АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/9709/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Маліновська
Доповідач: Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м.
Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Музичко С.Г.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
боржника ОСОБА_2 ОСОБА_6 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 06 червня 2014 року про
задоволення подання старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімової Асеї Низимівни про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 з вилученням
паспортного документу, -

в с т а н о в и л
а:

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 06 червня 2014 року
задоволено подання старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімової АсеїНизимівни про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 з вилученням
паспортного документу.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві
виїзду за кордон з тимчасовим
вилученням паспорту до виконання
зобов'язань, покладених на неї рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
від 22.08.2012 року по справі №1915/7829/2012.

Зобов'язано Адміністрацію Державної
прикордонної служби України вжити
невідкладних заходів для недопущення
виїзду з України ОСОБА_2, а вразі
вилучення у неї паспортного документу
для виїзду за кордон - надіслати його у
відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Міністерства внутрішніх справ України
за місцем видачі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 06 червня 2014 року скасувати
та постановити нову ухвалу про відмову
в задоволенні подання.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
ухвала суду є незаконною,
необґрунтованою, постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вказує на те, що
чинним законодавством України
встановлено право державного
виконавця на звернення до суду з
поданням про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
лише за умови доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань. Проте, державним
виконавцем в поданні не зазначено
будь-яких відомостей та не надано
належних доказів, які б свідчили про те,
що ОСОБА_2 умисно ухиляється від
виконання покладених на неї рішення
суду зобов'язань, має реальну
необхідність чи бажання виїхати за
кордон, а тим більше виїхати за межі
України з метою ухилення від погашення
заборгованості. Зазначає, що в ході
здійснення виконавчих дій з виконання
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22.08.2012 року
державним виконавцем було накладено
арешт на майно ОСОБА_2, а тому навіть за
у мови виїзду боржника за кордон
виконавча служба без будь-яких
перешкод зможе реалізувати арештоване
майно з метою погашення
заборгованості.

В судовому засіданні представник
боржника ОСОБА_2 ОСОБА_6 підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник стягувача Публічного
акціонерного товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТБ Банк» Ковальчук
Роман Володимирович проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 06 червня 2014 року залишити
без змін.

Державний виконавець Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
судове засідання не з'явився, про день
та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, а тому, колегія суддів
вважає можливим слухати справу в його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осі, які беруть участь у
справі, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 22.08.2012 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» заборгованість за кредитним
договором в сумі 18 999 277,56 грн. та судові
витрати в сумі 3219 грн.

На підставі вказаного рішення, 09 жовтня
2012 року Тернопільським міськрайонним
судом було видано виконавчий лист за
№1915/7829/2012.

16 жовтня 2012 року Публічне акціонерне
товариство «ВТБ Банк» звернулась до
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України з
заявою про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконавчого
листа №1915/7829/2012 від 09 жовтня 2012 року.

26 жовтня 2012 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
(ВП №34923096). Також, запропоновано
боржнику самостійно виконати рішення в
семиденний строк з моменту винесення
(отримання) даної постанови.

Постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа 1915/7829/2012 від 09 жовтня 2012 року
представником ОСОБА_2 було отримано
05.11.2012 року, що підтверджується
повідомленням про вручення
рекомендованого поштового
відправлення.

В процесі здійснення виконавчих дій
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було направлено запити до Державної
податкової служби України, Головного
управління Держкомзему в
Тернопільській області, Управління
Державтоінспекції в Тернопільській
області, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міське бюро
технічної інвентаризації».

Від Державної податкової служби
України було отримано відповідь, що в
базі податкової служби відсутня
інформація щодо сум доходу,
нарахованого (сплаченого) податковим
агентом на користь платників податку
та сум отриманого з них податку в ДРФО.

Головним управлінням Держкомзему в
Тернопільській області Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було надано інформацію про те, що за
ОСОБА_2 зареєстрований договір оренди
земельної ділянки площею 7,05 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Старозбаразької сільської
ради Збаразького району.

Від Управління Державтоінспекції в
Тернопільській області Відділом
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було отримано відповідь, що за ОСОБА_2
транспортні засоби на території
Тернопільської області не
зареєстровані.

Від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міське бюро
технічної інвентаризації» Відділом
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було отримано відповідь, що за ОСОБА_2
на праві власності належить: квартира
АДРЕСА_1 та 1/7 частина квартири АДРЕСА_2.

14 грудня 2012 року старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України було винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження (ВП №34923096).
Даною постановою було накладено арешт
та заборонено відчужувати квартиру
АДРЕСА_1 та 1/7 частину квартири АДРЕСА_2.

18 грудня 2012 року Відділом примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України дану постанову було
направлено на адресу боржника.

18 червня 2013 року старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України було винесено
постанову, якою доручено державним
виконавцям відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області у десятиденний строк з моменту
отримання постанови, здійснити заходи
примусового характеру, а саме: провести
опис та арешт нерухомого майна
квартири АДРЕСА_1 та 1/7 частини квартири
АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_2,
витребувати при цьому відповідну
технічну документацію та перевірити
майновий стан боржника за його місцем
проживання, а саме: АДРЕСА_2, про що
скласти відповідні акти державного
виконавця.

Цього дня дану постанову було
направлено для виконання Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області.

23.07.2013 року та 08.08.2013 року держаним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області було складено акти державного
виконавця про те, що при виході за
адресами проживання боржника АДРЕСА_1
було встановлено, що дані квартири
зачинені, на стук у двері ніхто не
відгукнувся.

Дані постанови були направлені за
допомогою факсимільного зв'язку на
адресу Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України.

З матеріалів справи також вбачається,
що старшим державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було підготовлено подання до
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області про примусове
проникнення до житла боржника ОСОБА_2.

08 травня 2014 року державний виконавець
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімова АсеяНизимівна звернулась до
Шевченківського районного суду м.
Києва з поданням про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України з вилученням паспортного
документу.

Своє подання мотивувала тим, що ОСОБА_2
рішення суду не виконано, боржник не
вчиняє жодних дій щодо погашення
заборгованості, що є ухиленням від
погашення існуючої заборгованості.

Постановляючи ухвалу про задоволення
подання державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України та
тимчасово обмежуючи ОСОБА_2 в праві
виїзду за межі території України до
виконання нею рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 22.08.2012 року по справі
№1915/7829/2012 та зобов'язуючи
Адміністрацію Державної прикордонної
служби України вжити невідкладних
заходів для недопущення виїзду з
України ОСОБА_2, а вразі вилучення у неї
паспортного документу для виїзду за
кордон - надіслати його у відділ у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Міністерства
внутрішніх справ України за місцем
видачі, суд 1-ї інстанції виходив з того,
що подання держаного виконавця
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства України, а надані до
подання документи свідчать про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням суду
зобов'язань.

З таким висновком суд першої інстанції
колегія суддів погодитись не може,
оскільки він не відповідає вимогам
матеріального права, виходячи з
наступного.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено
вичерпний перелік підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, зокрема,
коли громадянин України ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 р. №606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а при ухиленні боржника
від їх виконання. Право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань. Поряд з цим, про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб тощо.

Вирішення питання судом про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України врегульовано статтею 377-1 ЦПК
України.

Так, відповідно до частини першої
статті 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

З метою всебічного і повного з'ясування
всіх обставин справи, встановлення
дійсних прав та обов'язків учасників
спірних правовідносин, суду належить
з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо
ухиляється від виконання зобов'язання
в повному обсязі або частково.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець надав суду ряд
запитів та відповідей направлених і
отриманих державним виконавцем до
різних органів та установ; виконавчий
лист №1915/7829/2012 від 09 жовтня 2012 року;
постанову про відкриття виконавчого
провадження (ВП №34923096); постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження (ВП №34923096);
ати державного виконавця.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, які б свідчили про ухилення
боржника від виконання зобов'язань, а
саме: не надання у строк, встановлений
державним виконавцем, достовірних
відомостей про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
неявка за викликом державного
виконавця; неповідомлення державного
виконавця про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб тощо, державним виконавцем
суду не надано.

Досліджені судом акти держаного
виконавці від 23.07.2013 року та від 08.08.2013
року не можуть свідчити про ухилення
ОСОБА_2 від виконання нею зобов'язань,
оскільки будь-яких належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
надіслання та отримання боржником
постанови від 18.06.2013 року та
повідомлення про примусове проведення
опису та арешту майна боржника,згідно
якого боржник зобов'язаний знаходитьсь
за адресами проживання - АДРЕСА_2, у
зазначений день та час матеріали
справи не містять.

Проте, постановляючи ухвалу від 06
червня 2014 року , суд 1-ї інстанції
вказаних обставин справи та норм
закону не врахував, неповно з'ясував
всі обставини справи та прийшов до
необґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення подання державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Рагімової
АсеїНизимівни про тимчасове обмеження
у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 з
вилученням паспортного документу.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а ухвала Шевченківського
районного суду м. Києва від 06 червня 2014
року про задоволення подання
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімової Асеї Низимівни про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 з вилученням
паспортного документу підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали про відмову в задоволенні
даного подання державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімової Асеї Низимівни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну представника боржника
ОСОБА_2 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного
суду м. Києва від 06 червня 2014 року
скасувати та постановити нову ухвалу
наступного змісту.

Відмовити старшому державному
виконавцю Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Рагімової Асеї
Низимівни в задоволенні подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 з вилученням
паспортного документу.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: