Справа № 750/3032/14 Провадження №
22-ц/795/1601/2014 Головуючий у I інстанції
-Супрун О. П. Доповідач - Висоцька Н.
В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю: сторін та їх представників,
та представника органу опіки і
піклування Деснянської районної у м.
Чернігові ради Ларченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду міста
Чернігова від 02 липня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду міста Чернігова від
02.07.2014 року, яким позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про визнання такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, задоволено, та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що
оскаржуване рішення суду є таким, що не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам справи, неповно з»ясовані
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт в скарзі зазначає, що позивачу,
як наймачу спірної квартири не
належить право на звернення до суду з
вимогою про виселення іншого наймача
яким є відповідач. Позивач не є
власником спірної квартири, а є лише
користувачем (наймачем) на тих же
правах як і відповідач та їх спільна
донька. Жодне право позивача не було
порушене, не визнане, та жодне із його
прав як наймача не оспорюється.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що
внаслідок неправомірних дій позивача
не могла потрапити у квартиру. Крім
того, поважністю причин не проживання
відповідача із донькою в квартирі є те,
що квартира не містить умов для
належного проживання у ній дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та
їх представників, та представника
органу опіки і піклування Деснянської
районної у м. Чернігові ради Ларченко
О.М., дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 15.04.2013
року № 93 (а.с. 65) ОСОБА_3 на сім»ю з трьох
осіб (він, дружина, дочка) було видано
ордер на двокімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64).

29.01.2014 року рішенням Деснянського
районного сууд м. Чернігова шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 8).

Як вбачається з актів про відсутність
(не проживання) особи за місцем
реєстрації від 31.01.2014 року (а.с. 5), 05.03.2014
року (а.с. 6), 14.04.2014 року (а.с. 27) ОСОБА_2 та
її дочка ОСОБА_4 у спірній квартирі не
проживають з 08.05.2013 року.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 03.06.2004
року, ОСОБА_2 має у приватній власності
квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того , що
відповідач протягом тривалого часу не
проживаєть на спірній житловій площі,
її особисте майно в квартирі відсутнє,
а тому позов щодо визнання такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням підлягає задоволенню на
підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, оскільки даний висновок
відповідає матеріалам справи та
вимогам чинного законодавства,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Приписами ст. 71 ЖК України передбачено,
що при тимчасовій відсутності наймача
або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору
судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено
можливість визнання у судовому порядку
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки. Пункт 10 постанови
Пленуму від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" Верховний Суд України
зорієнтував практику судів у питанні
визнання втрати особою права
користування жилим приміщенням лише на
встановлення факту відсутності цієї
особи без поважних причин понад
встановлені ст. 71 ЖК України строки.

Відповідно до ст. 9 ЖК ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування ним інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом.

Враховуючи викладенне, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
порушень норм процесуального
законодавства при розгляді справи не
допустив.

Доводи апелянта про те, що внаслідок
неправомірних дій позивача ОСОБА_2 не
могла потрапити у квартиру, а також те,
що поважністю причин не проживання
відповідача із донькою в квартирі є те,
що квартира не містить умов для
належного проживання у ній дитини не
можуть бути підставою для скасування
вірного по суті рішення, оскільки дані
твердження спростовуються матеріалами
справи.

Крім того, ОСОБА_3 є основним наймачем
спірної квартири, а за таких обставин
доводи апеляційної скарги, щодо
відсутності у нього права звернення до
суду з даним позовом є
необґрунтованими та не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції.

Не заслуговують на увагу суду
апеляційної інстанції твердження
апелянта про те, що акти видані ЖЕК щодо
фіксування відсутності відповідача у
спірній квартирі не можуть бути
доказами по справі, оскільки дані акти
складені менш ніж за шість місяців, як
того вимагають вимоги ст. 71 ЖК. Як
вбачається, актами про відсутність (не
проживання) особи за місцем реєстрації
від 31.01.2014 року, 05.03.2014 року, 14.04.2014 року
підтверджується факт не проживання
ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_4 у спірній
квартирі з певного періоду, а саме з
08.05.2013 року що є однією з підстав для
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, крім того судом
першої інстанції встановлено, що
відповідачка у квартирі не проживає,
оскільки має житло за іншою адресою.

Оскаржуване рішення ґрунтується на
повно та всебічно досліджених доказах,
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Чернігова від 02 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: