АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Гребенюк В.В.
Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Болотова Є.В.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 27 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Приватне акціонерне товариство
«Українська охоронна-страхова
компанія» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у березні 2013 року.

Зазначав, що 04.11.2013 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
його автомобіля НОМЕР_1, та автомобіля
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 Внаслідок
пригоди його транспортний засіб зазнав
механічних пошкоджень. Згідно звіту
від 24.01.2014 року вартість матеріального
збитку складає 9 211,81 грн. Винним у
вчинені дорожньо-транспортної пригоди
визнано ОСОБА_2 Цивільна
відповідальність останнього
застрахована у ПАТ «Українська
охоронна-страхова компанія», згідно
поліса АС № 0918670.

Звернувшись до ПАТ «Українська
охоронна-страхова компанія» з заявою
про виплату страхового відшкодування,
останній повідомив що він згоден
виплатити позивачеві відшкодування в
розмірі 3 258,87 грн., а також зазначив, що
відповідачем не було вчасно
повідомлено страхувальника про
дорожньо-транспортну пригоду згідно
ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

На підставі викладеного, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив суд
стягнути з відповідача на його користь
майнову шкоду в розмірі 9 211,81 грн.,
моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн.,
відшкодування вартості складеного
звіту в сумі 400,00 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 8 526,00 грн. та
судовий збір 487,20 грн.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 27 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача суму матеріального збитку у
розмірі 1 000 грн., витрати на правову
допомогу у розмірі 1 396, 64 грн. та судовий
збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 04.11.2013 року
ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3, не
дотримався безпечної дистанції від
дорожньої обстановки, в результаті
чого сталося зіткнення з автомобілем
НОМЕР_1, що призвело до пошкодження
транспортних засобів.

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 16.01.2014 року ОСОБА_2
визнано винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу.

Як вбачається зі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу,
автомобіль НОМЕР_1, належить ОСОБА_1

Згідно висновку звіту про оцінку
вартості матеріального збитку
завданого власнику автомобіля НОМЕР_1
від 24.01.2014 року, матеріальний збиток
складає 9 211,81 грн.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2, згідно полісу АС №
0918670., була застрахована у ПАТ
«Українська охоронна-страхова
компанія».

Вказаний поліс діяв з 05.07.2013 року по
04.07.2014 року, страхова сума за шкоду
заподіяну майну складала 50 000,00 грн.,
франшиза 1 000,00 грн.

05.11.2013 року позивач звернувся до ПАТ
«Українська охоронна-страхова
компанія» з заявою про
дорожньо-транспортну пригоду, яка може
бути підставою для здійснення
страхового відшкодування.

Оскільки ані третьою особою, ані
відповідачем грошові кошти в рахунок
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди сплачені не були, позивач
звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги
про стягнення з відповідача
матеріального збитку в сумі 1 000,00 грн.,
що дорівнює франшизі за полісом №АС
0918670, суд першої інстанції прийшов до
висновків що обов'язок по сплаті
страхового відшкодування виникає у
ПАТ «Українська охоронна-страхова
компанія» як страховика, у зв'язку з
настанням страхового випадку. Оскільки
полісом №АС 0918670 передбачена франшиза,
як частина збитків, що не
відшкодовується в розмірі 1 000,00 грн., то
саме така сума підлягає стягненню з
відповідача.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції вірно керувався
нормами матеріального та
процесуального закону, а саме ст. 22.1.
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» , яка передбачає
що у разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до п.16 Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01.03.2013 року за № 4 « Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» у відповідності
до діючих норм законодавства
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
Тобто володільці транспортних
засобів, за винятком осіб визначених п.
13.1 ст.13 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», зобов'язані
застрахувати ризик своєї цивільної
відповідальності.

У зв'язку з цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті ДТП безпосередньо
до особи, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, суд має
право виключно в порядку,
передбаченому ст. 33 ЦПК України,
залучити до участі у справі страхову
організацію, яка застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу.

Непред'явлення вимоги до страховика, за
наявності підстав для стягнення
завданої шкоди саме зі страховика, є
підставою для відмови у позові до
завдавача шкоди у відповідному
розмірі.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача моральної
шкоди в розмірі 60 000,00 грн., оскільки
позивачем не було надано доказів
завдання діями ОСОБА_2 моральних
страждань, а тому заявлена вимога є
безпідставною і необґрунтованою та
такою, що не відповідає ст. 23 ЦК України,
відповідно до якої особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» у абз. 2 п.
5 роз'яснено, що суд має з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
потерпілому моральних чи фізичних
страждань, за яких обставин і якими
діями (бездіяльністю) вони завдані,
ступінь вини заподіювача, яких
моральних чи фізичних страждань зазнав
потерпілий, в якій грошовій сумі чи в
якій матеріальній формі він оцінює
пов'язані з ними витрати та з чого при
цьому виходить, а також інші обставини,
які мають значення для вирішення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
зважаючи на те що позивач не довів факт
спричинення йому моральної шкоди, що
полягає у фізичному болю та
стражданнях, то позовні вимоги про
стягнення з відповідача моральної
шкоди в розмірі 60 000,00 грн., з огляду на
ст. 10, 60 ЦПК України є необгрунтованими.

Виписка із амбулаторної картки
позивача № 4.282 Бучанської міської
поліклініки, з якої вбачається що 06.12.2013
р., 09.12.2013 р. та 10.01.2014 року йому було
діагностовано вегето-судинну дистонію,
суд апеляційної інстанції не може
прийняти як належний та допустимий
доказ на підтвердження завданої
моральної шкоди, оскільки з вказаного
документу не вбачається виникнення
даного захворювання у зв'язку з
протиправною поведінкою відповідача.

Задовольняючи вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача витрат
на правову допомогу в розмірі 1 369,64 грн.,
суд першої інстанції вірно керувався
положеннями ст. 59 Конституції України,
ст. 79,84, 88 ЦПК України, договору про
надання правової допомоги, квитанціями
про сплату коштів та положень Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

Колегія судді також погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення судових витрат
вартості складання Звіту про оцінку
вартості розміру матеріальної збитку в
розмірі 400,00 грн., оскільки з огляду на ч.
1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджується
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. Враховуючи
те, що вимога щодо оплати вартості
складання Звіту є похідною від
позовної вимоги щодо стягнення
моральної шкоди, яку було задоволено
судом першої інстанції лише в частині
стягнення розміру франшизи, що не
відшкодовується страхувальником, а в
решті у задоволенні вказаної вимоги
відмовлено, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку щодо
відсутності правових підстав для
стягнення вказаних судових витрат.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 27 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: