Справа № 527/1237/14-ц
номер провадження 2/527/382/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2014 року Глобинський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Марущак
Р.М.

при секретарі - Проценко А.О.

з участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Глобине цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по аліментах
та неустойки, ІІІ особа без самостійних
вимог щодо предмету спору - відділ
державної виконавчої служби
Глобинського районного управління
юстиції,

В С Т А Н О В И В :

26.05.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом, в якому прохала
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її
користь заборгованість по аліментах за
період з лютого 2011 року по 01.03.2014 року у
сумі 18985 грн. 39 коп. та неустойку (пеню)
за прострочення сплати аліментів у
розмірі 138305 грн. 03 коп., а всього - 157290
грн. 42 коп.

Під час судового розгляду позивач,
отримавши інформацію про те, що
відповідач з 22 жовтня 2012 року має
постійну роботу і заробіток,
самостійно провела розрахунок
заборгованості по аліментах, виходячи
з його заробітку, і свої позовні
вимоги збільшила. Прохала стягнути на
її користь заборгованість по сплаті
аліментів станом на 01.03.2014 року в сумі
30639 грн. 53 коп. , а також неустойку (пеню)
за період з лютого 2011 року по 01.03.2014 року
в сумі 164 958 грн. 06 коп.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
відповідач не виконує рішення
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 31 березня 2011
року, за яким йому присуджено на її
користь сплату аліментів на утримання
спільної доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі третини заробітку (доходу), але
не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 10.02.2011 року і до
повноліття дитини, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3. Внаслідок цього, за
період з лютого 2011 року по березень 2014
року з його вини утворилася
заборгованість в сумі 30639 гривень 53
копійки.

За викладених обставин, відповідно до
ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України
вона має право на стягнення неустойки
(пені) у розмірі одного відсотка від
суми несплачених аліментів за кожен
день прострочення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
її представник ОСОБА_2 позов
підтримували, посилаючись на підстави
та обставини, викладені в ньому.

ОСОБА_1, зокрема, пояснила, що за
стягненням аліментів звернулася ще в
період шлюбу з відповідачем.
Виконавчий лист відразу після набрання
рішенням суду законної сили не
отримувала та у виконавчу службу не
здала, так як про цей порядок не знала.
Чоловік почав сплачувати їй аліменти у
в кінці 2012 року на відкритий нею
картковий рахунок, який вона
повідомила йому. Про заборгованість
не згадував півроку, а потім попрохав
написати розписку в підтвердження
того, який розмір аліментів він їй
перерахував. Про існуючу
заборгованість йому було відомо,
оскільки вона говорила йому про це.

Представник позивача ОСОБА_2 звертав
увагу суду на те, що відповідач
ухиляється від сплати аліментів, адже
не надавав державному виконавцю дані
про отримувані за місцем роботи доходи.
Крім цього, він сплачує аліменти лише з
грудня 2012 року і не в повному обсязі. Це
вказує на наявність його вини у
виникненні заборгованості по
аліментах. Також рішенням
Кременчуцького районного суду від
28.11.2012 року про розірвання шлюбу між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановлено, що шлюбні
відносини припинені, а спільне
господарство не ведеться майже 5 років,
а тому вказана обставина доказуванню
не підлягає і заперечення відповідача
в цій частині є неспроможними.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з»явився, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Представник відповідача за
довіреністю - ОСОБА_4, у судовому
засіданні позов не визнала, надала
письмове заперечення на нього.
Мотивувала тим, що виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_3 аліментів
перебуває на примусовому виконанні у
відділі ДВС Глобинського РУЮ, тому
відповідно до приписів ст. 195 Сімейного
кодексу України та ст.74 Закону України
«Про виконавче провадження» розмір
заборгованості за аліментами має
визначатися державним виконавцем , а її
стягнення проводитися у межах
виконавчого провадження. Повторне
стягнення з боржника суми, яка має бути
виплачена ним в порядку виконання
рішення, є безпідставним. Вимога про
стягнення пені також не ґрунтується на
законі, оскільки вини відповідача у
виникненні заборгованості за
аліментами немає. Так, позивач лише
через 19 місяців після набрання
рішенням суду законної сили подала
виконавчий лист до ВДВС Глобинського
РУЮ. Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження від 12
листопада 2012 року рекомендованим
листом, як того вимагає ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ОСОБА_3 державним виконавцем не
направлялася, розрахунок
заборгованості також. Про існування
заборгованості по аліментах
відповідач дізнався лише на початку
червня 2014 року - при отриманні з суду
позовної заяви з доданим до неї
розрахунком заборгованості. Крім
цього, представник стверджувала, що в
період з лютого 2011 року по листопад 2012
року сторони вели спільне
господарство та проживали однією
сім»єю, а отже , підстав для сплати
аліментів не було. Їх ОСОБА_3 почав
сплачувати добровільно, починаючи з
грудня 2012 року - відразу після
припинення сімейних стосунків з
позивачкою, і сплачував їх щомісячно.

Представник ІІІ особи - ВДВС
Глобинського РУЮ в останнє судове
засідання не з»явився. Належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи. Заперечень на позов не
надіслав.

Свідок ОСОБА_6 - мати позивача, в
судовому засіданні пояснила, що дочка
двічі замовляла довідки про
заборгованість по сплаті аліментів ( в
2012 році та навесні 2013 року) і передавала
їх відповідачу, першого разу - через
внучку, а другого разу це відбулося в її
присутності. Їй відомо, що сторони
розлучилися в листопаді чи жовтні 2012
року, до розлучення проживали разом,
але справжньої сім»ї не було, тому вона
змушена була давати доньці гроші на
проживання .

Свідок зі сторони позивача - ОСОБА_7,
пояснив в суді, що в 2011 році проживав
разом з ОСОБА_8 в с. Гориславці. На
серпень 2011 року було заплановане їх
весілля, проте, вона покинула його. В
жовтні місяці 2011 року йому стало
відомо, що остання стала проживати
разом з відповідачем у справі однією
сім»єю, а пізніше з соціальних мереж
він дізнався, що вона вийшла за нього
заміж.

Свідок ОСОБА_9 - сусідка матері
позивача, в судовому засіданні
повідомила, що позивач проживає разом
зі своєю матір»ю в АДРЕСА_1. Відповідач
десь з 2009 - 2010 року за вказаною адресою
взагалі не з»являється.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_1 -
його рідний брат, повідомив суд, що про
те, що про рішення суду про стягнення
аліментів з відповідача йому невідому.
Зі слів брата він знає, що той після
розлучення сплачував аліменти на
дитину добровільно. Однією сім»єю брат
з дружиною проживав до кінця 2012 року -
часу розлучення. Йому запам»яталося,
що позивач разом з братом була
присутньою на всіх родинних святах,
зокрема, в травні 2012 року на хрестинах
його доньки.

Близькі показання дала в судовому
засіданні свідок ОСОБА_10 - мати
відповідача, свідок ОСОБА_11 - теща
брата відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи та
матеріали виконавчого провадження,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також їх достатність і взаємний
зв»язок у сукупності, суд встановив
наступне.

Сторони зареєстрували шлюб 25 вересня
2004 року, а розірвали його 28 листопада
2012 року, про що свідчить рішення
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 28.11.2012 року, яке
набрало чинності 19.12.2012 року.

Від шлюбу мають спільну доньку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 31 березня
2011 року з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця с. Погреби Глобинського
району Полтавської області, стягнуто
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі третини його
заробітку (доходу) , але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 10.02.2011 року і до повноліття
дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення
набрало законної сили 11.04.2011 року.

Виконавчий лист був виданий позивачці
за її зверненням лише 17 жовтня 2012 року. 7
листопада 2012 року (тобто через 19
місяців після вступу рішення в законну
силу) вона звернулася до відділу ДВС
Глобинського РУЮ із заявою про
примусове виконання вказаного рішення
суду. 12 листопада 2012 року державний
виконавець виніс постанову про
відкриття виконавчого провадження.

При дослідженні в судовому засіданні
виконавчого провадження, встановлено,
що названа постанова рекомендованим
листом боржнику ОСОБА_3 не
направлялася, оскільки в матеріалах
відсутнє поштове повідомлення з
відміткою про вручення йому такої
кореспонденції. В наявності - лише
супровідний лист від 12.11.2012 року про
направлення постанови про відкриття
виконавчого провадження, отримання
якого представник відповідача
заперечувала і ця обставина не
спростована жодним доказом. Виконавче
провадження також не містить даних про
те, що після відкриття провадження чи
пізніше боржнику направлявся
розрахунок заборгованості за
аліментами, або, що його хоча б раз
викликали до державного виконавця.

Згідно розрахунку заборгованості по
аліментах, виконаного державним
виконавцем ВДВС Глобинського РУЮ А.О.
Дроновим 27 березня 2014 року на вимогу
позивача, вих. № 2251/02-32/5, розмір
заборгованості боржника ОСОБА_3 перед
стягувачем ОСОБА_1 станом на 1.03. 2014 року
( за період з 10.02.2011 року по 1.03.2014 року)
складає 18985 грн. 39 коп.. З розрахунку
вбачається, що аліменти
нараховувалися із середньої
заробітної плати по Глобинському
району, оскільки державний виконавець
не мав відомостей про доходи отримані
боржником. Як встановлено в судовому
засіданні, дані про розмір сплачених
аліментів, наявні в розрахунку, за
період з грудня 2012 року по січень 2014
року, заповнені державним виконавцем
на підставі чеків «Приватбанку»,
наданих стягувачем .

За клопотанням позивача судом
витребувана довідка з ДП з іноземними
інвестиціями «Сумітек Україна», з якої
вбачається, що ОСОБА_3 працює у
вказаному підприємстві з 22 жовтня 2012
року і по даний час на посаді комірника.
На підставі вказаної довідки позивач
(вона ж стягувач у виконавчому
провадженні) самостійно розрахувала
заборгованість відповідача (боржника),
яка за її підрахунком станом на 1.03.2014
року становить 30639 грн. 53 коп., та пеню в
сумі 164958, 06 грн. за період з лютого 2011
року по 1.03.2014 року . Розмір
заборгованості за аліментами
протилежна сторона не оспорювала,
проте, представник відповідача
вказувала, що її повинні встановлювати
у спосіб, визначений законодавцем,
тобто за розрахунком державного
виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшено
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Згідно з положеннями СК України
аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця,
тому за змістом ст. 196 СК України пеня
нараховується не на всю суму
заборгованості, а кількість днів
прострочення обчислюється, виходячи з
того скільки днів прострочено до
сплати платежу за конкретний місяць.
При обрахуванні недоїмки (пені)
недопустимо суму заборгованості зі
сплати аліментів за попередні місяці
додавати до наступної, оскільки термін
сплати платежу за конкретний місяць
минає в останній день цього місяця, а
тому термін прострочення слід
визначати для кожного встановленого
місячного платежу окремо.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо
майнові відносини між подружжям,
батьками та дітьми, іншими членами
сім»ї та родичами не врегульовані цим
Кодексом, вони регулюються
відповідними нормами Цивільного
кодексу України, якщо це не суперечить
суті сімейних відносин.

За ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов»язання.

Виходячи зі змісту названої статті,
вина платника аліментів у виникненні
заборгованості презюмується, а отже,
саме на відповідача покладається
обов'язок доводити свою невинуватість
у виникненні аліментної
заборгованості.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 15 травня 2006 року № 3 « Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» у п. 22 роз»яснив,
що передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв»язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 195 СК України,
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення. Розмір заборгованості по
аліментам обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду передбачений
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» і згідно з ч. 9 цієї статті
суд вирішує питання щодо
заборгованості лише у разі спору про її
розмір.

Тобто, за відсутності такого спору
заборгованість стягується державним
виконавцем відповідно до положень
названого Закону, а не на підставі
рішення суду про стягнення
заборгованості.

Встановивши, що представник
відповідача суму заборгованості
визнала і не заперечувала, спір про
розмір заборгованості між сторонами
виконавчого провадження - стягувачем
ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_3 відсутній,
суд дійшов висновку, що підстав для
стягнення цієї заборгованості за
судовим рішенням немає. З огляду на
викладене, вказана позовна вимога
задоволенню не підлягає.

Суд також вважає встановленими на
підставі доказів, наданих
представником відповідача:

1) факт неповідомлення відповідача
про відкриття виконавчого провадження
та про наявність заборгованості за
аліментами; факт отримання ним цієї
інформації лише після надходження
постанови суду про відкриття
провадження у справі та позову з
доданими до нього матеріалами;

2) факт відсутності виконавчого
провадження протягом 19 місяців після
набрання рішенням суду про стягнення
аліментів законної сили;

3) факт систематичної сплати
відповідачем аліментів добровільно
починаючи з грудня 2012 року - відразу
після розірвання шлюбу (тобто не в
порядку примусового стягнення, адже
про відкриття виконавчого провадження
він не був повідомлений ).

Встановлені факти свідчать, що
заборгованість по аліментах
утворилася з причин незалежних від
відповідача, його вина у виникненні
заборгованості по сплаті аліментів
відсутня, а тому підстав для
нарахування неустойки (пені) у розмірі,
передбаченому ч.1 ст. 196 СК України суд
не вбачає.

Суд критично оцінив зауваження
представника позивача про те, що п.22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 « Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» містить
виключний перелік незалежних від
платника аліментів причин
(несвоєчасна виплата заробітної плати,
затримка або неправильне
перерахування аліментів банками), за
наявності яких настає
відповідальність у виді стягнення
неустойки. Зміст вказаного пункту
підлягає розширеному тлумаченню.

Примусове стягнення аліментів за
рішенням суду проводиться в порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження» . Механізм
чітко виписаний законодавцем.

Відповідно до вимоги ч.1 ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
копії постанов державного виконавця
про відкриття виконавчого провадження
або про відмову у відкритті
виконавчого провадження надсилаються
сторонам та іншим учасникам
виконавчого провадження
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення. Боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Врахувавши вищевказану процесуальну
норму, суд вважає, що доказів про
повідомлення боржника ОСОБА_3 про
відкрите виконавче провадження ,
доказів того, що йому було відомо про
існування заборгованості по аліментах
позивач не надала. Показання свідка з
її сторони - ОСОБА_6, про те, що
відповідач знав про існування
заборгованості суд до уваги не взяв
через те, що це в даному випадку це
неналежний засіб доказування, адже
законом встановлений чіткий порядок
повідомлення боржника про відкриття
провадження та існуючу заборгованість.
Крім цього, свідок мала
заінтересованість у розгляді справи
через родинні стосунки з позивачем.

На підставі викладеного, суд відмовляє
в задоволенні позову повністю.

Ст. 8 Закону України «Про судовий збір»
встановлено, що враховуючи майновий
стан сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше, ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Позивач при поданні позову до суду
надала заяву про відстрочку сплати
судового збору через матеріальний
стан, яка судом була задоволена. Згідно
ухвали суду від 28 травня 2014 року
сплату судового збору було відстрочено
до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у задоволенні позову
відмовлено, позивач має сплатити
судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни
позову (за ставкою судового збору для
позовів майнового характеру) . Ціна
позову після збільшення позовних вимог
складає 195597 грн. 59 коп., тому підлягає
до сплати на користь держави судовий
збір в сумі 1955 грн. 98 коп.

Керуючись ст. ст. 195, 196 Сімейного
Кодексу України, ст.. 74 Закону України
«Про виконавче провадження», п.22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 « Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», ст. ст. 10, 11, 30, 60,
61, 82, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості по
аліментах та неустойки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 1955 грн. 98 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ ГЛОБИНСЬКОГО

РАЙОНОГО СУДУ
Р. М. Марущак