Справа №: 343/1890/14-ц
Провадження №: 2/0343/710/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 серпня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої
судді - Монташевич С. М.,

секретаря -
Менделяк А. І.,

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності на частку в спільному
сумісному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання права власності на частку
в спільному сумісному майні подружжя.

Свої вимоги позивачка обгрунтовує
наступним чином. 28 липня 1990 року вона
одружилась з ОСОБА_6 Після одруження
вони з чоловіком розпочали будівництво
будинковолодіння в АДРЕСА_1, після чого
останній виготовив свідоцтво про право
власності на дану нерухомість на своє
ім'я.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

В серпні 2001 року батьки померлого
чоловіка - ОСОБА_5 та ОСОБА_3, звернулись
до суду з позовом про визнання частки
майна в будинку та господарських
спорудах, а також визначення частки
спадкового майна після смерті сина. На
підставі даного позову Долинським
районним судом Івано-Фрнаківської
області 02.08.2004 року було винесено
рішення, яким визнано право власності
за нею та ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
по 159/1000 частці будинковолодіння в
АДРЕСА_1, тобто вирішено питання про
спадкове майно ОСОБА_6, що становило 79,5%
вищевказаного будинковолодіння.

Також, рішенням Долинського районного
суду Івано-Франківської області від
02.08.2014 року по справі № 2-7/2004, яке
ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області залишено
без змін, встановлено, що дійсна
вартість будинковолодіння в АДРЕСА_1,
збудованого ОСОБА_6 до одруження з
позивачкою становило 138769 грн., що
еквівалентно 59% вартості всього
будинковолодіння. Оскільки після
одруження будівництво було закінчено
спільними зусиллями, то 41%
вищевказаного нерухомого майна
належало подружжю на праві спільної
сумісної власності, тобто в рівних
частках по 20,5%. Вищевказаний факт також
підтверджується висновком комісійної
судової будівельно-технічної
експертизи № 1943 від 17.05.2004 року.

На даний момент вона бажає подарувати
свою частку будинковолодіння по
АДРЕСА_1 своїй доньці, однак не може це
зробити, оскільки належним чином не
оформила своє право власності на
належну їй частку у майні, яке належить
їй на праві спільної сумісної
власності подружжя, що становить 20,5%
(41/200).

В судове засідання позивачка не
з'явилася, подала заяву про розгялд
справи у її відсутності, позовні вимоги
підтримала, просить задоволити і не
заперечує проти заочного розгляду
справи.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, причини неявки не
повідомили, хоча про час і місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому законом порядку, шляхом
направлення рекомендованих листів.
Заяви про розгляд справи у їх
відсутності та заперечень проти позову
на адресу суду від відповідачів не
поступало.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

28 липня 1990 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був
укладений шлюб, про що свідчить копія
запису акта про одруження №18 від 28
липня 1990 року (а.с. 19).

Після одруження позивачка разом з
чоловіком завершили розпочате ним
будівництво будинковолодіння в
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
технічного паспорта на житловий
будинок № 212/19 від 17.01.2001 року (а.с.15-18).

ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому
Тяпчанської сільської ради від 20.02.2001
року № 10 було видано свідоцтво про
право власності від 22.05.2001 року на
зазначене будинковолодіння (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть останнього серія НОМЕР_1 від
05.12.2000 року (а.с.13).

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Фрнаківської області 02.08.2004 року
по справі № 2-7/2004 від 02.08.2004 року було
визнано право власності за позивачкою
та ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, по
159/1000 частці будинковолодіння в
АДРЕСА_1. Також вищевказаним рішенням
встановлено, що дійсна вартість
будинковолодіння в АДРЕСА_1,
збудованого ОСОБА_6 до одруження з
позивачкою становило 138769 грн., що
еквівалентно 59% вартості всього
будинковолодіння. Оскільки після
одруження будівництво було закінчено
спільними зусиллями, то 41%
вищевказаного нерухомого майна
належало подружжю на праві спільної
сумісної власності, тобто в рівних
частках по 20,5% (а.с. 8-10). Вищевказаний
факт також підтверджується висновком
комісійної судової
будівельно-технічної експертизи № 1943
від 17.05.2004 року (а.с. 6-7).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Таким чином, вищенаведені факти не
потребують доказування, оскільки
встановлені рішенням суду, що набрало
законної сили.

Вищеописаним рішенням по справі № 2-7/2004
від 02.08.2004 року було вирішено питання
про спадкове майно ОСОБА_6, що становило
79,5% вищевказаного будинковолодіння.
Проте доля частки 20,5% майна, яка
належить позивачці на праві спільної
власності подружжя, є неоформленою
належним чином.

Відносини щодо виникнення права
спільної сумісної власності подружжя
виникли до набрання чинності Сімейного
кодексу України від 10 січня 2002 року,
тому вони повинні регулюватися
Кодексом про шлюб та сім'ю від 1969 року ,
зі змінами, внесеними до нього.

Відповідно до вимог ст.22 КпШС України (в
редакції 1969 року) майно, нажите
подружжям під час шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю. Кожний із подружжя
має рівні права володіння,
користування цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в разі, якщо один з них був зайнятий
веденням домашнього господарства,
доглядом за дітьми або по пішим
поважним причинам не мав самостійного
заробітку.

Згідно ч.1 ст.28 КпШС України (в редакції
1969 року) в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх долі визнаються рівними.

Відповідно до п. 6 Постанови ПВС України
«Про практику розгляду судами України
справ про спадкування» від 24 червня 1983
року №4, яка діяла на час вирішення
судом справи про спадкування майна
після смерті ОСОБА_6, передбачено, що
при встановленні в справі про поділ
спадщини, що до її складу включено
майно, придбане спадкодавцем у шлюбі
разом з тим з подружжя, хто пережив
іншого, суд визначає частку останнього
у спільній власності і майно, що на неї
припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС
і виключає його з того, що підлягає
поділу між спадкоємцями. Якщо до складу
спадщини включено не все майно,
придбане у шлюбі, питання про
визначення розміру частки дружини, що
пережив іншого, вирішується з
урахуванням частини майна, яке
залишилося у нього.

Таким чином, враховуючи те, що після
одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_6 будівництво
будинковолодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1, було закінчено спільними
зусиллями, 41% вищевказаного нерухомого
майна належало подружжю на праві
спільної сумісної власності, а, отже, 20,5
% вещевказаного будинковолодіння
належить позивачці як частка у
спільному сумісному майні подружжя, в
позасудовому порядку вона не має
можливості оформити право власності на
свою частку, тому суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 22, 24, 28
Кодексу про шлюб на сім'ю, ст. 392, п.2 ч.4
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, ст. 61
Цивільного процесуального кодексу
України, керуючись 208, 209, 215, 226, 228
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

РІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 41/200 частин (20,5%)
будинковолодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1, та належить їй на праві
спільної сумісної власності подружжя.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, яка має бути подана
не пізніше 10 (десяти) днів з дня
отримання ним копії заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: