АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
21 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою Романенка Олексія
Євгеновича в інтересах Національної
академії внутрішніх справ на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 24 березня 2014 року у цивільній
справі за позовом Національної
академії внутрішніх справ до ОСОБА_2
про відшкодування витрат на навчання,
№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/7083/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Шевчук О.П. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :
Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову
Національної академії внутрішніх
справ (далі - НАВС) до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат на навчання.

Не погодившись із таким рішенням суду,
Романенко О.Є. в інтересах НАВС подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги НАВС про стягнення з ОСОБА_2
витрат на навчання у розмірі 16 636,73 грн.
задовольнити у повному обсязі. На думку
апелянта, відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції
безпідставно застосував до спірних
правовідносин положення п. 2.2.
спільного Наказу МВС, МО, СБУ, Мінфіну
України від 16 липня 2007 року
№419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження
Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з
утриманням курсантів у вищих
навчальних закладах», а також звертає
увагу на те, що згідно з Положенням про
вищі навчальні заклади МВС,
затвердженого наказом МВС від 14 лютого
2008 року №62, вищі навчальні заклади МВС
є державними навчальними закладами,
які підпорядковані МВС. Розпорядником
коштів, які виділяються із бюджету для
підготовки фахівців ОВС є навчальний
заклад, а кошти, які просить стягнути
НАВС з відповідача відшкодовуються МВС
або підпорядкованим йому підрозділам,
яким у даному випадку виступає НАВС. В
матеріалах справи знаходиться довідка
про відшкодування фактичних витрат на
підготовку фахівця, вказана довідка
була підписана самим відповідачем, що
підтверджує те, що він був ознайомлений
з сумою витрат на його навчання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_2 проти задоволення
апеляційної скарги заперечував,
вважав, що спір вирішений судом
правильно.

Особисто ОСОБА_2, а також представник
НАВС в судове засідання не з'явилися,
про час та місце апеляційного розгляду
справи повідомлені належним чином,
ОСОБА_2 забезпечив явку в судове
засідання свого уповноваженого
представника, представник НАВС подав
до суду заяву про розгляд апеляційної
скарги без його участі на підставі
наявних в матеріалах справи доказів, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає за
можливе слухати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, наказом КНУВС від 22
липня 2006 року ОСОБА_2 було зараховано на
навчання на курс навчально-наукового
інституту підготовки слідчих і
криміналістів Київського
національного університету внутрішніх
справ з 1 вересня 2006 року (а.с.13).

29 листопада 2007 року між КНУВС, ГУ МВС
України в м. Києві та ОСОБА_2 було
укладено договір № Кв - 404 про
підготовку фахівця, відповідно до п. п.
2.1.1.-2.1.3. якого позивач зобов'язався
забезпечити теоретичну та практичну
підготовку фахівця згідно з
навчальними планами та програмами і
вимогами освітньо-кваліфікаційних
рівнів, забезпечити курсанта
харчуванням, речовим майном та
грошовим утриманням за нормами,
затвердженими нормативно - правовими
актами України (а.с.11-12).

Відповідно до п. 2.3.6. вказаного договору
ОСОБА_2 зобов'язався у разі
відрахування з навчального закладу чи
звільнення з органів внутрішніх справ
по закінченню навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі за підставами,
передбаченими п. 3 цього договору
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з утриманням у навчальному
закладі згідно із затвердженим
розрахунком.

Пунктом 3.2. договору № Кв - 404 про
підготовку фахівця від 29 листопада 2007
року передбачено, що відмова від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання є підставою відшкодування
фактичних витрат на підготовку.

Згідно з п. 4.1. договору відшкодування
здійснюється в розмірі фактичних
витрат, пов'язаних з: грошовим,
продовольчим та речовим забезпеченням;
оплатою комунальних послуг і вартості
спожитих енергоносіїв.

Наказом НАВС № 468 від 19 червня 2010 року
про черговий випуск курсантів та
слухачів навчально-наукового
інституту підготовки слідчих і
криміналістів у 2010 році відповідачу
було присвоєно кваліфікацію юриста
(а.с.14).

Відповідно до Наказу ГУ МВС України від
07 липня 2011 року № 386 ОСОБА_2 було
звільнено за власним бажанням з
органів внутрішніх справ у запас
Збройних Сил України (а.с.5). Таким чином
ОСОБА_2 прослужив в органах внутрішніх
справ менше одного року.

НАВС порушило перед судом питання про
стягнення з ОСОБА_2 витрат на навчання у
розмірі 16 636 грн. 73 коп., з яких сума
грошового забезпечення в розмірі 9 215
грн. 14 коп., витрати по оплаті
комунальних послуг та спожитих
відповідачем енергоносіїв в розмірі 5
925 грн. 33 коп., витрати на харчування в
розмірі 45 грн., витрати на речове
утримання - 1 451 грн. 26 коп., мотивуючи
свої вимоги тим, що 29 листопада 2007 року
між КНУВС , ГУ МВС України в м. Києві та
ОСОБА_2 укладено Договір № Кв-404 про
підготовку фахівця, відповідно якого
відповідач навчався за рахунок коштів
державного бюджету і зобов'язався
після закінчення навчання
відпрацювати не менше трьох років за
місцем розподілу, а у разі відмови від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання відшкодувати витрати за
період навчання. З 01 вересня 2006 року по
18 червня 2010 року відповідач за період
навчання перебував на державному
забезпеченні харчуванням, речовим
майном, грошовим утриманням та житлом з
наданням відповідних комунальних
послуг. Після закінчення навчання та
здобуття вищої освіти ОСОБА_2
направлено для подальшого продовження
служби до ГУ МВС України в м. Києві.
Наказом ГУ МВС України від 07 липня 2011
року ОСОБА_2 звільнено з ОВС за власним
бажанням на підставі поданого ним
рапорту до спливу встановленого
Договором трирічного строку
перебування на службі після закінчення
навчання, у зв'язку з чим він
зобов'язаний відшкодувати фактичні
витрати, пов'язані з утриманням у
навчальному закладі.

В обґрунтування розміру витрат на
утримання позивача за період навчання
позивачем було надано довідку про
відшкодування фактичних витрат на
підготовку фахівця, перерахунок
фактичних витрат на оплату комунальних
послуг і вартості спожитих
енергоносіїв, довідку щодо коштів,
витрачених на харчування, довідку про
витрати речового майна перемінного
особового складу університету, довідки
про доходи та відрахування (а.с. 17-24).

Відмовляючи в задоволенні позову НАВС,
суд першої інстанції виходив з того, що
зазначені довідки не можуть бути
визнані належними доказами у справі.
Заявляючи про суму грошового
утримання, що підлягає стягненню з
відповідача, позивач, незважаючи на
вимогу суду не надав щорічних виписок з
наказів начальника ВНЗ про переведення
курсанта на наступний курс навчання, де
мала бути зазначена загальна сума його
утримання за рік згідно з вимогами п. 2.2.
спільного наказу МВС, МО, СБУ, Мінфіну
України, зареєстрованого
Міністерством Юстиції України № 863/ 14130
від 30 липня 2007 року про порядок
відшкодування курсантами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у ВНЗ. Крім
того, позивач просив суд стягнути
витрати, пов'язані з навчання ОСОБА_2 на
користь НАВС, разом з тим, відповідно п.
7 Порядку відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ, затвердженого КМУ
від 01 березня 2007 року № 313, таке
відшкодування зараховується до
державного бюджету, а не на рахунки
навчального закладу.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було
неправильно застосовано положення
Порядку відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ, затверджених
постановою КМУ від 01 березня 2007 року №
313, та спільного Наказу МВС, МО, СБУ,
Мінфіну України від 16 липня 2007 року
№419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження
Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з
утриманням курсантів у вищих
навчальних закладах».

