УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого
акціонерного товариства «Трест
«Київміськбуд-3» про відшкодування
шкоди, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 30 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1. 03 грудня 2010 року в її
квартирі через пошкодження радіатора
опалення стався витік води, внаслідок
чого було затоплено квартири НОМЕР_1 і
НОМЕР_2 у згаданому будинку, власниками
яких є ОСОБА_5 й ОСОБА_6 відповідно.
Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 червня 2011 року, яке
набрало законної сили, з ОСОБА_3
стягнуто на користь ОСОБА_6 23 723 грн. 60
коп. у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди і 2 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди, а також
на користь ОСОБА_5 65 930 грн. у
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди і 5 000 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди. ОСОБА_3 зазначає, що
рішення суду виконане в повному обсязі,
однак на її думку затоплення квартир
сталося не з її вини, а з вини ВАТ «Трест
«Київміськбуд-3», оскільки
підприємством з січня 2008 року жодного
разу не проводився ремонт і демонтаж
існуючих в її квартирі
тепло-водо-оплювальних мереж.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила
задовольнити її позовні вимоги і
стягнути з ВАТ «Трест «Київміськбуд-3»
96 653 грн. 60 коп. у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу
та 20 000 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ВАТ
«Трест
«Київміськбуд-3» на користь ОСОБА_3 96 653
грн. 60 коп. у рахунок відшкодування
шкоди. В решті позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
30 січня 2014 року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 листопада
2013 року скасовано і ухвалено нове
рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у
задоволенні її позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишивши в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи
ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено вини
саме ВАТ «Трест «Київміськбуд-3» у
залитті квартир, що виключає
можливість стягнення з останнього
шкоди в порядку регресу.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Установлено, що на підставі свідоцтва
про право власності від 21
травня 2009 року ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_1.

03 грудня 2010 року в квартирі ОСОБА_3
стався витік гарячої води внаслідок
пошкодження чавунного радіатора
опалення, що призвело до затоплення
квартир НОМЕР_2, НОМЕР_1 у вказаному
будинку, які належать на праві
власності ОСОБА_6 і ОСОБА_5 відповідно.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 червня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_5 до
державного підприємства «Екос»
акціонерного товариства холдингової
компанії «Київміськбуд», ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної і моральної
шкоди задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 23 723
грн. 60 коп. у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди і 2 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди, а також
на користь ОСОБА_5 65 930 грн. у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди і 5 000
грн. у рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, сприяти
здійсненню особам, які беруть участь у
справі, в реалізації їхніх прав.
Реалізація принципу змагальності в
цивільному процесі та доведення перед
судом обґрунтованості своїх вимог є
конституційної гарантією (стаття 129
Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Суд апеляційної інстанції на зазначене
уваги не звернув, не надав оцінки
висновку комплексного металознавчого
та трасологічного дослідження від 10
листопада 2011 року, зробленого в
результаті проведення експертизи
Київським НДІ судових експертиз, про
те, що причиною руйнації радіатора,
встановленого в квартирі АДРЕСА_1,
стала наявність металургійних
дефектів в металі його стінок, що в
значній мірі погіршило міцністні
характеристики виробу і
унеможливлювало одночасне утворення
розведених у просторі наскрізних
тріщин при стрибковому підвищенні
внутрішнього тиску навіть до
технологічно допустимих меж (а.с. 44); не
перевірив встановлення ВАТ «Трест
«Київміськбуд-3» якісного
сантехнічного обладнання у будинку,
який підприємство як головний
підрядник здало в експлуатацію, а
також, хто виконував субпідрядні
роботи по встановленню вказаного
обладнання.

Установлено, що підставою звернення
ОСОБА_3 до суду із зазначеним позовом
стало затоплення квартир внаслідок
встановлення в будинку підрядником ВАТ
«Трест «Київміськбуд-3» неякісного
обладнання, а також невиконання
забудовником своїх обов'язків.

Тобто між сторонами виникли
правовідносини з приводу якості
спорудженого житла, зокрема
встановленням обладнання, яке
виявилося неякісним, що спричинило
завдання збитків позивачеві.

Частиною 1 ст. 883 ЦК України підрядник
відповідає за недоліки збудованого
об'єкта, за прострочення передання його
замовникові та за інші порушення
договору (за недосягнення проектної
потужності, інших запроектованих
показників тощо), якщо не доведе, що ці
порушення сталися не з його вини.

Підрядник гарантує досягнення об'єктом
будівництва визначених у
проектно-кошторисній документації
показників і можливість експлуатації
об'єкта відповідно до договору
протягом гарантійного строку, якщо
інше не встановлено договором
будівельного підряду. Гарантійний
строк становить десять років від дня
прийняття об'єкта замовником, якщо
більший гарантійний строк не
встановлений договором або законом.
Підрядник відповідає за дефекти,
виявлені у межах гарантійного строку,
якщо він не доведе, що вони сталися
внаслідок: природного зносу об'єкта або
його частин; неправильної його
експлуатації або неправильності
інструкцій щодо його експлуатації,
розроблених самим замовником або
залученими ним іншими особами;
неналежного ремонту об'єкта, який
здійснено самим замовником або
залученими ним третіми особами
(частини перша, друга ст. 884 ЦК
України).

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції при новому розгляді має
перевірити відповідність об'єкта
будівництва будівельним нормам і
правилами, гарантійні терміни
експлуатації об'єкта будівництва,
якість будівлі та
внутрішньо-будинкових інженерних
мереж, встановити заподіювача шкоди і
його вину.

Отже, суд апеляційної інстанції не
з'ясував всі обставини у справі, не
дослідив докази та не надав їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
30 січня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська