Справа №333/5032/14-ц
Провадження №2/333/2139/14
Комунарський районний суд м.Запоріжжя
головуючого -
судді Тучкова С.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/5032/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій
грошовій сумі в розмірі 1286 гривень
щомісячно, починаючи з дня пред'явлення
позову і до досягнення сином
повноліття, посилаючись на те, що вона
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, матеріальну допомогу на
утримання сина відповідач надає не
регулярно та не в повному обсязі, тому
вона вимушена звернутися до суду.
Позивач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена своєчасно та
належним чином, надала суду заяву, в
якій просила розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
повністю, проти винесення заочного
рішення не заперечувала.

Відповідач, повідомлений судом
належним чином про час та місце
розгляду справи, повторно у судове
засідання не з'явився і не повідомив
суд про причини неявки. Оскільки суд не
має відомостей про причину неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169
Цивільного процесуального кодексу
України суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про шлюб, серії
НОМЕР_1, виданого 22.05.1998 року Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Комунарської районної ради
м.Запоріжжя, встановлено, що 22.05.1998 року
сторони уклали шлюб, про що в книзі
реєстрації шлюбів було зроблено
відповідний запис за №152 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про
народження, серії НОМЕР_2, виданого
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Комунарської
райадміністрації Запорізької міської
ради, сторони є батьками
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідки №449 від 19.06.2014 року,
виданої ТОВ «Соцсфера», за адресою:
АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають
ОСОБА_1, ОСОБА_3 (а.с.7).

Таким чином, судом встановлено, що на
даний час дитина знаходиться на
утриманні матері ОСОБА_1, проживає
разом з нею. Добровільно відповідач
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на
утримання дитини не надає, хоча є
працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Ніякої домовленості щодо виконання
обов'язку утримувати дитину між
сторонами не досягнуто, договір про
сплату аліментів на дитину, в якому
було б визначено розмір та строки
виплати аліментів, між сторонами не
укладався.

Як вбачається з положень Сімейного
кодексу України, спір щодо витрат на
утримання дитини може містить незгоду
між батьками, як щодо самого факту
сплати аліментів, так і щодо розміру
аліментів, які сплачуються добровільно
(Ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2012 року
по справі №6-35893св12).

Відповідно до положень п.17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від №3
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» за
відсутності домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину той із
них, з ким вона проживає, вправі
звернутись до суду з відповідним
позовом.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 Сімейного
кодексу України.

Статтею 184 Сімейного кодексу України
передбачено, якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Отже, виходячи з якнайкращого
забезпечення інтересів дитини,
оскільки відповідач має нерегулярний
мінливий дохід, суд приходить до
висновку, що аліменти на утримання
дитини мають бути присуджені у твердій
грошовій сумі.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
обставини справи, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
ґрунтуються на законі, підтверджуються
зібраними у справі доказами та не
порушують прав та інтересів третіх
осіб, тому позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню.

Так як задоволена основна вимога
позивача, яка була звільнена від сплати
судового збору при подачі заяви, з
відповідача повинен бути стягнений в
дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст.180-184, 191 СК України, ст.8
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
ч.4 ст.169, ст.209, 214-215, 367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
1286 (одна тисяча двісті вісімдесят
шість) гривень 00 копійок щомісячно,
починаючи з 19.06.2014 року і до повноліття
дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий
збір в дохід держави в розмірі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Копію заочного рішення надіслати
відповідачеві не пізніше трьох днів з
дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя

С.С. Тучков