Відповідно до Положення про вищі
навчальні заклади МВС, затвердженого
Наказом МВС від 14 лютого 2008 року № 62,
порядок та підстави відшкодування
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням курсантів у ВНЗ, а також у
разі відмови від подальшого
проходження служби в органах
внутрішніх справ визначаються: для
осіб рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ Порядком
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ, затверджених
постановою КМУ від 01 березня 2007 року №
313.

Відповідно до п. 1,2,3 Порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 313 від 01 березня 2007 року, цей Порядок
визначає механізм відшкодування
особами, навчання яких за державним
замовленням у вищих навчальних
закладах МВС прирівнюється до
проходження військової служби, витрат,
пов'язаних з їх утриманням у таких
закладах, у разі дострокового
розірвання договору про підготовку
фахівців у навчальному закладі МВС у
зв'язку з небажанням особи
продовжувати навчання або порушенням
нею дисципліни; відмови від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом перших трьох
років після закінчення навчання.

Відшкодування здійснюється в розмірі
фактичних витрат, пов'язаних із
грошовим, продовольчим і речовим
забезпеченням; перевезенням до місця
проведення щорічної основної і
канікулярної відпустки та у зворотному
напрямку, за направленням до місця
служби після закінчення навчального
закладу; оплатою комунальних послуг і
вартості спожитих енергоносіїв.

Витрати відшкодовуються згідно з
договором про підготовку фахівця в
навчальному закладі, який укладається
між навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням МВС та
особою.

Пунктами 2.3.6., 3.2., 4.1 договору № Кв - 404
про підготовку фахівця від 29 листопада
2007 року, укладеного між КНУВС,
правонаступником якого є НАВС, ГУ МВС
України в м. Києві та ОСОБА_2, було
визначено, що у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ по закінченню
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі за
підставами, передбаченими п. 3 цього
договору ОСОБА_2 зобов'язався
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з утриманням у навчальному
закладі згідно із затвердженим
розрахунком в розмірі фактичних
витрат, пов'язаних з: грошовим,
продовольчим та речовим забезпеченням;
оплатою комунальних послуг і вартості
спожитих енергоносіїв.

Вказані умови договору є результатом
домовленості сторін, а тому, згідно з
ст. ст. 628, 629 ЦК України є обов'язковими
до виконання.

При цьому, як було з'ясовано, спільний
Наказ МВС, МО, СБУ, Мінфіну України від 16
липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 «Про
затвердження Порядку розрахунку
витрат, пов'язаних з утриманням
курсантів у вищих навчальних
закладах», на який послався суд першої
інстанції, було розроблено на
виконання Постанови Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2006 року №
964, та поширюється лише на
військовослужбовців внутрішніх
військ, а тому, не може бути
застосований до спірних правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов безпідставного висновку про
неналежність наданих НАВС доказів
понесених витрат, пов'язаних з
грошовим, продовольчим та речовим
забезпеченням; оплатою комунальних
послуг і вартості спожитих
енергоносіїв та відмову в задоволенні
позовних вимог НАВС, установивши, що
відповідач був звільнений з органів
внутрішніх справ за власним бажанням
по закінченню навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі.

Відповідно до положень ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не
було надано суду будь-яких доказів на
спростування розрахунків фактичних
витрат, пов'язаних з його грошовим,
продовольчим та речовим забезпеченням;
оплатою комунальних послуг і вартості
спожитих енергоносіїв, наданих
позивачем. Також, в матеріалах справи
відсутні докази звернення відповідача
щодо неналежного забезпечення або
невиконання НАВС договору № Кв - 404 про
підготовку фахівця від 29 листопада 2007
року.

Крім того, слід врахувати, що довідка
про відшкодування фактичних витрат на
підготовку фахівця, оформлена у зв'язку
із закінченням ОСОБА_2 навчання у НАВС
та його випуском, була підписана самим
відповідачем, що свідчить про те, що він
був ознайомлений про розмір таких
витрат (а.с.16).

Також, суд першої інстанції
безпідставно зауважив, що НАВС
помилково внесла до суми відшкодування
витрати за перший рік навчання, хоча
згідно з п. 5 Порядку відшкодування,
витрати у повному обсязі
відшкодовуються за період, що
перевищує строк строкової служби (1
рік), а за період, що зараховується в
строк військової служби - лише витрати,
що складають різницю між витратами на
утримання курсанта та витратами на
утримання військовослужбовця.

Так, відповідно до довідки про
розрахунок фактичних витрат,
пов'язаних з утриманням рядового
міліції ОСОБА_2 від 20 лютого 2014 року,
фактичні витрати, пов'язані з
утриманням рядового міліції ОСОБА_2 за
період навчання з 01 вересня 2006 року по 18
червня 2010 року становлять 16 636,73 грн., з
них витрати пов'язані з грошовим
забезпеченням - 9 215,14 грн., продовольчим
забезпеченням - 45,00 грн., речовим
забезпеченням - 1 451,26 грн., оплатою
комунальних послуг і вартості спожитих
електроносіїв - 5 925,33 грн. При цьому,
вартість фактичних витрат, пов'язаних
з грошовим забезпеченням та оплатою
комунальних послуг і вартості спожитих
електроносіїв, була обрахована НАВС
без врахування періоду з 01 вересня 2006
року по 31 серпня 2007 року (а.с.50).

Вказані розрахунки відповідають
вимогам постанови Кабінету Міністрів
України від 01 березня 2007 року № 313.

Відповідно до п. 1.1 Положення про вищі
навчальні заклади МВС, затвердженого
Наказом МВС України від 14 лютого 2008
року № 62 вищі навчальні заклади МВС
України є державними навчальними
закладами, які підпорядковані МВС.
Кошти на навчання виділяються із
державного бюджету України після чого
перераховуються вищим навчальним
закладам МВС України та витрачаються
останніми на підготовку фахівців для
підрозділів МВС України.

Пунктами 9.9., 9.10. вказаного Положення
передбачено, що бюджетні асигнування
та надходження спеціального фонду не
підлягають вилученню та
використовуються виключно за
призначенням відповідно до вимог
чинного законодавства. Вищі навчальні
заклади самостійно використовують
кошти загального та спеціального
фондів державного бюджету відповідно
до кошторису, що затверджується МВС.

Відмовляючи в задоволенні позову з тих
підстав, що відповідно п. 7 Порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ, таке відшкодування
зараховується до державного бюджету, а
не на рахунки навчального закладу, суд
не звернув уваги та не врахував, що
розпорядником коштів, які виділяються
із бюджету для підготовки спеціалістів
органів внутрішніх справ є навчальний
заклад, а кошти, які просить стягнути
позивач з відповідача, відшкодовуються
МВС України або підпорядкованим йому
підрозділам, яким у даному випадку
виступає НАВС.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
НАВС про стягнення з ОСОБА_2 витрат,
пов'язаних з його утриманням у вищому
навчальному закладі в розмірі 16 636,73
грн. є законними та обґрунтованими.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 24 березня 2014 року, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог НАВС.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу РоманенкаОлексія
Євгеновича в інтересах Національної
академії внутрішніх справ
задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 24 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове наступного змісту.

Позов Національної академії
внутрішніх справ до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат на навчання
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Києва, що проживає:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, на користь Національної
академії внутрішніх справ, р/р 0003
у ДКСУ м.Київ, , МФО 820172,
вартість навчання у розмірі 16 636 грн. 73
коп. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 351 грн. 80 коп., а всього
стягнути 16 988 (шістнадцять тисяч
дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. 53 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А.
Пікуль

В.В. Саліхов