РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року
Волноваський районний суд Донецької
області

в складі: головуючого - судді
Троян Л.Г.

при секретарі
Жигай О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Волноваха
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП
"Донецька залізниця" в особі
філії-відокремленого підрозділу
Вагонного депо Донецьк про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, середнього заробітку за час
затримки при поновленні на роботі,
компенсації за роботу в вихідні дні,
нічні чергування, відрядження та
моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

06.05.2014 року позивач звернувся до суду з
даним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що з 10.08.1991 року він працює в
Державному підприємстві "Донецька
залізниця". 17.05.2011 року він був
прийнятий у Вагонне депо Донецьк ДП
«Донецька залізниця» на посаду
заступника начальника депо з
експлуатації керівництва по переводу з
Управління ДП «Донецька залізниця».

17.07.2013 року наказом начальника
Вагонного депо Донецьк №1076/ОС його
було звільнено за п. 3 ст. 40 КзПП України.

22.10.2013 рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від
22.10.2013 йому було відмовлено в
задоволенні позову про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

16.12.2013 року рішенням Апеляційного суду
Донецької області в м. Маріуполі
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 22.10.2013 року
скасовано, його позовні вимоги були
задоволені. Він був поновлений на
колишній посаді, з відповідача на його
користь було стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 17.07.2013 року по 22.10.2013 року в сумі
13155, 28 грн.

11.03.2014 року наказом начальника
Вагонного депо Донецьк його було
відновлено на посаді заступника
начальника депо з експлуатації.
Середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 17.07.2013 року по 22.10.2013
року в сумі 13155, 28 грн. згідно рішення
Апеляційного суду Донецької області в
м. Маріуполі від 16.12.2013 року відповідач
перерахував до ВДВС Ворошиловського
району м. Донецька лише 19.03.2014. На момент
подачі позову виплату вищевказаної
суми вимушеного прогулу він не отримав.

18.03.2014 року ним було подано заяву на ім'я
начальника депо про виплату середнього
заробітку за період з 23.10.2013 року по
11.03.2014 року. Однак до сьогоднішнього дня
середній заробіток за даний період
часу йому так і не виплатили.

Вважає, що відповідач повинен
виплатити йому середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
23.10.2013 року по 16.12.2013 року в сумі 7351,48 грн.
та середній заробіток за час затримки
при поновленні на роботі за період з
17.12.2013 по 11.03.2014 року в сумі 10446,84 грн.

Крім того в період з липня 2011 року по
липень 2013 року йому також не була
виплачена компенсація за роботу
(чергування) у вихідні та святкові дні
(21 день - 8125,32 грн.), нічні чергування (22
ночі - 8512,24 грн.), 3 відрядження (7 діб - 210
грн.). Всього сума невиплачених
компенсацій за даний період становить
16847,56 грн.

Також незаконним звільненням 17.07.2013
року йому було завдано моральну шкоду,
яку він оцінює в 35000 грн.

При винесенні наказу про звільнення
від 17.07.2013 року адміністрація депо
порушила вимоги трудового
законодавства і його права, оскільки не
взяла до уваги, що на момент звільнення
він пропрацював на підприємстві 22 роки,
мав заохочення з боку адміністрації
депо, на його утриманні знаходяться
двоє неповнолітніх дітей і дружина
інвалід.

Після звільнення в зв'язку з
відсутністю засобів до існування йому
доводилося позичати гроші у знайомих і
друзів для утримання сім'ї, що
завдавало душевні страждання, хід
звичного життя був повністю порушений.

Крім того, адміністрація депо,
звільнивши його 17.07.2013 року, видала
наказ про поновлення на роботі лише
11.03.2014 року, майже через три місяці
після винесення Апеляційним судом
Донецької області в м. Маріуполі
рішення від 16.12.2013 року про поновлення
на роботі.

Тому просив стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 23.10.2013
року по 16.12.2013 року в сумі 7351,48 грн.;
середній заробіток за час затримки при
поновленні на роботі за період з 17.12.2013
по 11.03.2014 року в сумі 10446,84 грн.;
компенсацію за роботу у вихідні і
святкові дні (21 день) в сумі 8125,32 грн.,
нічні чергування (22 дні) в сумі 8512,24 грн.,
3 відрядження (7 діб) у сумі 210 грн. і
всього в сумі 16847,56 грн. (шістнадцять
тисяч вісімсот сорок сім гривень 56 коп.)
та моральну шкоду в сумі 35000 грн.
(тридцять п'ять тисяч гривень).

07.07.2014 позивач надав заяву про
збільшення позовних вимог, в якій він
просив стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки при
поновленні на роботі за період з 17.12.2013
по 11.03.2014 року в сумі 11052,18 грн.;
компенсацію за роботу у вихідні і
святкові дні за 2011 рік в сумі 7275,84грн.,
за 2012 рік в сумі 7730,58 грн., за 2013 рік в
сумі 22331,44 грн., суму відрядних витрат
(за 7 діб) в сумі 420 грн., а всього в сумі
36757,86 грн., інші позовні вимоги залишив
без змін.

15.07.2014 позивач надав заяву про
збільшення позовних вимог, в якій він
просив стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки при
поновленні на роботі за період з 17.12.2013
по 11.03.2014 року в сумі 10446,84 грн.,;
компенсацію за роботу у вихідні і
святкові дні за 2011 рік в сумі 6536,42 грн.,
за 2012 рік в сумі 7732,56 грн., за 2013 рік в
сумі 22647,84 грн., суму відрядних витрат
(за 7 діб) в сумі 420 грн., а всього в сумі
36916,82 грн., інші позовні вимоги залишив
без змін.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав заяву про розгляд справи у його
відсутність

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи у його відсутність,
підтримав позовну заяву.

Відповідач, який в установленому
законом порядку належним чином
повідомлений про час та місце слухання
справи, в судове засідання не з'явився
повторно, тому суд, відповідно до вимог
ч.4 ст.169 ЦПК України, розглядає справу в
порядку заочного провадження, зі згоди
позивача на підставі наявних у справі
доказів.

Відповідач надав письмові заперечення,
в яких просив відмовити в задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі, т.я. рішення про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу було прийнято 16.12.13 року
апеляційним судом м. Маріуполь,
затримки при поновленні на роботі
відповідачем зроблено не було, судове
рішення було виконано відразу при
зверненні позивача у порядку,
передбаченому діючим законодавством
України. Відносно стягнення
компенсації за роботу у вихідні дні,
чергування, відрядження за заявою
ОСОБА_1 була проведена перевірка та
відповідно до акту перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та загально
обов'язкове державне соціальне
страхування № 05 - 01 - 043/0045 від 30.08.2013
порушення законодавства не виявлено.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно трудової
книжки, ОСОБА_1 з 10.08.1991 року працював в
Державному підприємстві "Донецька
залізниця". 17.05.2011 року він був
прийнятий у Вагонне депо Донецьк ДП
«Донецька залізниця» на посаду
заступника начальника депо з
експлуатації керівництва по переводу з
Управління ДП «Донецька залізниця».

17.07.2013 року наказом начальника
Вагонного депо Донецьк №1076/ОС його
було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України
(а.с.15)

22.10.2013 рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від
22.10.2013 йому було відмовлено в
задоволенні позову про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
(а.с.99-101)

16.12.2013 року рішенням Апеляційного суду
Донецької області в м. Маріуполі
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 22.10.2013 року
скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені: його було поновлено на
посаді, з відповідача на його користь
було стягнуто середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
17.07.2013 року по 22.10.2013 року в сумі 13155, 28
грн.(а.с.21-28)

11.03.2014 року наказом начальника
Вагонного депо м.Донецьк позивача було
поновлено на посаді заступника
начальника депо з експлуатації з 17.07.2013
(а.с.30)

18.03.2014 року позивачем було подано заяву
на ім'я начальника депо про виплату
середнього заробітку за період
вимушеного прогулу з 23.10.2013 року по
16.12.2013 року та середнього заробітку за
час затримки при поновленні на роботі
за період з 17.12.2013 по 11.03.2014 року (а.с.31)

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівнику середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
але не більше ніж за один рік.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області в м. Маріуполі від 16.12.2013 року з
відповідача на користь позивача було
стягнуто середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з моменту
звільнення 17.07.2013 року по день
ухвалення рішення місцевим судом 22.10.2013
року, оскільки переглядав справу в
межах позовних вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Таким чином, оскільки рішення про
поновлення на роботі винесено 16.12.2013
року, то вимоги позивача про виплату
середнього заробітку за період
вимушеного прогулу з 23.10.2013 року по
16.12.2013 року підлягають задоволенню.

Як вбачається з довідки вагонного депо
Донецьк №674 від 12.09.2013 середньомісячна
заробітна плата позивача за останні
два місяці, що передують звільненню,
становить 5900,58грн., середньоденна
заробітна плата складає 193,46грн.,
середньогодинна -40,14грн.(а.с.154) Даний
розрахунок проведено відповідно до
положень Порядку нарахування
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ №100 від
08.02.1995 року з наступними змінами та
доповненнями.

Відповідно до рішення Апеляційного
суду Донецької області в м. Маріуполі
від 16.12.2013 року середньоденна заробітна
плата позивача складає 193,46грн., що не
оспорюється сторонами та, відповідно
до ст.61 ЦПК України, є обставиною, яка
не підлягає доказуванню у даній справі.

Отже, відповідач повинен виплатити
позивачеві середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 23.10.2013
року по 16.12.2013 року в сумі 7351,48
грн.(193,46грн. х 38 днів)

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку з незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи, невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи.

Отже, вимоги позивача про виплату
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі за період з 17.12.2013 по 11.03.2014
року також підлягають задоволенню в
сумі 10446,84 грн., виходячи з
середньоденної заробітної плати
позивача за останні два місяці, що
передують звільненню (193,60грн. х 54 дні).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року N 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
задовольняючи вимоги про оплату праці,
суд має навести в рішенні розрахунки, з
яких він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню. Оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника,
суд визначає зазначену суму без
утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів, про що зазначає
в резолютивній частині рішення.

Відповідно ст.237-1 КзпПУ відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди у відповідності до
положень ст.23 ЦК України визначається з
урахуванням характеру порушеного
права позивача, глибини його душевних
страждань та вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995р. з наступними
змінами «Про судову практику в справах
за позовами про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Суд приходить до висновку про те, що
противоправна поведінка відповідача
по незаконному звільненню та невиплаті
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу призвела до
моральних страждань позивача, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагала від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, тому з
урахуванням розумності та
справедливості суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача у відшкодування моральної
шкоди 2000 грн., задовольнивши частково
його позовні вимоги в цій частині.

Суд не погоджується з запереченнями
відповідача в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, оскільки
вони спростовуються матеріалами
справи.

У відповідності зі ст. 71 КЗпПУ, робота у
вихідні дні забороняється. Залучення
окремих працівників до роботи у ці дні
допускається тільки з дозволу
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
підприємства, установи, організації і
лише у виняткових випадках, що
визначаються законодавством в частині
другій цієї статті.

Згідно ст.72 КЗпПУ, робота у вихідний
день може компенсуватися, за згодою
сторін, наданням іншого дня відпочинку
або у грошовій формі у подвійному
розмірі.

Як зазначив позивач, в період роботи у
відповідача з липня 2011 року по липень
2013 року йому не була виплачена
компенсація за роботу (чергування) у
вихідні та святкові дні, нічні
чергування, на підтвердження чого
надав графіки чергувань керівників
депо та перевірок постійно діючої
комісії за 2012-2013 роки, затверджені
начальником депо за погодженням з
головою профспілкового комітету
(а.с.32-46, 54) В частині графіків зазначено,
що компенсація за чергування в вихідні
чи святкові дні здійснюється згідно
п.4.13 Колективного договору Дон.ж.д.
(а.с.32,40,42-45,54)

Згідно п.4.13 Колективного договору
Дон.ж.д. за чергування в вихідні чи
святкові дні здійснювати оплату в
одинарному розмірі з наданням впродовж
найближчих 10 днів іншого вихідного дня
то й же тривалості, що і чергування.
Організацію чергування робітників
здійснювати у відповідності з
Положенням (а.с. 116-122)

Відповідно до ст..107 КЗпП України робота
у святковий і неробочий день
оплачується у подвійному розмірі:
відрядникам - за подвійними відрядними
розцінками; працівникам, праця яких
оплачується за годинними або денними
ставками, - у розмірі подвійної
годинної або денної ставки;
працівникам, які одержують місячний
оклад, - у розмірі одинарної годинної
або денної ставки зверх окладу, якщо
робота у святковий і неробочий день
провадилася у межах місячної норми
робочого часу, і в розмірі подвійної
годинної або денної ставки зверх
окладу, якщо робота провадилася понад
місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі
провадиться за години, фактично
відпрацьовані у святковий і неробочий
день.

На бажання працівника, який працював у
святковий і неробочий день, йому може
бути наданий інший день відпочинку.

Відповідно до вимог статті 108 КЗпП
України робота у нічний час
оплачується у підвищеному розмірі,
встановлюваному генеральною,
галузевою (регіональною) угодами та
колективним договором, але не нижче 20
відсотків тарифної ставки (окладу) за
кожну годину роботи у нічний час.

Державним інспектором з питань праці
Шульженко М.С. було здійснено
позапланову перевірку додержання
законодавства при оплаті праці ОСОБА_1
та надано йому відповідь, з якої
вбачається, що при перевірці табелів
обліку робочого часу було встановлено,
що табелі не містять даних про
чергування позивача як у робочі так і
святкові та вихідні дні, та роботи у
нічний час, що не дає змоги встановити
факти чергувань та відповідної оплати,
адже підставою для нарахування
заробітної плати за всіма видами є
табель, який повинен відображати
фактичні дані з днями та часами роботи
працівника.

В судове засідання позивачем зазначені
табелі обліку робочого часу, або будь
які інші документи та докази, які
свідчили б про факт його роботи у
святкові та вихідні дні, та роботи у
нічний час, не надавалися.

Зазначені обставини не дають змоги
суду надати достовірну оцінку
допущення відповідачем порушень
ст..ст.107,108 КЗпП України, п.4.13
колективного договору.

Отже, в задоволенні вимог позивача про
стягнення компенсації за роботу
(чергування) у вихідні та святкові дні,
нічні чергування необхідно відмовити
за необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до статті 121 КЗпП України
працівники мають право на
відшкодування витрат та одержання
інших компенсацій у зв'язку з
службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у
відрядження, виплачуються: добові за
час перебування у відрядженні,
вартість проїзду до місця призначення
і назад та витрати по найму жилого
приміщення в порядку і розмірах,
встановлюваних законодавством.

За відрядженими працівниками
зберігаються протягом усього часу
відрядження місце роботи (посада).

Працівникам, які направлені у службове
відрядження, оплата праці за виконану
роботу здійснюється відповідно до
умов, визначених трудовим або
колективним договором, і розмір такої
оплати праці не може бути нижчим
середнього заробітку.

Позивач посилається на те, що йому не
оплачені добові за 7 діб перебування у
відрядженні. На підтвердження цих
вимог він надав розпорядження №79 від
22.06.2013 року про проведення раптової
перевірки поїздів №47, 48 з 22.06. по 23.06.2013
включно, а також акти обстеження
вагонів №11-14 поїзду 277/278 від 21.06.2012
(а.с.50-53,55)

Надані докази не дають змоги суду
надати достовірну оцінку допущення
відповідачем порушень ст..ст.121 КЗпП
України та стягнення на його користь
добових за час перебування у
відрядженні.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

На підставі ст. 88 ЦПК України та ст. 4
Закону України «Про судовий збір» з
відповідача до спеціального фонду
Державного бюджету України необхідно
стягнути 365,40грн. (243,60 грн. +121,80 грн.)
судового збору.

На підставі ст..ст.2, 21, 71, 72, 107, 108, 121, 233, 235,
236, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 21-24 Закону
України «Про оплату праці», керуючись
ст.ст.60,61, 212-214, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» Вагонного депо
Донецьк (код 01074957) на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 23.10.2013 року по 16.12.2013
року в сумі 7351,48 грн. (сім тисяч триста
п'ятдесят одна гривня 48 копійок) без
утримання прибуткового податку з
громадян й інших обов'язкових платежів;

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» Вагонного депо
Донецьк (код 01074957) на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки при
поновленні на роботі за період з 17.12.2013
по 11.03.2014 року в сумі 10446,84 грн.(десять
тисяч чотириста сорок шість гривень 84
копійки) без утримання прибуткового
податку з громадян й інших обов'язкових
платежів;

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» Вагонного депо
Донецьк (код 01074957) на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в сумі 2000 грн. (дві
тисячі гривень).

В решті позовних вимог відмовити за
необґрунтованістю.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» Вагонного депо
Донецьк (код 01074957) до спеціального
фонду Державного бюджету України
стягнути 365,40грн. судового збору.

Рішення може бути переглянуте
Волноваським районним судом за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом 10 днів з дня
оголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається
до Апеляційного суду Донецької області
через Волноваський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Л.Г. Троян

18.07.2014