Провадження № 2/344/4260/14
У Х В А Л А

про відмову у
відкритті провадження у справі

26 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області Бабій
О.М., ознайомившись з матеріалами
позовної заяви ОСОБА_1 до відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції про
визнання дій неправомірними та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Як вбачається зі змісту позовних вимог
та доданих до позовної заяви
документів, позивачем оскаржується
постанова державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
12 серпня 2014 року, з виконання
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 № 1319 від
11.08.2014 року.

Компетенцію судів щодо розгляду
цивільних справ визначено статтею 15
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - «ЦПК України»).
Зокрема суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин
та інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції (далі - адміністративна
справа) - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктами 1 та 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - «КАС України») передбачено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Частина 4 статті 82 Закону України «Про
виконавче провадження» вказує на те, що
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Разом з тим, частина 5 передбачає, що
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання рішень інших
органів (посадових осіб) можуть бути
оскаржені до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Таким чином, Законом України «Про
виконавче провадження» чітко
передбачено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця з
приводу виконання рішень органів чи
посадових осіб, відмінних від суду,
підлягають оскарженню за правилами
адміністративного судочинства, до
відповідного адміністративного суду.

На дану норму закону звернув увагу
Вищий адміністративний суд України в п.
5 Постанови Пленуму № 3 від 13.12.2010 року
«Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», де зазначив, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час виконання
виконавчих написів нотаріуса (частина
п'ята статті 82 Закону України "Про
виконавче провадження"

Аналогічну позицію, стосовно
підвідомчості спорів, що виникають з
приводу оскарження рішень дій чи
бездіяльності державних виконавців
під час виконання ними виконавчих
написів нотаріусів, висловив Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних та кримінальних справ у
листі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013р. № 24-152/0/4-13
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі».

Зокрема пунктом 7 листа судам
роз'яснено, що не підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства скарги
на рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання рішень інших
органів (посадових осіб). Такі скарги
підлягають розгляду за правилами
адміністративного судочинства. Так,
при вирішенні справ про оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, прийнятих (вчинених, допущених)
під час виконання виконавчих написів
нотаріуса, слід керуватися статтями 15,
383 ЦПК, частиною п'ятою статті 82 Закону
України «Про виконавче провадження», а
також враховувати пункт 5 постанови
пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби». На спори про оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, прийнятих (вчинених, допущених)
під час виконання виконавчих написів
нотаріуса поширюється юрисдикція
адміністративних судів. У разі подання
такої скарги в порядку цивільного
судочинства суддя з урахуванням
аналогічної ситуації в позовному
провадженні має відмовити у відкритті
провадження на підставі пункту 1
частини другої статті 122 ЦПК, а,
помилково прийнявши скаргу до
розгляду, під час судового розгляду суд
має закрити провадження у справі з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 205 ЦПК.

Окрім того, позивач, звертаючись з
даним позовом до суду не звернув увагу
на положення статті 383 ЦПК України, з
якої випливає, що в порядку цивільного
судочинства підлягають вирішенню
спори між учасниками виконавчого
провадження чи особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій та державними виконавцями чи
іншими посадовими особами державної
виконавчої служби, з приводу виконання
судових рішень, ухвалених відповідно
до Цивільного процесуального кодексу
України. В порядку
цивільно-процесуального закону особа
вправі звернутись із скаргою, а не
позовною заявою, якщо вважає, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення порушено її права чи інтереси.

Таким чином, оскільки заявник оскаржує
рішення державного виконавця з приводу
виконання виконавчого напису
нотаріуса, а не рішення по цивільній
справі, таку заяву згідно до закону
належить розглядати відповідно до
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому заявник може захистити
свої права шляхом подання позову до
адміністративного суду, до компетенції
якого належить розглядати даний спір.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заява не підлягає розгляду
в судах у порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи вищенаведене, ст. ст. 15, 383
ЦПК, ч. 5 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження», п. 5 постанови
пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Копію ухвали невідкладно надіслати
позивачу разом із заявою та всіма
доданими до неї документами.

Відмова у відкритті провадження у
справі перешкоджає повторному
зверненню до суду з таким самим
позовом.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Апеляційна скарга подається через
Івано-Франківський міський суд.

Суддя
Бабій О.М.