Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді -
Черновського Г.В.,

при секретарі -
Пісчанській Т.М.,

за участю : представника
позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Капшук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Будінжиніринг» про
розірвання договору, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська 01 серпня 2014 року
звернулась ОСОБА_3 з позовної заявою до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Будінжиніринг» про
розірвання договору оренди земельної
ділянки.

Позивач у позовній заяві та її
представник у судовому засіданні в
обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що 15 жовтня 2001 року
між ОСОБА_3 та Дніпропетровською
міською радою був укладений договір
оренди земельної ділянки, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, за умовами якого
позивачка орендувала вказану земельну
ділянку для фактичного розміщення
кафе. Відповідно до розпорядження
голови Дніпропетровської міської ради
№ 852-р від 28 серпня 2007 року «Про
присвоєння адреси будівлі кафе по пр.
Гагаріна» була змінена адреса
нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
з «АДРЕСА_1» на «АДРЕСА_1». 30 січня 2008
року між позивачем та ТОВ
«Будінжиніринг» був укладений договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з зазначеним
позивач звернулась до суду з даним
позовом, в якому просила суд розірвати
укладений між нею та відповідачем
договір оренди земельної ділянки від 15
жовтня 2001 року (а. с. 2-5).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
на їх задоволенні наполягала.

Представник відповідача
Дніпропетровської міської ради у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, заперечувала проти їх
задоволення, посилаючись на те, що
розірвання договору оренди земельної
ділянки з причини зміни власника
нерухомості, побудованої на ній, не
передбачено діючим законодавством
України.

Представник третьої особи ТОВ
«Будінжиніринг» у судове засідання не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду даної цивільної справи був
повідомлений належним чином, надіслав
на адресу суду заяву про розгляд даної
справи за своєї відсутності, в заяві
також просив позов задовольнити (а. с.
26).

Судом, вислухавши пояснення осіб, що
приймали участь в розгляді даної
цивільної справи, дослідивши матеріали
цієї справи, були встановлені наступні
факти:

Судом встановлено, що 15 жовтня 2001 року
між ОСОБА_3 та виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради був
укладений договір оренди земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, за умовами якого позивачка
орендувала вказану земельну ділянку
для фактичного розміщення кафе,
строком до 21 червня 2016 року. Даний
договір був посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за № 1526 (а.
с. 8-10).

Відповідно до розпорядження міського
голови Дніпропетровської міської ради
№ 852-р від 28 серпня 2007 року будівлі кафе
по АДРЕСА_1 була присвоєна інша адреса,
а саме: АДРЕСА_1 Д (а. с. 13).

Судом було встановлено, що 30 січня 2008
року між ОСОБА_3 та ТОВ «Будінжиніринг»
був укладений договір купівлі-продажу
нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі якого право власності на
зазначену нежитлову будівлю кафе
набуло ТОВ «Будінжиніринг». Викладені
обставини підтверджуються матеріалами
справи (а. с. 14, 15).

25 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась на
адресу Дніпропетровської міської ради
з заявою про розірвання договору
оренди земельної ділянки від 15 жовтня
2001 року, укладеного між цими ж
сторонами (а. с. 16), відповідь на яку не
отримала.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються нормами
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема:
відновлення становища, яке існувало до
порушення; відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди; відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 298 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 653 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі зміни
договору зобов'язання сторін
змінюються відповідно до змінених умов
щодо предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного
кодексу України договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про
оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та
іншими законами України.

Пунктом «е» ст.. 141 Земельного кодексу
України передбачено, що підставою
припинення права користування
земельною ділянкою є набуття іншою
особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного
кодексу України у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги
позивача до відповідача про розірвання
договору оренди земельної ділянки,
приймаючи до уваги, що право власності
на об'єкт нерухомого майна,
розташованого на земельній ділянці,
яка є предметом укладеного між
сторонами спірного договору оренди
земельної ділянки від 15 жовтня 2001 року,
перейшло до третьої особи - ТОВ
«Будінжиніринг», враховуючи положення
зазначених вище правових актів,
зокрема, пункт «е» ст.. 141 Земельного
кодексу України, яким визначено, що
підставою припинення права
користування земельною ділянкою є
набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці,
суд вважає позовні вимоги доведеними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16, 627, 651 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88,
212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Будінжиніринг» про
розірвання договору - задовольнити.

Розірвати договір оренди
земельної ділянки від 15 жовтня 2001 року,
укладений між ОСОБА_3 та виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради, посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 1526.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційний суд Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення через Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой