АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/469114
Головуючий 1 інстанції -
Категорія: договірні
Доповідач -Гальянова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Бородіна М.М.

Малінської С.М.

при секретарі:
Галушко Т.С..

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 21 травня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА :

22 жовтня 2013 року позивач
звернулась у суд з позовом в якому
просила стягнути з відповідача 22400 грн.
боргу.

Свої вимоги , з посиланням на ч.2 ст. 530 ЦК
України, обґрунтовувала тим, що 25
червня 2004 року між нею та відповідачем
було укладено договір позики в сумі 22400
грн. для придбання автомобілю та
позивачем та на підтвердження
укладення договору позики була надана
відповідна розписка позичальника від 25
червня 2004 року написана відповідачем
власноруч.

Як на підставу стягнення з відповідача
вказаного боргу позивач зазначає на те,
що автомобіль відповідачем був
придбаний, а грошові кошти не повернуті
та на її звернення до ОСОБА_5 з вимогою
повернути кошти які він взяв в борг, він
відмовився.

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 01 квітня
2014 року вказані позовні вимоги
позивача були задоволенні .

Ухвалою суду від 06 травня 2014 року
вказане заочне рішення було скасовано
за заявою відповідача.

Позивач та її представник у судовому
засіданні суду першої інстанції
вказані позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні суду першої
інстанції позовні вимоги позивача не
визнали. Свої заперечення
обгрунтовували тим, що ОСОБА_5
перебував з позивачкою у
зареєстрованому шлюбі з серпня 1995 року
по грудень 2009 року, жодного договору
займу між ними укладено не було і не
могло бути, оскільки вони проживали
однією сім'єю і мали єдиний сімейний
бюджет та пред'явлену розписку він не
визнає, як боргову оскільки на даному
аркуші паперу він зробив запис у своїй
записній книжці про рух коштів із
сімейного бюджету, щоб потім знати яку
саме суму він взяв із спільних сімейних
коштів.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 21 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та наданим нею
доказам, неправильним застосуванням
норм матеріального права та порушенням
судом першої інстанції норм
процесуального права. Наводить ті ж
доводи. що і в суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач, посилаючись на законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції та безпідставність доводів
апеляційної скарги, просить рішення
суду залишити без змін. а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Позивач та її представник в судове
засідання суду апеляційної інстанції
не з»явились , будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи, про що свідчить
розписка представника позивача ОСОБА_6
та поштове повідомлення про вручення
судової повістки ОСОБА_3 ( а.с.110, 111) . Про
причини неявки в судове засідання не
повідомили.

Згідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України, неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі,належним
чином повідомлених про час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

З огляду на наведене, судова
колегія вважає за можливе розглянути
справу за відсутності позивача та її
представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
відповідача та його представника,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні її
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх безпідставності..

При цьому , як свідчать матеріали
справи, та цей факт сторонами не
заперечується, в період з 19 червня 1995
року по 28 жовтня 2008 року перебували у
шлюбі .

Згідно до вимог ч.1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
підставі спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини ( навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку ( доходу).

В частинах 1 та 2 ст. 61 СК України
встановлено, що об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту,
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя.

В ст. 57 СК України встановлено перелік
майна, яке є особистою приватною
власністю дружини , чоловіка.

На підтвердження своїх вимог щодо
стягнення з відповідача боргу в сумі 22
400 грн. позивач надала без будь -якого
заголовку аркуш із записної книжки,
відповідно до якого, відповідач 25.06.2004
року , тобто в період перебування
сторін у шлюбі, отримав від неї 22 400 грн.
на придбання автомобіля ( а.с.31).

Вказані вище обставини справи та
вимоги норм матеріального права
свідчать про те, що вказані грошові
кошти є об»єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Матеріали справи також свідчать про те,
що сторони у 2011 році в судовому порядку
проводили розподіл спільного майна
подружжя .

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 26 березня 2012 року та
рішенням апеляційного суду
Харківської області від 12 липня 2012
року, які набрали законної сили, між
сторонами в судовому порядку було
проведено розподіл спільного майна
подружжя ( а.с.27-30).

При цьому як свідчить зазначені
рішення судів першої та апеляційної
інстанції, позивач при розподілі
спільного майна подружжя вимог щодо
отримання відповідачем вказаних
грошових коштів, як належних їй
особисто не заявляла та вказані
грошові кошти не враховувала при
розподілу спільного майна подружжя.

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

За таких обставин судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності у
відповідача перед позивачем боргових
зобов»язань та відмови позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі вказаних висновків
суду не спростовують та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319,
218 ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :