Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/322/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк", Радомишльського
відділення Житомирського
регіонального управління Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" про захист прав
споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 26 травня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, в якому
просила встановити нікчемність
правочину - п. 4.3. кредитного договору №
ZRRWAE00000180, укладеного 13.07.2007 року між нею
та ПАТ КБ "ПриватБанк" на суму 22193,84
доларів США, на строк до 13.07.2013 року.
Зазначила, що вказаним пунктом
передбачено, що усі спори, розбіжності
або вимоги, які виникають з даного
Договору, або у зв'язку з ним, у тому
числі такі, що стосуються його
виконання, порушення, припинення або
визнання недійсним підлягають
вирішенню у Жовтневому районному суді
м. Дніпропетровська. Проте, цим пунктом
обмежено її право на судовий захист,
передбачений законом України "Про
захист прав споживачів", право на
обрання суду відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК
України. Вважає, що зміст п. 4.3.
суперечить вимогам закону України "Про
захист прав споживачів", а тому він є
нікчемним на підставі ст.ст. 203, 215, 216 ЦПК
України.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 26 травня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 112 ЦПК України, яка
діяла на час укладення договору
(виключено на підставі Закону № 2453-VI
від 07.07.2010 року), сторони мають право
письмово визначити територіальну
підсудність справи, крім справ, для
яких встановлена виключна підсудність.

З роз'яснень, викладених у п.4
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
вбачається, що судам відповідно до
статті 215 ЦК України необхідно
розмежовувати види недійсності
правочинів: нікчемні правочини - якщо
їх недійсність встановлена законом (ч. 1
ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст.
223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин
є недійсним через невідповідність
його вимогам закону та не потребує
визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Судом встановлено, що 13.07.2007 року між
ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № ZRRWAE00000180.

Пунктом 4.3 вищевказаного договору
передбачено, що усі спори, розбіжності
або вимоги, які виникають з даного
Договору, або у зв'язку з ним, у тому
числі такі, що стосуються його
виконання, порушення, припинення або
визнання недійсним підлягають
вирішенню у Жовтневому районному суді
м. Дніпропетровська.

Позивачка кредитний договір підписала,
а отже погодилася із визначенням
договірної підсудності, яка діяла на
час укладення договору.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що на час укладення
договору, домовленість сторін про
договірну підсудність відповідала
вимогам чинного законодавства,
підсудність по даній категорії справ
не є виключною, а тому відсутні
підстави для визнання п. 4.3. кредитного
договору нікчемним.

Крім того, ОСОБА_1 не надала суду
доказів на підтвердження того, що
вищевказаним пунктом кредитного
договору порушено її право на судовий
захист.

Разом з тим, судом помилково зазначено
у мотивувальній частині рішення суду
про відмову у позові за пропуском
строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

До вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, застосовується
загальна позовна давність.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК
України).

Разом з тим, якщо позов є
необґрунтованим, суд повинен відмовити
у його задоволенні за безпідставністю,
а не за пропуском строку позовної
давності.

Також, судом помилково зазначено у
мотивувальній частині рішення про
відсутність способу захисту
порушеного (невизнаного) права у
вигляді визнання пункту правочину
нікчемним, оскільки цивільним
законодавством України передбачено
випадки, за наявності яких договір (або
його частина) можуть бути визнані судом
нікчемними.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
виключення з його мотивувальної
частини висновку суду про відсутність
способу захисту у вигляді визнання
пункту правочину нікчемним та про
відмову у позові за пропуском строку
позовної давності. У решті рішення
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 26 травня
2014 року змінити, виключивши з його
мотивувальної частини висновок суду
про відсутність способу захисту у
вигляді визнання пункту правочину
нікчемним та про відмову у позові за
пропуском строку позовної давності.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча Судді