У Х В А Л А

Іменем України

26 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Кондора Р.Ю.,
Бондаренко Ю.О., при секретарі
Марчишаку Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 19 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ
КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк»,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання
поруки припиненою та визнання
незаконним та скасування договору
поруки, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» (далі -
Банк), третя особа - ОСОБА_4, про визнання
поруки припиненою.

Вимоги мотивував тим, що 01.08.2008
року між Банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитно-заставний договір №
МКН7АЕ, згідно умов якого ОСОБА_4
отримав від Банку кредит в розмірі 23002
долари США для купівлі автомашини, який
зобов'язався повернути до 31.07.2013 року та
сплатити Банку відсотки з розрахунку
17,04 % річних.

Позивач не пам'ятає, але як стверджує
ОСОБА_4, для забезпечення зобов'язання
позичальника за цим кредитним
договором 01.08.2008 року між позивачем та
Банком був укладений договір поруки.

Нещодавно йому стало відомо, що Банк, не
повідомивши його про проблемність
кредиту, у вересні 2012 року звернувся в
суд з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і в районному відділі ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції є виконавчі
провадження про стягнення солідарно з
позивача (ОСОБА_3.) та ОСОБА_4 на користь
Банку заборгованості за вищезгаданим
кредитним договором в сумі 467168,97 грн. та
стягнення солідарно з позивача
(ОСОБА_3.), ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_4 на
користь Банку заборгованості у розмірі
10000 грн. та судових витрат у розмірі 3219
грн.

Позивач вважає, що звернення Банку з
позовом до суду та стягнення з нього та
позичальника солідарно суми
заборгованості в розмірі 480387,97 грн. є
зміною основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, що відповідно до положень
ч. 1 ст. 559 ЦК України, тягне за собою
припинення поруки.

Посилаючись на дані обставини просив
визнати порку за договором від 01.08.2008
року припиненою та стягнути з Банку
судові витрати по справі.

В подальшому позивач змінив та
збільшив позовні вимоги посилаючись на
те, що йому стало відомо про існування
іншого договору поруки між Банком та
ПАТ «Акцент-Банк» від 20.10.2010 року, яким
також забезпечено зобов'язання ОСОБА_4
за кредитно-заставним договором від
01.08.2008 року за № МКН7АЕ (а.с. 122-124).

На думку позивача даний договір поруки
також збільшив обсяг його
відповідальності, оскільки він був
укладений з метою зміни підсудності
спору між Банком та позичальником
ОСОБА_4

Посилаючись на дані обставини просив,
крім визнання його поруки припиненою,
визнати незаконним та скасувати
договір поруки від 20.10.2010 року
укладеного між Банком та ПАТ
«Акцент-Банк».

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 19.05.2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3 посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності апелянта та
представника ПАТ «Акцент-Банк», які
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи.

Заслухавши представника апелянта -
адвоката ОСОБА_5 та представника Банку -
Дурдинець Р.Ю., дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Встановлено, що 01.08.2008 року між Банком
та ОСОБА_4 був укладений
кредитно-заставний договір №
МКН7АЕ, згідно умов якого ОСОБА_4,
як позичальник, отримав від Банку
кредит в розмірі 23002 долари США для
купівлі автомашини та зобов'язався
повернути його до 31.07.2013 року і сплатити
Банку відсотки з розмірі 17,04 % річних.

Для забезпечення зобов'язання
позичальника за цим кредитним
договором 01.08.2008 року між Банком та
позивачем був укладений договір
поруки.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручителем може бути одна особа або
кілька осіб. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм поручитель,
хоча й пов'язаний із боржником певними
зобов'язальними відносинами, є
самостійним суб'єктом у відносинах із
кредитором. Поручитель, зокрема, має
право висувати заперечення проти
кредитора і в тому разі, коли боржник
від них відмовився або визнав свій борг
(ч. 2 ст. 555 ЦК України).

За положеннями ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В порушення цих вимог
процесуального закону позивач не довів
обставин, на які посилався як на
підставу своїх вимог, зокрема, не довів,
що умови основного зобов'язання були
змінені без його згоди (поручителя), і
ці зміни призвели до збільшення обсягу
його відповідальності.

Що стосується вимоги про визнання
незаконним та скасування договору
поруки від 20.10.2010 року укладеного між
Банком та ПАТ «Акцент-Банк» слід
зазначити наступне.

Позивач не є стороною даного правочину
і не довів обставин з якими закон
пов'язує право суду визнати правочин
недійсним.

Крім цього, обраний ним спосіб захисту
свого права не передбачений ст. 16 ЦК
України.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову про
припинення поруки та скасування
правочину, у зв'язку з відсутністю для
цього підстав.

Суд вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає. Доводи апеляції
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 19 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: