РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.08.2014 р. Дзержинський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого судді -
Шестака О.І.,

при секретарі -
Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивiльну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Державного iнституту працi та
соцiально-економiчних дослiджень про
стягнення заборгованостi з виплати
заробiтної плати i вiдшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

01.07.2014 р. позивачка звернулась до суду з
позовом до Державного iнституту працi
та соцiально-економiчних дослiджень, в
якому просила стягнути з вiдповiдача на
її користь заборгованiсть iз заробiтної
плати в сумi 3926 грн., iндексацiю
несвоєчасно виплаченої зарплати в сумi
280 грн. i моральну шкоду в розмiрi 4200 грн.,
а всього 8406 грн.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що вона працює в Державному
iнститутi працi та соцiально-економiчних
дослiджень (ДIП СЕД) з 10.08.1970 р. Її
посадовий оклад з сiчня 2014 р. складає 1400
грн. Починаючи з листопада 2013 р.
вiдповiдач не виплачує їй заробiтної
плати, внаслiдок чого утворилась
заборгованiсть в сумi 3926 грн.

Позивачка вказує, що на її неодноразовi
уснi звертання до керiвництва ДIП СЕД
вона отримує обiцянку виплатити їй
зарплату, проте далi обiцянок справа не
просувається.

Позивачка вважає, що вiдповiдач своєю
бездiяльнiстю грубо порушує її права,
передбаченi ст. 43 Конституцiї України,
ст. 24 КЗпП України.

Крiм того, посилаючись на ст. 23 ЦК
України, позивачка вказує, що в разi
затримки виплати заробiтної плати
вiдповiдач має вiдшкодувати їй моральну
шкоду, заподiяну стражданнями через
вiдсутнiсть коштiв для нормального
iснування. Моральну шкоду, одержану нею
внаслiдок вiдсутностi заслбiв для
iснування вона оцiнює в розмiрi 4200 грн.

Також, посилаючись на ст. 34 КЗпП
України, позивачка зазначає, що в разi
не отримання вчасно заробiтної плати
вiдповiдач або уповноважений ним орган
має компенсувати їй втрати частини
заробiтної плати в зв'язку з затримкою
термiнiв її виплати. За перiод з
листопада 2013 р. по травень 2014 р. рiвень
інфляції склав 7,15%, тобто розмiр
неодержаної позивачкою зарплати має
бути збiльшено на 7,15% або на 280 грн.

22.07.2014 р. вiдповiдачем до суду було
подано заперечення на позов, вiдповiдно
до якого вiн погодився з позовними
вимогами щодо заборгованостi з
заробiтної плати.

Вiдповiдач вказує, що позивачцi дiйсно не
виплачується заробiтна плата за перiод
з листопада 2013 р. Причиною несвоєчасної
виплати заробiтної плати є нестабiльна
ситуацiя в економiцi країни, особливо в
схiдних регiонах, де розташована
основна маса споживачiв продукції
iнституту. Вiдповiдач зазначає, що з
покращенням ситуації в економiцi країни
з позивачкою буде проведено повний
розрахунок з заробiтної плати.

Вiдносно ж вiдшкодування моральної
шкоди ДIП СЕД не може погодитися,
оскiльки в позовнiй заявi має бути
зазначено з яких мiркувань позивач
виходить, визначаючи розмiр шкоди i
якими доказами це пiдтверджується.
Вiдповiдач вважає, що жодного
доказового аргументу вiдносно своїх
вимог позивачка не надає. Тому,
посилаючись на норми ст. 60 ЦПК України,
вiдповiдач вважає вимоги позивачки про
вiдшкодування моральної шкоди
безпiдставними i такими, що не
пiдлягають задоволенню.

Таким чином, вiдповiдач визнає позовнi
вимоги ОСОБА_1 в розмiрi 3926 грн. з
урахуванням розмiру компенсації за
весь перiод затримки виплати заробiтної
плати.

В судове засiдання, призначене на 06.08.2014
р. позивачка не з'явилась, до суду
подала заяву, в якiй просила справу
слухати без її участi. Проти винесення
заочного рiшення не заперечувала. Свої
позовнi вимоги в сумi 2686 грн., а також
суму 280 грн. i моральну шкоду в сумi 4200
грн. пiдтримала, просила їх
задовольнити.

Вiдповiдач в судове засiдання не
з'явився, причину неявки суду не
повiдомив, про час i мiсце слухання
справи був повiдомлений належним чином,
що пiдтверджується розпискою про
отримання повiстки, яка мiститься в
матерiалах справи.

Таким чином, суд ухвалює заочне рішення
на пiдставi наявних в справi доказiв, що
відповiдає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК
України.

Суд, дослiдивши матерiали справи,
вважає, що позовнi вимоги ОСОБА_1
пiдлягають частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Вiдповiдно до ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
В разі, коли день виплати заробітної
плати збігається з вихідним, святковим
або неробочим днем, заробітна плата
виплачується напередодні.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

З матерiалiв справи вбачається i
вiдповiдачем визнається, що
заборгованiсть Державного iнституту
працi та соцiально-економiчних
дослiджень з виплати заробiтної плати
перед позивачкою, з урахуванням вже
виплачених коштiв, становить суму в
розмiрi 2686 грн.

Таким чином, суд вважає позовнi вимоги
ОСОБА_1 в цiй частинi обгрунтованими i
такими, що пiдлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивачки щодо
стягнення з вiдповiдача індексації
несвоєчасно виплаченої заробiтної
плати в сумi 280 грн., суд не вважає
можливим її задовiльнити виходячи з
наступного.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

Вiдповiдно до ст. 57 ЦПК України, доказами
є будь-якi фактичнi данi, на пiдставi яких
суд встановлює наявнiсть або
вiдсутнiсть обставин, що обгрунтовують
вимоги i заперечення сторiн, i iнших
обставин, якi мають значення для
вирiшення справи. Цi данi встановлюються
на пiдставi пояснень сторiн, третiх осiб,
їх представникiв, допитаних як свiдкiв,
показань свiдкiв, письмових доказiв,
зокрема звуко i вiдеозаписiв, висновкiв
експертiв.

ОСОБА_1 ж в обгрунтування своєї вимоги
до суду не було надано жодного доказу.

Стосовно позовної вимоги про стягнення
з відповідача на користь позивачки
моральної шкоди в розмірі 4200 грн., суд
вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Враховуючи, що КЗпП України не містить
будь-яких обмежень чи виключень для
компенсації моральної шкоди у разі
порушення трудових прав працівників, а
стаття 237-1 цього Кодексу передбачає
право працівника на відшкодування
моральної шкоди у обраний ним спосіб,
зокрема повернення потерпілій особі
вартісного (грошового) еквівалента
завданої моральної шкоди, розмір якої
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у її житті та з
урахуванням інших обставин справи.

Суд вважає, що тривала невиплата
відповідачем заробітної плати
позивачцi дійсно спричинила останнiй
моральну шкоду, але, виходячи з
обставин спричинення шкоди, принципів
розумності і справедливості, суд
вважає, що розмір заподіяної моральної
шкоди, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки,
складає суму в розмірі мінімальної
мiсячної заробiтної плати, а саме 1218
грн., що є достатньою, справедливою та
виваженою для компенсації моральних
страждань позивача.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 367 ЦПК
України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП
України, ст. 23 ЦК України, ст. 34 Закону
України «Про оплату праці»,
положеннями ЗУ «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати», Постанови КМУ «Про
затвердження Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термів їх виплати» від 21.02.2001 року № 159,
суд -

в и р i ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного iнституту
працi та соцiально-економiчних
дослiджень про стягнення
заборгованостi з виплати заробiтної
плати i вiдшкодування моральної шкоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з Державного iнституту працi
та соцiально-економiчних дослiджень
(Україна, м. Харкiв, вул. Сумська, 1, , р/рахунок № 6200 у
вiдношеннi ПАТ «Укрсiббанк» м. Харкiв,
МФО 351005) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт серії НОМЕР_2, iдентифiкацiйний
номер НОМЕР_1, зареєстрована i проживає
за адресою: АДРЕСА_1):

- заборгованість із заробітної плати в
сумi 2686 (двi тисячi шiстсот вiсiмдесят
шпсть) грн.;

- моральну шкоду в розмірі 1218 (одна
тисяча двiстi вiсiмнадцять) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подання до апеляційного суду
Харківської області через суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів після проголошення
рішення, а особами, які були відсутні в
судовому засіданні - в той же строк з
моменту отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, протягом 10 днів з
дня отримання його копії.

Головуючий: