АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/1394/14-ц
Провадження № 22-ц/774/1507/К/14
суддя Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 26 ( І )
Суддя-доповідач -
У Х В А Л А

Іменем України

20 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Турік В.І.,
Чорнобука В.І.

при секретарі - Чубіній А.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі відповідно
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на рішення Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 30 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" про стягнення
моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

Представник ПАТ «Кривбасзалізрудком»
- Кукуруза Дар`я Сергіївна.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про стягнення
моральної шкоди, посилаючись на те, що
працюючи протягом тривалого часу в
шкідливих умовах праці отримав
професійне захворювання, у зв'язку із
чим висновком МСЕК від 28.07.2010 року йому
первинно встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі
55% з яких: 45% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ
та третю групу інвалідності з 01 липня
2011 року, при повторних переоглядах
відсоток втрати працездатності та
група інвалідності не змінились.

Вважає, що у зв'язку з отриманими
професійним захворюванням йому
спричинено моральну шкоду, і просив
стягнути на свою користь з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» 120 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду
м.Кривого Рогу від 30 травня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» 15 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
та судовий збір на користь держави у
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ставить питання
про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про відмову
позивачу в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що судом не взято до
уваги, що позивач також працював на
інших підприємствах у шкідливих
умовах, а тому відповідач не може
відповідати за шкоду, яка була
заподіяна іншим підприємством, розмір
стягнутої шкоди значно завищений та не
відповідає засадам розумності та
справедливості відповідно до
роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995
року, №4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Суд не обґрунтовано дійшов висновку
про спричинення позивачу моральної
шкоди ушкодженням здоров'я без
призначення відповідної медичної
експертизи.

Судом першої інстанції не враховано, що
робота у шкідливих умовах праці з
перевищенням гігієнічних нормативів
законодавчо дозволяється та наявність
шкідливих умов праці є об`єктивним
явищем, а тому в діях відповідача
відсутня протиправна поведінка. При
укладанні трудового договору
відповідач не приховував важкість та
шкідливість технологічного процесу, а
тому не може нести відповідальність у
вигляді моральної шкоди із- за цієї
підстави, що суд не взяв до уваги.

Судом першої інстанції не взято до
уваги, що відповідно ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» обов'язок по
відшкодуванню шкоди покладено на
відділення Фонду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з
21.11.1984 року по 01.07.1996 року працював
підземним кріпильником ш. Гвардійська
РУ ім.. В.І. Леніна В/О «Кривбасруда», з
30.06.1999 року по 02.08.2010 року працював
підземним кріпильником шахти ім..
Фрунзе ВАТ «Суха Балка» (у теперішній
час ПАТ «Євраз Суха Балка. 02.08.2010 року
позивача звільнено за станом здоров'я
на підставі п.2 ст. 40 КЗпПУ (а.с. 9-10).

Висновком МСЕК від 28.07.2010 року
позивачеві первинно встановлено
стійку втрату професійної
працездатності у розмірі 55% з яких: 45% по
радикулопатії, 10% по ХОЗЛ, та третя
група інвалідності з 26 липня 2010 року до
01 серпня 2011 року. при повторних
переоглядах відсоток втрати
працездатності та встановлена група
інвалідності не змінились. (а.с.16-18).

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_2 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 50 розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 30 червня
2010 року (а.с. 14-15) причиною професійного
захворювання позивача є робота
протягом 22 років 8 місяців в умовах
запиленості повітря робочої зони та
важкої фізичної праці, що перевищували
нормативи, які виникли в результаті
порушення керівництвом шахти
«Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та
шахти ім.. Фрунзе ВАТ «Суха Балка», на
яких працював позивач, ст. 153 КЗпП
України, ст. 13 Закону України «Про
охорону праці», якими передбачений
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу створити на робочому місці
умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Крім того, суд, на підставі медичних
документів про лікування позивача у
зв'язку з професійним захворюванням,
правильно визнав, що позивачу була
заподіяна моральна шкода, так як, був
порушений звичайний спосіб його життя,
він вимушений витрачати свої сили на
організацію свого життя, загальний
стан здоров'я обмежує його можливості,
внаслідок чого він переносить моральні
страждання.

Посилання в апеляційній скарзі про
відсутність обов'язку підприємства
відшкодовувати моральну шкоду завдану
позивачу з тих підстав, що це обов'язок
Відділення Фонду, колегія суддів до
уваги не бере, оскільки відповідно до
вимог ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що
діяла на час встановлення позивачеві
вперше стійкої втрати працездатності,
не передбачає у 2010 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що,
право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_2
пов'язаного з виконанням трудових
обов'язків, виникло у позивача з 28.07.2010
року, тобто з моменту встановлення йому
стійкої втрати професійної
працездатності, питання про
відшкодування працівнику такої шкоди
слід вирішувати на загальних
підставах, передбачених нормами КЗпП
України та Закону України "Про охорону
праці", а не відповідно до положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", норми якого є
спеціальними.

Посилання представника відповідача в
апеляційній скарзі на те, що наявність
шкідливих умов праці є об'єктивним
явищем, не знімають з відповідача
обов'язку забезпечити безпечні й
нешкідливі умови праці, що передбачено
ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону
України "Про охорону праці".

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає в залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Висновок суду про відшкодування
позивачу з боку відповідача моральної
шкоди відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 08.10.2008
року № 20-рп2008р. відповідно до якого,
статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що
потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

Посилання представника відповідача в
апеляційній скарзі на те, що позивач
добровільно працював тривалий час у
шкідливих умовах праці та саме його дії
стали причиною професійного
захворювання безпідставні та
суперечать вищевикладеному.

Спростовуються встановленими
обставинами та матеріалами справи й
доводи представника відповідача щодо
відсутності підстав для відшкодування
ОСОБА_2 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, щодо
ненадання позивачем висновків
медичних установ про заподіяння йому
моральних страждань не ґрунтуються на
законі та спростовуються
вищевикладеними висновками суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 30 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)