Справа №487/2784/14-ц 21.08.2014 21.08.2014 21.08.2014
Провадження №22-ц/784/2374/14 Суддя по 1
інстанції - Андрощук В.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Ухвала

Іменем України

21 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Данилової О.О., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Кудрі В.М.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2 та її представника
- ОСОБА_3,

- представника відповідача -
Миколаївської міської ради -
Статкевської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 8 липня 2014 року у
справі за

позовом

ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради
про встановлення факту проживання
однією сім'єю зі спадкодавцем,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
з позовом до Миколаївської міської
ради про встановлення факту проживання
однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вона посилалась на те, що після смерті
ОСОБА_5, яка була її мачухою, відкрилася
спадщина, зокрема й на квартиру
АДРЕСА_1, яка належала спадкодавиці на
праві приватної власності.

У вказаній квартирі вона
зареєстрована лише напередодні смерті
мачухи за її згодою з 3 лютого 2011 року,
проте фактично проживала з нею однією
сім'ю та вела спільне господарство з 1998
року по день смерті, що відповідно до
вимог ст. 1264 ЦК України дає їй право на
спадкування за законом у четверту
чергу.

Посилаючись на викладені обставини,
просила про задоволення позову.

Заперечуючи проти задоволення позову,
представник відповідача посилався на
безпідставність позовних вимог.

Рішенням Заводського районного суду
м. Миколаєва від 8 липня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
просила його скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції
ґрунтується на недоведеності
позивачкою факту проживання однією
сім'єю зі спадкодавцем не менше ніж
п'ять років до часу відкриття спадщини
і колегія погоджується із таким
висновком.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2
у віці 73 роки померла ОСОБА_5, яка є
мачухою позивачки.

Після її смерті відкрилася спадщина,
зокрема й на квартиру АДРЕСА_1, яка
належала спадкодавцю на праві
приватної власності ( а.с. 13-16).

В зазначеній квартирі ОСОБА_5 з 2001 року
була зареєстрована одна, а з 3
лютого 2011 року (за 9 днів до її смерті) в
зазначеній квартирі зареєстрована й
позивачка.

Із матеріалів спадкової справи,
заведеної 17 березня 2011 року Другою
Миколаївською державною нотаріальною
конторою Миколаївської області після
смерті ОСОБА_5 вбачається, що 30 грудня
2009 року вона залишила заповідальне
розпорядження у відділенні
«Універсальне» Миколаївського РУ у ПАТ
КБ «Приватбанк» щодо свого депозитного
рахунку, відкритого нею у той же день,
визначивши спадкоємцями цього вкладу
в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_2
(позивачку). ОСОБА_6 та ОСОБА_2 прийняли
спадщину за цим розпорядженням. До
того ж, 7 грудня 2011 року ОСОБА_2
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповідальним
розпорядженням.

Інших заяв про прийняття спадщини (
або про відмову) до нотаріальної
контори не надходило.

Згідно із довідкою МСЕК ОСОБА_5 з 29
серпня 2003 року, будучи пенсіонеркою по
віку, в зв'язку з отриманою травмою
(перелом шийки стегна) була визнана
інвалідом 2 групи безстроково, як
зазначено в довідці вона «потребувала
користування костилями, тростю».
Довідка МСЄК про те, що вона внаслідок
каліцтва або тяжкої хвороби
потребувала постійного стороннього
догляду не видавалась (а.с. 153).

Як вбачається із пояснень самої
позивачки в судовому засіданні, її
батько ОСОБА_8 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 1967
року по день його смерті - 3 квітня 1982
року. У 1976 році батько на їх сім'ю,
включаючи також її та брата, отримав
вказану квартиру. У 1985 році вона
вибула із квартири та виписалася.
Мачуха разом із братом приватизували
квартиру у 1997 році в рівних частках, а
після смерті брата у 2001 році, мачуха
успадкувала його частку.

Вона (позивачка) з 1990 року проживала у
двокімнатній квартирі АДРЕСА_2, яку у 1998
році приватизувала разом із
неповнолітнім сином від першого шлюбу
ОСОБА_9, 1984 року народження, та продала
її 30 жовтня 1998 року і з
цього часу проживала в квартирі
мачухи.

Із її пояснень також вбачається, що в
період з 2005 року по 2010 рік на правах
співмешканця з ОСОБА_5 в спірній
квартирі (без реєстрації) проживав
ОСОБА_6

До того ж, із матеріалів справи
вбачається, що в період з 15 листопада
1997 року по 16 серпня 2011 року позивачка
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_10 та була зареєстрована за іншою
адресою. При цьому, з травня 2009 року по 3
лютого 2011 року реєстрація
позивачки за будь-яким місцем
проживання відсутня.

Допитані судом першої інстанції свідки
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14
вказували, що бачили позивачку за
місцем проживання спадкодавця в певні
періоди. Між собою вони перебували в
хороших відносинах, позивачка їй
допомагала. Проте, жоден із свідків,
як і сама позивачка, не підтвердили та
не надали доказів на підтвердження
того факту, що вони спільно проживали
із спадкодавцем однією сім'єю не менш
як п'ять років до часу відкриття
спадщини (в період з лютого 2006 року по
лютий 2011 року), тобто були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки.

Документи надані позивачкою на
підтвердження придбання нею ліків для
спадкодавця, оплату комунальних послуг
з часу її реєстрації в квартирі, витрат
на поховання ОСОБА_5 не є достатніми та
належними доказами на підтвердження
вказаного факту.

Докази оцінені судом першої інстанції
з дотриманням вимог ст. ст. 57-59, 62, 64, 212
ЦПК України і колегія суддів не
вбачає підстав для їх переоцінки.

Доводи апеляційної скарги про
достатність доказів є помилковими.
Оскільки, відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо. а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Крім того, суд першої інстанції
вірно виходив з положень ст. 3 СК
України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також інших підставах, не заборонених
законом і таких, що не суперечать
моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу норми СК
України, сім'єю є соціальна група, яка
складається з людей, які зазвичай
перебувають у шлюбі, їхніх дітей
(власних або прийомних) та інших осіб,
поєднаних родинними зв'язками з
подружжям, кровних родичів, і здійснює
свою життєдіяльність на основі
спільного економічного, побутового,
морально-психологічного укладу,
взаємної відповідальності, виховання
дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 21 постанови від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах спадкування», при вирішенні
спору про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3
СК України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Зазначений
п'ятирічний строк повинен виповнитися
на момент відкриття спадщини і його
необхідно обчислювати з урахуванням
часу спільного проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю до набуття
чинності цим Кодексом. До спадкоємців
четвертої черги належать не лише жінка
(чоловік), які проживали однією сім'єю
зі спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо вони
спільно проживали зі спадкодавцем,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки, зокрема
вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші
особи, які взяли до себе дитину як члена
сім'ї, тощо.

З врахуванням викладеного,
колегія не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині,
постановленого з додержанням норм
матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 8 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: