Ухвала

іменем україни

02 вересня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кузнєцов В.О.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 квітня 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 19 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні будинком, що є об'єктом
спільної часткової власності, та
вселення в нього,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним вище позовом до
ОСОБА_4 мотивуючи свої вимоги тим, що
йому на підставі договору дарування
від 26 лютого 1997 року та свідоцтва про
право на спадщину за законом від 25
липня 1987 року належить 3/5 часток, а його
рідному брату ОСОБА_4, на підставі
договору дарування від 02 вересня 2003
року та свідоцтва про право на спадщину
за законом від 25 липня 1987 року 2/5 часток
у будинку АДРЕСА_1. У зв'язку із
зазначеним просив суд позов
задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області від 19 травня 2014
року, позов задоволено. Усунуто
перешкоди у користуванні і
розпорядженні ОСОБА_3 житловим
будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення його
до цього будинку. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходячи із того, що позивач в
законному порядку права на спільний
будинок не позбавлений, дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні будинком, що є
об'єктом спільної часткової власності,
та вселення в нього.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних
В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