Справа № 755/5268/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом Першого заступника прокурора
Дніпровського району міста Києва в
інтересах ОСОБА_1 до Комунального
підприємства "Керуюча дирекція
Дніпровського району міста Києва" про
зобов'язання укласти договір найму
житлового приміщення,

в с т а н о в и в :

Позивач - Перший заступник прокурора
Дніпровського району міста Києва,
звернувся до суду з вказаною позовною
заявою, посилаючись на те, що ними було
здійснено перевірку за зверненням
ОСОБА_1 інваліда 1 групи по зору, що
потребує постійної допомоги, і та було
встановлено, що однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, в якій проживає ОСОБА_1, була
надана ОСОБА_2, як жиле приміщення, на
підставі ордеру №26697 серії Б, від 18.09.1991
року. ОСОБА_1 за згодою свого померлого
сина ОСОБА_2 вселилася до вказаної
квартири та проживала з ним як одна
сім'я, вела спільне господарство до
його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1), як наймача
вказаної квартири. З 05.11.2009 року ОСОБА_2
знятий з реєстраційного обліку за
спірною адресою. Заочним рішенням
Дніпровського районного суду міста
Києва від 06.08.2010 року встановлено факт
проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі і
з урахуванням вимог ч.3 ст.61 ЦПК України
ці обставини не доказуються при
розгляді інших справ. Крім того,
вказане рішення суду зазначає, що
Київська Центральна міська рятувальна
станція №45, на якій працював покійний
ОСОБА_2, просила виконком Дарницької
райради м.Києва залишити спірну
квартиру за матір'ю померлого, тобто за
ОСОБА_1 Враховуючи викладене та вимоги
ст.ст.61, 64, 65, 68, 106 ЖК України, ст.ст.47, 48, 121
Конституції України звернулися до суду
з даним позовом. В судовому засіданні
представник позивача підтримала
позовні вимоги, просила їх
задовольнити та зобов'язати
відповідача укласти з позивачем ОСОБА_1
договір найму на квартиру АДРЕСА_1.
Підтримала всі обставини,
обгрунтування, викладені в позовній
заяві. Зазначила, що ОСОБА_1 - дитина
війни, не заперечувала того, що ОСОБА_1
має на праві власності інше житло, що
підтверджено наданими стороною
відповідача документами.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила відмовити в їх задоволенні.
Пояснила, що померлий ОСОБА_2 дійсно є
сином позивача ОСОБА_1 Жодних доказів,
що вони жили разом в спірній квартирі,
вели спільне господарство до смерті
ОСОБА_2 (1993 року), до справи не було
надано. Зазначила, що ОСОБА_2 був знятий
з реєстраційного обліку за спірною
адресою лише в 2005 році (через 12 років
після смерті), оскільки його мати -
позивач ОСОБА_1 не надавала ці роки
свідоцтво про його смерть, не знімала
його з реєстраційного обліку.
Посилання сторони позивача на заочне
рішення суду та на ст.61 ЦПК України є
безпідставне, цим рішенням не
встановлювався факт спільного
проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2
Безпідставним є і посилання на лист з
місця роботи померлого, оскільки це не
та установа яка вирішує питання щодо
надання житла. Стосовно самої позовної
вимоги зазначила, що вона є
безпідставна, оскільки підставою для
укладення договору найму є лише
наявність ордеру на це житло. Після
смерті ОСОБА_2 договір найму, що був
укладений з ним, втратив свою силу.
Просила врахувати, що зазначені
позивачем в позові норми законодавства
є безпідставні. ОСОБА_1 має на праві
власності житло і її права, передбачені
конституцією України, ніхто не порушив.
Повідомила, що будинок, в якому
знаходиться спірна квартира, вони
отримали на баланс в 2013 році.

Вислухавши пояснення представника
Прокуратури Дніпровського району
міста Києва, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не знайшли свого підтвердження
в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що згідно ордеру
№26697, серія Б, виданого 18.09.1991 року
ОСОБА_2 була надана однокімнатна
квартира АДРЕСА_1. Спірна квартира не
приватизована, є державною власністю. З
копії свідоцтва про смерть слідує, що
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. З копії
свідоцтва про народження встановлено,
що матір'ю ОСОБА_2 є ОСОБА_1 - позивач по
справі. З пояснень сторони відповідача
встановлено, що ОСОБА_2 був знятий з
реєстраційного обліку в 2005 році, тобто
через 12 років після його смерті. Зняти
померлу особу з реєстраційного обліку
можливо лише при наявності свідоцтва
про смерть, яке має бути надано до ЖРЕО.
По даній справі встановлено, що мати
померлого - ОСОБА_1 протягом 12 років не
надавала до ЖРЕО свідоцтво про смерть
сина.

Позивач посилається в своєму позові на
те, що є встановленим факт спільного
проживання, ведення спільного
господарства ОСОБА_1 з померлим сином
ОСОБА_2 Однак, суду не було надано
жодного доказу цього. Посилання на
заочне рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 06.08.2010
року, яким відмовлено ТОВ "Україна
житло-сервіс" в задоволенні їх позовних
вимог про виселення ОСОБА_1 із спірної
квартири, є безпідставне, оскільки
предмет спору був саме про виселення, а
не про встановлення факту проживання
однією сім'єю. Зазначене в рішенні
"…право відповідача ОСОБА_1 вимагати
визнання її наймачем спірної квартири
за раніше укладеним договором найму
жилого приміщення замість
попереднього наймача гарантовано
статтею 106 ЖК України" не є доказом
встановлення факту проживання ОСОБА_1 з
померлим сином. Встановлення факту
можливе лише в порядку, визначеному
законодавством України. Викладена вище
частина судового рішення свідчить лише
про те, що ОСОБА_1 має таке право, але щоб
скористатися цим правом слід мати
докази того, що ОСОБА_1 проживала в
спірній квартирі до смерті сина, вела з
останнім спільне господарство і що
протягом 21 року (з дня смерті сина) мала
поважні причини не використовувати
надані їй права, які визначені вимогами
діючого законодавства.

Посилання сторони позивача в
обгрунтування своїх позовних вимог на
те, що в рішенні суду від 06.08.2010 року є
зазначено про звернення Київської
міської рятувальної станції №45, на
якій працював покійний ОСОБА_2, з
проханням до виконкому Дарницької
райради м.Києва залишити спірну
квартиру за матір'ю померлого ОСОБА_1 -
взагалі не має ніякого відношення до
предмету спору. Крім цього, вказана
організація не має ніякого відношення
до вирішення питань щодо надання житла,
яке є державною власністю.

Викладене вище свідчить про те, що
стороною позивача безпідставно
зазначено обгрунтуванням своїх
позовних вимог ст.61 ЦПК України.
Безпідставними є і обгрунтування
позовних вимог ст.ст.61, 64, 65, 68, 106 ЖК
України. При цьому слід звернути увагу
на те, що укладання договору найму на
житлове приміщення (в даному випадку
житло державної власності) можливе
лише при наявності ордеру на це житло,
та ще при обов'язковій умові, що особа, з
якою укладається договір найму має
мати право користування даним житлом.
Як встановлено по даній справі ордер
був виданий на померлого ОСОБА_2 і
жодних доказів, чи навіть посилань на
наявність таких доказів, що ОСОБА_1 має
право користування спірною квартирою,
суду не було надано.

Стосовно посилань сторони позивача на
підтвердження своїх позовних вимог на
ст.ст.47, 48 Конституції України, суд
приходить до наступного.

Як було встановлено в суді та
підтверджено наданими до справи
документами (договором купівлі-продажу
від 07.08.1996 року, реєстраційною
посвідкою БТІ, довідкою Ф-3), ОСОБА_1 має
на праві власності частину квартири
АДРЕСА_4, в якій була зареєстрована.
Слід зазначити те, що ОСОБА_1 знялася з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою в 2012 році за своєю ж заявою,
своїм бажанням і саме тоді, коли вона
почала зверталися до різних установ
щодо її реєстрації за спірною адресою.
Зняття з реєстраційного обліку не є
свідченням того, що ОСОБА_1 не має житла,
що вона позбавлена житла. ОСОБА_1 як
була власником ? частини квартири
АДРЕСА_4, так нею і залишилася по даний
час.

Таким чином, стороною позивача
безпідставно, невідповідно дійсним
обставинам та вимогам законодавства,
зазначено посилання до позовних вимог
на ст.ст.47, 48 Конституції України.

Та обставина, що ОСОБА_1 здійснювала
оплати за комунальні послуги по
спірній квартирі не може бути
підставою для задоволення позову.
Оплата комунальних послуг не може
свідчити про те, що особа, яка здійснює
оплати має будь-яке право на житло чи
право щодо укладання будь-яких
договорів по даному житлу.

Суд звертає увагу і на те, що в позовній
заяві зазначено, що прокуратурою
Дніпровського району міста Києва було
проведено перевірку за звернення
ОСОБА_1 та ними (прокуратурою) було
встановлено, що остання вселилася до
спірної квартири та проживала з ОСОБА_2
як одна сім'я, вела спільне
господарство до його смерті
(ІНФОРМАЦІЯ_1), однак жодного доказу
того, як встановлені прокуратурою ці
факти, чим вони підтверджені - суду не
було надано як пояснень, так і доказів.

Відповідно до ст.61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму укладається
в письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення. Статтею 106 ЖК України
передбачено, що повнолітні члени сім'ї
наймача вправі за згодою наймача та
інших членів сім'ї, які проживають
разом з ним, вимагати визнання його
наймачем за раніше укладеним договором
найму жилого приміщення замість
попереднього наймача. Таке ж право у
разі смерті наймача або втрати ним
права на жиле приміщення належить
будь-якому членові сім'ї наймача.

Враховуючи викладені вище обставини та
вимоги законодавства, суд приходить до
висновку, що в суді не було встановлено
жодної підстави, не було отримано
жодного доказу до позовних вимог, позов
є безпідставний, невідповідний вимогам
діючого законодавства.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.61, 106 ЖК України, ст.ст.60, 212-215, 218, 223,
294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Першого
заступника прокурора Дніпровського
району міста Києва в інтересах ОСОБА_1
до Комунального підприємства "Керуюча
дирекція Дніпровського району міста
Києва" про зобов'язання укласти договір
найму житлового приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: