Справа № 368/1594/14-ц
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"21" серпня 2014 р. Кагарлицький
районний суд Київської області в
складі:

головуючого
судді Іванюти Т.Є.

при
секретарі Мозгова Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кагарлику справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа:
служба у справах дітей Кагарлицької
районної державної адміністрації про
надання дозволу на тимчасовий виїзд
дитини за кордон без письмового
дозволу батька,-

в с т а н о в
и в :

Позивачка звернувся до суду з
даним позовом посилаючись на те, що від
спільного шлюбу з відповідачем, вони
мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час, шлюб
розірвано. Так як дитина хворіє і
потребує лікування, то позивачка
збирається відвезти його для
відпочинку за кордон. Однак відповідач
відмовляється надати дозвіл для
вивезення дитини за кордон, а тому вона
просить надати дозвіл на тимчасовий
виїзд дитини за кордон без письмового
дозволу батька.

Позивачка в судове засідання не
з»явилася, надіслала заяву в якій
просить слухати справу у її
відсутність, позов підтримує..

Відповідач в судове засідання не
з»явилася будучи належним чином
повідомленим про день, час і місце
слухання справи, а тому на підставі ст..
224 ЦПК України, суд вважає за можливе
ухвалити заочне рішення.

Представник служби у справах дітей
Кагарлицької РДА в судове засідання не
з»явився, про день, час і місце слухання
справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов слід задоволити з
слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 15.11.2012 року. Від шлюбу, мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком в свідоцтві про
народження якого записаний
відповідач.

На даний час позивачка має намір
вивезти дитину за кордон для відпочину
та лікування, оскільки дитина потребує
відпочинку та лікування. Позивачка
фактично повністю матеріально утримує
дитину, піклується про здоров'я, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Також, вона повністю бере на
себе матеріальне забезпечення
відпочинку дитини та не вимагає такого
забезпечення від відповідача.

Проте, на даний час відповідач
відмовляється надати у передбаченому
законодавством України порядку дозвіл
на виїзд малолітнього ОСОБА_3 за кордон
для відпочинку та оздоровлення.
Позивачка збирається відвезти дитину
на лікування на море. Такий відпочинок
потрібен дитині, оскільки дитина має
захворювання «Бронхіальної астми»,
«Атопічний дерматит». Солоне морське
повітря дає значний ефект у лікуванні
дитини.

Крім того, виїзд дитини за кордон
сприятиме розширенню світогляду
дитини та добре позначається на її
духовному та інтелектуальному
розвитку як особистості.

Але не зважаючи на це відповідач
безпідставно не надає згоди на виїзд
дитини за межі України. При цьому,
жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували його
відмову він не наводить.

Така позиція відповідача - батька
ОСОБА_2 шкодить інтересам дитини і не
сприяє її всебічному розвитку, порушує
її право на розвиток особистості на
зловживання Відповідачем своїми
батьківськими правами

Згідно п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України за згодою батьків та в
їх супроводі.

У відповідності до п.3 «Правил
перетинання державного кордону
громадянами України», затверджених
постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (в
редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року
№ 724) виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, здійснюється за
згодою двох батьків та в їх супроводі.
Пунктом 4 даних правил встановлено
виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків, здійснюється у разі
пред»явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Частина 7 ст. 7 СК України
встановлює, що дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав, установлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов»язковість яких
надана Верховною Радою України. В силу
положень ст.. 150, 155 СК України батьки
зобов»язані піклуватися про здоров»я
дитини, фізичний, духовний та моральний
розвиток; батьки зобов»язані поважати
дитину, батьківські права не можуть
здійснюватися в супереч інтересам
дитини, здійснення батьками своїх прав
має ґрунтуватись на повазі до прав
дитини та її людської гідності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з того, що виїзд
неповнолітнього ОСОБА_3 за кордон
відповідає його інтересам, за своєю
метою має сприяти оздоровленню та
загальному розвитку дитини,
відсутність згоди відповідача в
розрізі даних правовідносин порушує
його права та інтереси.

Відповідно до ст.. 150 СК України на
батьків покладено обов»язок
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до сім»ї,
своєї Батьківщини, також покладено
обов»язок піклуватися про здоров»я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, батьки зобов»язані
поважати дитину, забезпечити здобуття
дитиною загальної освіти, готувати
дитину до самостійного життя.

Згідно вимог ст.. 152 СК України
право дитини на належне батьківське
виховання забезпечується системою
державного контролю, що встановлена
законом.

На підставі ст.. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов»язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності.

Відповідно до конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.. 8 ЗУ «Про охорону
дитинства» кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку.

У зв»язку з тим, що жодних з
обов»язків щодо виховання та розвитку
сина, що передбачено ст.. 150 СК України,
його батьком не виконувалося та не
виконуються, суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги

Враховуючи викладене, керуючись п.п. 3,4
«Правил перетинання державного
кордону громадянами України»,
затверджених постановою КМУ від 27.01.1995
року № 57 ( в редакції постанови КМУ від
25.08.2010 року № 724), ст.ст. 7, 150, 152, 155 СК
України, ст..ст. 16, п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України,
ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в»їзду в Україну
громадян України», ст.. 8 Закону України
«Про охорону дитинства», ст.. 3
Конвенції про права дитини від 20.11.1989
року, керуючись ст..ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Надати дозвіл малолітньому
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасові
неодноразові поїздки за межі України
без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у
супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
дозвіл на виготовлення проїзного
документу дитини, закордонного
паспорту, отримання відповідних віз та
дозволів в консульських та інших
дипломатичних установах та перетину
кордону України для малолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та
супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
до досягнення сином повноліття

Рішення суду набуває
законної сили відповідно до ст.. 223 ч.1
ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду Київської
області протягом 10 днів.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом 10
днів з часу одержання його копії.

Суддя: Т. Є. Іванюта