У х в а л а

іменем україни

13 серпня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
недійсними державного акту на право
власності на земельну ділянку,
свідоцтв про право на спадщину, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного
суду Київської області від 24 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом про визнання
недійсними державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_9 19 травня
2008 року, та свідоцтва про право на
спадщину за законом, згідно яких
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 отримали у
спадщину по 1/3 частині земельної
ділянки площею 0,0547 га.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
згідно договору купівлі-продажу
садового будинку від 12 лютого 2008 року
вона є власником садового будинку
АДРЕСА_1, садове товариство «Росинка»,
попереднім власником будинку була
ОСОБА_7, земельна ділянка під будинком
перебувала у її користуванні. У 2012 році
їй стало відомо про незаконну видачу
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку під її
будинком, а саме про те, що державний
акт видано 19 травня 2008 року на ім'я
чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_9, який помер ще
ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі зазначеного
державного акту відповідачі у справі,
як спадкоємці померлого отримали
свідоцтва про право на спадщину на
земельну ділянку, кожен на 1/3 частину.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 03 березня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено строк позовної давності.

Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на землю,
виданий 19 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_9
щодо земельної ділянки площею 0,0547 га,
яка розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в СТ «Росинка», цільове призначення -
ведення садівництва, зареєстрований у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі та скасовано
його державну реєстрацію.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою 28 серпня 2008 року ОСОБА_6
відносно 1/3 частини вказаної земельної
ділянки.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою 28 серпня 2008 року ОСОБА_5
відносно 1/3 частини вказаної земельної
ділянки.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою 28 серпня 2008 року ОСОБА_7
відносно 1/3 частини вказаної земельної
ділянки.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 24 червня 2014 року рішення
районного суду скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_8, посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд на підставі
доказів, поданих сторонами, що належним
чином оцінені (ст. 212 ЦПК України),
дійшов до правильного висновку про те,
що ОСОБА_9 не набув права власності на
спірну земельну ділянку, оскільки
державний акт на право власності на
неї, виданий після його смерті,
свідоцтва про право на спадщину в
порядку спадкування за законом видані
незаконно, а тому порушують права
позивача.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
зазначив, що районний суд дійшов
помилкового висновку про поновлення
строку позовної давності та
задоволення позову ОСОБА_4 після його
спливу, оскільки про порушення свого
права остання дізналась у 2009 році при
зверненні до прокуратури Обухівського
району Київської області із заявою про
неправомірність видачі державного
акту на ім'я ОСОБА_9 При цьому,
відповідачами було заявлено про
застосування строку позовної давності
у суді першої інстанції.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8
відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 24 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова