АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5059/14
інстанції - Єлізаров І.Є.
Справа № 2027/1429/2012
Категорія - недоговірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Пилипчук Н.П.

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду
м.Харкова від 22 липня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки,-

В С Т А Н О
В И Л А:

В січні 2012 року позивачка ОСОБА_2,
звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про знесення
самочинного будівництва та звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка ОСОБА_2 посилається на те, що
їй на праві спільної часткової
власності належить житловий будинок що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Зі сторони домоволодіння по АДРЕСА_2
сусідкою ОСОБА_1 самовільно збудовано
прибудову частково на території
земельної ділянки домоволодіння
позивачки Прибудова створює додаткове
навантаження на грунт та призведе до
просідання фундаменту будинку
позивачки, що в свою чергу призведе до
тріщін у належному їй на праві
власності будинку та його руйнації,
створить загрозу для життя осіб, що
перебувають у належному їй будинку
разом з позивачкою. Прибудова псує вид
з вікна, закриває попадання сонця та
значно знижує інсоляцію будинку, що
може зашкодити здоров'ю позивачки та
знижує вартість її будинку. Позивачка
вважає, що відповідачем порушені її
права, у зв'язку з чим звернулась до
суду з позовом та просить зобов'язати
ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту
частину земельної ділянки площею 11
кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з
ОСОБА_1 на користь позивача судові
витрати в розмірі 214 ,60 гривен.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 30 травня 2012 року до участі
у справі у якості третіх осіб залучено
Харківську міську раду та Інспекцію
державного архітектурно - будівельного
контролю в м. Харкові.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 просила
залишити без розгляду позовну заяву в
частині про знесення самочинного
будівництва. Ухвалою Московського
районного суду м.Харкова від 22 липня 2013
року позовна заява в цій частині
залишена без розгляду ( а. с. 15).

Справа розглянута судом першої
інстанції у відсутності відповідачки,
яка в судове засідання не зявилась, про
час та місце розгляду була сповіщена в
установленому порядку.

Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 22 липня 2013 року
задоволено позов ОСОБА_2. Зобов'язано
ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту
частину земельної ділянки площею 11
кв.м. за адресою АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові
витрати в розмірі 214 гривен 60 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати заочне рішення
районного суду та ухвалити нове
рішення, яким повністю відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог. В
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що позивач в позові в якості
третьої особи по справі повинен був
зазначите Харківську міську раду
Харківської області та підпорядковані
відповідні державні органи та
підприємства або органи місцевого
самоврядування. Зазначає, що суд не
надав належної правової оцінки рішенню
Виконавчого комітету Московської
районної ради народних депутатів від
20.06.1995 р. №123/28. відповідно до якого було
прийнято в експлуатацію прибудовану
двохповерхову прибудову /приміщення
11,2-1,2-2,2-7,2-8,2-9,2-10/ в будинку літ. «А-1» по
АДРЕСА_2. Згідно цього Рішення №123/28
було встановлено, що при будівництві
прибудови протипожежні норми не
порушені, згода співвласників на
будівництво існує. Також з вказаного
рішення вбачається, що прибудова була
належним чином досліджена
архітектором Московської районної
ради народних депутатів м.Харкова, що
підтверджується посиланням в Рішенні
№123/28 на висновок архітектора від 17.04.1995
р. та надано відповідачу право на
реєстрацію прибудови в Комунальному
підприємстві «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації».

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 на праві власності належить
житловий будинок що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1.

Поряд з її будинком за адресою АДРЕСА_2
знаходиться будинок, який належить
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-
продажу від 21 вересня 1992 року ( а. с.
131-132).

Зі сторони домоволодіння ОСОБА_1 по
АДРЕСА_2 частково на території
земельної ділянки домоволодіння
позивачки, було збудовано прибудову А-2.
Вказана прибудова зведена
відповідачкою ОСОБА_1 самовільно.

Зазначене вбачається з копії
технічного паспорту домоволодіння
ОСОБА_1( а. с. 139, 154, 166).

Відповідно до наявного в матеріалах
справи акту поточних змін, що було
складено техніком Ніжегородцевою Ж.Б.
під час обстеження 22.08.94 року в натурі
домоволодіння АДРЕСА_2, встановлено, що
було проведено самозахоплення за
рахунок земельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідно до
викопіювання з схематичного плану
кварталу №786 на присадибну ділянку
АДРЕСА_2 у місті Харкові складної
станом на 22.08.1994 року наявне
самозахоплення частини території
домоволодіння АДРЕСА_1, площею 11 метрів
квадратних, та стоїть штамп самовільна
побудова та вказана літера А'-2( а. с. 53,108,
109).

З листа КП «Харківське міськБТІ» від
14.12.1999 року на адресу Головного
управляння земельних відносин
Харківської міської ради за
замовленням Відповідача вбачається, що
було проведено обстеження
домоволодіння по АДРЕСА_2. Відповідно
до квартальної зйомки, затвердженої
рішенням Московського РВК №147 від 20.05.55
року, площа земельної ділянки по
АДРЕСА_2, складає 767 метрів квадратних.
Під час обстеження 09.12.1999 року
встановлено, що площа та конфігурація
земельної ділянки змінилась внаслідок
самовільного захоплення частини
міської землі з боку вулиці Мурав'єва,
площею 395 метрів квадратних, та частини
земельної ділянки домоволодіння
АДРЕСА_1, площею 11 метрів квадратних( а.
с. 155).

З відповіді директора КП « Харківське
МБТІ» від 20.11.2009 року начальнику
управління земельних відносин
вбачається, що згідно квартальної
зйомки, затвердженої рішенням
Московського РІК м. Харкова №147 від
10.05.1955 року площа земельної ділянки
АДРЕСА_2 становить 767 кв.м. Фактична
площа земельної ділянки станом на
01.10.1999 р. становить 865 кв. м. Площа
земельної ділянки збільшилася за
рахунок приєднання міської землі
площею 87,0 кв. м. та частини земельної
ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 площею
11 кв. м.(а.с.175).

Самовільне зайняття ОСОБА_1 частини
земельної ділянки площею 11 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1., належної ОСОБА_2
підтверджується іншими матеріалами
справи та не спростовано відповідачкою
та її представником.

Посилання ОСОБА_1 та її представника ,
що мала місце переуступка земельної
ділянки ОСОБА_2 надумане. Матеріали
справи не містять заяви ОСОБА_2 та
рішення виконавчого комітету
Московської районної ради щодо
переуступки. Вказаних доказів вони не
надали і в судовому засіданні
апеляційного суду.

Також безпідставним є посилання
відповідача та її представника на
рішення виконавчого комітету
Московської районної ради народних
депутатів №123/28 від 20 червня 1995 року як
на законну підставу зайняття земельної
ділянки, оскільки у матеріалах справи
відсутні докази проведення реєстрації
права власності на прибудову літера А1-2
до житлового будинку літера «А-1» за
адресою АДРЕСА_2 або видачу свідоцтва
про право особистої власності, а отже в
нього не виникло право власності на
прибудову. Крім того вказане рішення не
регулює земельних питань.

Зазначене свідчить, що Відповідач
здійснив самочинне будівництво,
внаслідок чого порушені права
позивача, а саме право користування
належної позивачу земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 386
ЦК України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у статті 391
ЦК України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права в разі його порушення,
невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК
України). Способами захисту цивільних
прав та інтересів, зокрема, можуть бути
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
може бути: відновлення становища, яке
існувало до порушення.

Законом України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" встановлено, що самовільним
зайняттям земельної ділянки є будь-які
дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними (ст. 1).

Відповідно до частини 1 статті 103
Земельного кодексу України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Згідно з п. "б" ч. З ст. 152 ЗК захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом, зокрема,
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

Приписами ст. 212 ЗК України встановлено,
що самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

В зв»язку з наведеним судом першої
інстанції обґрунтовано встановлено, що
внаслідок будівництва відповідачем
прибудови порушені права позивачки, а
саме зайнято частину її земельної
ділянки площею 11 кв. м.. Тому вимоги
позивача про зобов'язання ОСОБА_1
звільнити самовільно зайняту частину
земельної ділянки площею 11 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1 є законними.

Розподіл судових витрат визначений
судом першої інстанції у відповідності
з положенням ст. 88 ЦПК України, з
відповідача правильно стягнуто на
користь позивача судові витрати в
розмірі 214.60 гривен.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі та надані сторонами докази.

Доводи апеляційної
Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, тому
не спростовують висновків районного
суду.

За таких обставин підстав для зміни або
скасування судового рішення судова
колегія не вбачає. Відповідно,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду
м.Харкова від 22 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: