Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/618/13-ц
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів:
Заполовського В.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання
Малахової О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

на рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 лютого 2014 року

по цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору
Новоград-Волинський районний сектор
Державної міграційної служби України в
Житомирській області - про усунення
перешкод в користуванні житлом,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_5
звернувся до суду із зазначеним
позовом до відповідачів та просив в
порядку усунення перешкод у здійсненні
права користування квартирою виселити
їх з квартири АДРЕСА_1, зобов'язати
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знятися з
реєстраційного обліку у цій квартирі
та стягнути з них судові витрати.

В обґрунтування позову
зазначав, що відповідно до Свідоцтва
про право власності від 05 грудня 2012
року йому належить на праві власності
спірна квартира.

Проте в ній проживають відповідачі, а
відтак ОСОБА_5 як власник позбавлений
можливості безперешкодно
користуватися нею.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 лютого 2014 року
позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
квартир АДРЕСА_1 із зняттям їх з
реєстраційного обліку у цій квартирі.

Стягнуто з відповідачів на користь
позивача судовий збір у розмірі 114 грн.
70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову.

Посилаються на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції не взяв
до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 разом
зі своєю малолітньою дитиною проживає
у спірній квартирі і вона має право на
користування нею. Тому були порушені
права малолітньої дитини.

Судом до участі в справі, в інтересах
дитини, не було залучено в якості
третьої особи сектор опіки та
піклування виконавчого комітету
Новоград-Волинської міської ради.

Крім того, судом першої інстанції при
ухваленні рішення не з'ясовано
завершення розгляду цивільної справи
за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання недійсним прилюдних торгів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і основополжних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 р. відповідно до Закону від 17
липня 1997 р. №475/57- ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р.», Протоколу
та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до
Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Як убачається з матеріалів справи
та встановлено судом з прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна 23 листопада 2012 року
ОСОБА_5 було придбано трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 72,7
кв.м. та зареєстровано за ним право
приватної власності на неї (а.с.4-5).

Проте в цій квартирі
зареєстровані тапроживають колишні
власники - ОСОБА_2, її син ОСОБА_3 та без
реєстрації проживає ОСОБА_4
зі своєю донькою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вони у добровільному порядку не
бажають виселитися з квартири.

Орган опіки та піклування
Новоград-Волинської міської ради
заперечує проти виселення і
малолітньої дитини, посилаючись на ст.
12 Закону України «Про охорону
дитинства», про що направив до
апеляційного суду заяву від 25 квітня 2014
року.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент ухвалення рішення судом першої
інстанції прилюдні торги з реалізації
спірної квартири не були визнані
недійсними.

Таким чином, з моменту продажу квартири
право власності відповідачів є
припиненим. Крім того, з моменту
припинення права власності,
припиняється також правомочність
користування квартирою, яка нерозривно
пов'язана з власністю. Відповідно й
припиняється право користування
членів сім'ї попереднього власника,
оскільки воно є похідним.

За таких обставин єдиним власником
спірної квартири є позивач ОСОБА_5

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідачі
безпідставно проживають у спірній
квартирі і підлягають виселенню без
надання іншого житлового приміщення.

Разом з тим, рішення, в частині
зняття відповідачів з реєстраційного
обліку, ухвалено з порушенням норм
матеріального права. Крім того, суд не
звернув увагу на те, що ОСОБА_4 не
зареєстрована у спірній квартирі та
зняв її з реєстрації.

Відповідно до ст.7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

Отже прийняте рішення суду про
виселення особи із житлового
приміщення, відповідно є підставою для
зняття її з реєстрації.

Виходячи з наведеного в цій частині
позову слід відмовити, ухваливши нове
рішення

Статтею 88 ЦПК України визначено
правила розподілу судових витрат між
сторонами. Зокрема, у частині першій
цієї статті передбачено, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Оскільки по справі задоволено позовні
вимоги, тому судові витрати в сумі
114, грн. 70 коп. розподіляються між
відповідачами в рівних частках по 57
грн. 35 коп., а не в загальній сумі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не врахував права та інтереси
малолітньої ОСОБА_6, яка проживає у
квартирі зі своєю мамою є безпідставні.

З довідки Новоград-Волинського УДМС
України в Житомирській області від
14 лютого 2013 року вбачається, що
ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_2. Відтак
колегія суддів вважає, що мама ОСОБА_6
має інше житло в якому може проживати і
донька.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на
правильність рішення суду не
впливають.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 лютого 2014 року, в
частині зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з реєстраційного обліку у
Новоград-Волинському районному
секторі Державної міграційної служби
України в Житомирській області та
стягнення судового збору скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зняття
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
реєстраційного обліку у
Новоград-Волинському районному
секторі Державної міграційної служби
України в Житомирській області.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на корить позивача по 57 грн. 35 коп.
судового збору.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: