Провадження № 2/752/1898/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді
Мирошниченко О.В.

при секретарі
Яловенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2013року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2, в якому просила
стягнути з останнього ? частини
сплачених коштів за кредитними
договорами у розмірі 16 195 гривень 45
копійок та судовий збір у розмірі 229
гривень 41 копійка.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 05 вересня 2007 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

25 грудня 2012 року рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області шлюб між сторонами
було розірвано. За час шлюбу в
інтересах сім'ї ОСОБА_1 укладено
кредитні договори, грошові кошти,
отримані за умовами даних договорів
використовувалися в інтересах сім'ї.

Так, 23 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та
ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний
договір № 50019369, відповідно до якого
надано кредит в розмірі 19 944 гривень.
Дані кошти пішли на розвиток бізнесу
ОСОБА_2 На той час відповідач ОСОБА_2
був зареєстрований як фізична
особа-підприємець та здійснював
діяльність з продажу товарів. Вказані
кошти витрачено саме на закупівлю
товарів для продажу, про що свідчать
видаткові накладні № ПГ-00112411, ПГ-0012423
від 25.11.2010 року та фіскальні чеки від
25.11.2010 року.

24 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала в ПАТ
КБ «ПриватБанк» кредитну карту НОМЕР_3
з кредитним лімітом 5 000 гривень.
Спочатку вказані кошти використано на
розвиток бізнесу ОСОБА_2 Так, 27.01.2001
року з вказаної кредитної картки
ОСОБА_1 перераховано на рахунок
ОСОБА_2 кошти у розмірі 3 600 гривень як
фінансова допомога, про що свідчить
заява на переказ готівки № 11593.317.3 від
27.01.2001 року. Також , 27.01.2011 року ОСОБА_1 за
допомогою вказаної кредитної картки
розрахувалася за товар для ОСОБА_2 на
загальну суму 887 гривень 50 копійок, про
що свідчить заява на переказ готівки №
11593.317.1 від 27.01.2011 року. В подальшому
кредитна картка використовувалася
сторонами для сплати комунальних
платежів.

З березня 2012 року фактичні шлюбні
відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
припинено. З того часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не проживають разом та не ведуть
спільного господарства.

Станом на 07.05.2013 року ОСОБА_1 не має
заборгованості перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ПАТ «Альфа-Банк».

Отже, позивач ОСОБА_1 самостійно
виконала боргові зобов'язання за
кредитними договорами, що укладені під
час шлюбу та в інтересах сім'ї,
сплативши 32 390 гривень 89 копійок після
припинення шлюбних відносин з
відповідачем.

В судовому порядку між сторонами
вирішено спір про поділ спільного
нажитого майна.

Проте ОСОБА_1, окрім спільного набутого
майна, просила суд розподілити між
сторонами і боргові зобов'язання за
кредитними договорами, укладеними під
час шлюбу та в інтересах сім'ї. В
задоволені вказаних позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено, посилаючись на те,
що розподіл боргових зобов'язань не є
розподілом майна подружжя, однак
ОСОБА_1 не позбавлена можливості в
подальшому звернутися до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення ?
частини сплачених коштів за кредитними
договорами. У зв'язку з чим позивач
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги
підтримали з викладених вище підстав,
та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник просили відмовити в їх
задоволенні через необґрунтованість і
незаконність.

В обґрунтування заперечень зазначили
про те, що ОСОБА_1 вказує, що отримані
кредитні кошти вона використовувала:
на користь сім'ї; на закупівлю товарів
для ведення бізнесу відповідача;
погашення заборгованості за
комунальні послуги та інше. Однак,
видом підприємницької діяльності
відповідача станом на момент спірних
правовідносин був ремонт та технічне
обслуговування транспортних засобів ,
торгівля запчастинами для автомобілів.
В період шлюбу ОСОБА_1 без дозволу
відповідача отримувала гроші в кредит,
які використовувала в особистих цілях
на придбання товарів. При цьому не
просила згоди на користування
розрахунковими рахунками
підприємства. Окрім цього,
неодноразово відповідач передавав їй
готівку на закупівлю товарів, які потім
позивач реалізувала через магазин, а
весь прибуток залишала собі.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
цивільної справи, оцінивши докази,
якими сторони обґрунтовували свої
позовні вимоги та заперечення проти
позовних вимог, судом встановлено
наступне.

05 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладено шлюб, зареєстрований 05
вересня 2007 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану Оболонського
районного управління юстиції у м.
Києві, про що зроблено актовий запис №
1380.

Рішенням Вишгородського районного
суду м. Києва від 25 грудня 2012 року шлюб
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
розірвано (а.с. 11).

У період перебування у шлюбі 23
листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«Альфа-Банк» укладено кредитний
договір № 500193169, відповідно до п. 2.1.
якого банк надав позичальнику кредит у
розмірі 19 944 гривень для споживчих
потреб (а.с. 13).

24 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала в ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитну картку НОМЕР_3 з
кредитним лімітом 5 000 гривень (а.с. 22).

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного
кодексу України при укладанні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого із подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача про те, що кредитні кошти,
отримані позивачем, не спрямовувались
в інтересах сім'ї, а використані
останньою на власні потреби, оскільки
такі доводи не підтверджують в
розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, та
спростовуються наступним.

Як встановлено судом під час розгляду
справи, 27 січня 2011 року ОСОБА_1 з
карткового рахунку НОМЕР_3
перераховано на рахунок ОСОБА_2 кошти у
розмірі 3 600 гривень як фінансова
допомога, що підтверджується заявою
на переказ коштів № 11593.317.3 від 27.01.2011
року (а.с. 28).

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово за
рахунок кредитних коштів, отриманих в
обох банківських установах,
здійснювала розрахунки за товар, який в
подальшому було реалізовано, а грошові
кошти від реалізації спрямовувались в
бюджет родини (а.с. 18-20, 29).

Доказів, які б спростовували вказані
вище обставини, в тому числі і те, що
прибуток, отриманий від реалізації
товару, позивач ОСОБА_1 використовувала
не в інтересах сім'ї, а на власні
потреби, відповідач відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України суду не надав.

Згідно положень частини третьої ст. 61
ЦПК України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, рішенням Вишгородського
районного суду м. Києва від 25 грудня 2012
року, встановлено, що з березня 2012 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не ведуть спільного
господарства та мають різний сімейний
бюджет (а.с. 11).

Згідно даних довідки, вданої ПАТ КБ
«ПриватБанк» 14 серпня 2014 року про
кредитні операції по кредитній картці
НОМЕР_3 за період з 01 березня 2012 року по
30 квітня 2013 року, ОСОБА_1 в рахунок
погашення заборгованості по вказаному
вище кредитному договору сплачено 14 236
гривень 59 копійок. Дата погашення
заборгованості - 30 квітня 2014 року.

Згідно даних довідки, вданої ПАТ
«Альфа-Банк» 01 серпня 2014 року щодо
виконання умов кредитного договору №
500193169 від 23 листопада 2010 року, за період
з 01 березня 2012 року по 24 квітня 2013 року,
ОСОБА_1 в рахунок погашення
заборгованості по вказаному вище
кредитному договору сплачено 19 104
гривні 29 копійок. Дата погашення
заборгованості - 24 квітня 2013 року.

Таким чином, після фактичного
припинення шлюбних відносин та з
моменту, коли сторони почали вести
окремий бюджет, тобто, з березня 2012
року, ОСОБА_1 сплачено грошові кошти в
рахунок виконання кредитних
зобов'язань, що виникли 23 листопада 2010
року та 23 січня 2011 року перед ПАТ
«Альфа-Банк» та ПАТ «КБ «ПриватБанк»,
на загальну суму 33 340 гривень 88 копійок.
Таким чином, одна друга частина
сплачених ОСОБА_1 грошових коштів за
кредитними договорами після березня 2012
року, що підлягає стягненню з
відповідача ОСОБА_2 становить 16 670
гривень 44 копійки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених фізичною особою позовних
вимог.

Судом роз'яснювалося позивачу право на
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 вказаним процесуальним
правом не скористалась.

Враховуючи викладене, суд надходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
стягнення з ОСОБА_2 однієї другої
частини грошових коштів, сплачених за
кредитними договорами, укладеними 23
листопада 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк»
і ОСОБА_1, та 24 січня 2011 року між ПАТ «КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_1, у розмірі 16 195
гривень 45 копійок, підлягають
задоволенню, як обґрунтовані.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню сплачена сума судового збору
у розмірі 229 гривень 41 копійки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212,
213, 214, 215 Цивільного процесуального
кодексу України, 65 Сімейного кодексу
України, 541, 544 Цивільного кодексу
України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) одну
другу частину грошових коштів,
сплачених за кредитними договорами,
укладеними 23 листопада 2010 року між ПАТ
«Альфа-Банк» і ОСОБА_1, та 24 січня 2011
року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1,
у розмірі 16 195 гривень 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
сплачену суму судового збору у розмірі
229 гривень 41 копійку.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя