автоприват», при виїзді з дворової
території № 86 по вул.М.Бірюзова в
м.Полтаві, перед початком руху не
впевнилась в безпеці виконання свого
маневру та допустила зіткнення з
автомобілем ВАЗ 21070 д.н.з НОМЕР_1, який
належть на праві приватної власності
та яким в той момент керував позивач
ОСОБА_1, чим порушила п.п. 10.1, 10.2 ПДР
України. В наслідок ДТП автомобілі
отримали технічні пошкодження.

27 вересня 2013 року постановою
Київського районного суду м.Полтави
ОСОБА_3 визнана винною у скоєнні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП України.
Згідно довідки про ДТП № 9263507
автомобіль, яким керувала відповідач,
не був застрахований відповідно до ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Із звіту про оцінку транспортного
засобу №9/9 від 19.09.2013 року
вбачається, що вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача становить 7061 грн.

Вартість послуг з оцінки
відновлюваного ремонту його
автомобіля становить 400 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
поному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з достовірної
доведеності завдання відповідачем
ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди
позивачеві, яка підлягає
відшкодуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Доводи апелянта про те, що позивачем не
доведено своїх вимог, не узгоджуються з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства.

Так, відповідно до роз'яснень наданих у
п.4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 1 березня 2013 року з огляду
на презумпцію вини завдавача шкоди
(частина друга статті 1166 ЦК) відповідач
звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (частина
п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини
другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає
докази, що підтверджують факт завдання
шкоди за участю відповідача, розмір
завданої шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем було надано докази, що
підтверджують факт завдання шкоди
відповідачем та розмір завданої шкоди,
а саме Постанова Київського районного
суду м. Полтави про притягнення ОСОБА_3
до адміністративної відповідальності
(а.с. 6), звіт про оцінку транспорту (а.с.
7-11).

Доводи апелянта щодо неможливості
визнання звіту про оцінку
транспортного засобу №9/9 від 19.09.2013
року беззаперечним доказом розміру
завданої шкоди через проведення
автотоварознавчого дослідження за
відсутності відповідача є
неспроможними.

Так, чинне законодавство не передбачає
обов'язкової участі учасника
дорожньо-транспортної пригоди при
визначенні експертом вартості
відновлювального ремонту
автотранспорту.

Крім того, колегія суддів не має
підстав для сумнівів у правильності
проведення автотоварознавчого
дослідження.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 1 березня 2013 року при
визначенні розміру та способу
відшкодування шкоди, завданої майну
потерпілого, судам слід враховувати
положення статті 1192ЦК. Наприклад, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
такого ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Судом першої інстанції ухвалено
рішення про відшкодування збитків у
повному обсязі відповідно до реальної
вартості виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженого
автомобіля, що повною мірою
узгоджується з нормами ст.ст. 1187, 1192 ЦК
України.

Твердження апелянта щодо
безпідставного відшкодування
моральної шкоди є такими що не
узгоджуються з обставинами справи.

Місцевим судом при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди було
враховано фактичні обставини справи,
характер та обсяг та тривалість
душевних страждань позивача, та
виходячи з характеру його немайнових
витрат та можливості їх відновлення,
засад розумності, виваженості та
справедливості, вірно оцінив моральну
шкоду спричинену позивачеві у розмірі
1000 грн.

Посилання апелянта на ст.1193 ЦК України
щодо необхідності зменшення шкоди, що
підлягає відшкодуванню не спростовує
правильності висновків суду першої
інстанції.

Так, відповідно до п. 7 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №4 від 1 березня 2013
року правила частини четвертої статті
1193 ЦК про можливість зменшення
розміру відшкодування шкоди, завданої
фізичною особою, залежно від її
матеріального становища, крім
випадків, коли шкоди завдано вчиненням
злочину, застосовуються у виняткових
випадках, якщо відшкодування шкоди у
повному розмірі неможливе або
поставить відповідача у тяжке
матеріальне становище.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції відповідачем не було надано
доказів, які б вказували на певні
виняткові обставини, внаслідок яких
відшкодування шкоди у повному обсязі
стало б неможливим або поставило
відповідача у тяжке матеріальне
становище.

Наявність на утриманні неповнолітньої
дитини та отримання доходу у розмірі
1849,25 грн. за 3 місяці, довідку про що було
надано до суду апеляційної інстанції,
саме по собі не вказує на неможливість
відшкодування завданої внаслідок ДТП
шкоди або поставлення відповідача у
тяжке матеріальне становище.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їм належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення місцевого суду, судовою
колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1
ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 8 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя:
О.Ю. Кузнєцова

Судді:

Л.М. Хіль

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: