інстанції Волчок А.Я.Провадження №
22-ц/780/3098/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

21 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О.,
Антоненко В.І.

при секретарі Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
березня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
житловий будинок та земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач пред'явила в
суді названий позов, посилаючись на те,
що з 14 серпня 2009 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Шлюб розірваний 19 листопада 2013 року на
підставі рішення суду.

Під час шлюбу у серпні 2012 року нею за
особисті кошти на підставі договору
купівлі-продажу був придбаний будинок
АДРЕСА_1 а також земельні ділянка
площею 0,0371 га за цією ж адресою для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Однак будинок був
оформлений на ім»я відповідача,
оскільки вона є громадянкою Російської
Федерації і ця обставина ускладнювала
оформлення власності на її ім»я .

Позивач посилалась на те, що
кошти на придбання нерухомості нею
були отримані від продажу належної їй
в РФ нерухомості у розмірі 74300 доларів
США і перераховані на картковий
рахунок відповідача у ПАТ АБ
«Укргазбанк». Оскільки кошти,
витрачені на придбання нерухомості є
її особистою приватною власністю,
позивач просила суд визнати за ОСОБА_1
право особистої приватної власності на
житловий будинок літера «А» з
відповідними надвірними будівлями та
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 та має наступні
характеристики: 1964 року побудови,
матеріал: дошки, позначений на плані
під літерою «А», житловою площею 40, 60 м.
кв., загальною площею 72,60 м. кв., має
відповідні надвірні будівлі та
споруди: свердловина № І, вигрібна яма
№ II, свердловина № III, вигрібна яма № IV,
свердловина № V, вигрібна яма № VI,
огорожа № 4-7; розташований на земельній
ділянці площею 0,0371 га за кадастровим
номером: :01:007:5008 та визнати за нею
право особистої приватної власності на
земельну ділянку під номером НОМЕР_1
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
має наступні характеристики:
кадастровий номер: :01:007:5008;
цільове призначення: для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
кількісна характеристика: усього
земельних угідь 0, 0371 га;
правовий режим: згідно глави п'ять
Земельного кодексу України.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і таке, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Зокрема посилається на те, що у
розпорядженні суду було достатньо
доказів, які б підтверджували
придбання нерухомості за її особисті
кошти, а саме показання свідків, якими є
продавець будинку та земельної ділянки
ОСОБА_4, а також сусіда по будинку
ОСОБА_5, які підтвердили, що із розмов
між сторонами їм відомо, що джерело
походження коштів на придбання
будинку та земельної ділянки від
продажу нерухомості позивача в
Російській Федерації. Також свідок
ОСОБА_6, яка є матір»ю позивача,
підтвердила. Що будинок набувався у
власність саме позивача, а не у спільну
сумісну власність подружжя.

Також позивач посилається на письмові
докази, які є в матеріалах справи, які
підтверджують факт продажу нею своєї
нерухомості в РФ, а також факт
перерахування отриманих від продажу
коштів на рахунок відповідача.

Позивач вважає, що у розпорядженні суду
було достатньо доказів, які доводили
як джерело походження коштів, так і
факт купівлі будинку та земельної
ділянки за рахунок цих коштів.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу в яких не заперечує,
що позивач перерахувала на його
картковий рахунок гроші, отримані від
продажу належної їй нерухомості у
розмірі 74300 доларів США. Разом із тим
наголошує на тому, що на цьому рахунку
були і кошти, які були зароблені ним в
період шлюбу, а тому відокремити за які
кошти буле куплене спірне майно
неможливо. Відповідач вважає, що при
купівлі спірного майна у сторін був
намір придбати вказане майно саме у
спільну сумісну власність, у зв»язку із
чим вважає рішення суду першої
інстанції правильним. Просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги прийшла до
висновку, що апеляційна скарга має бути
відхилена з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 14 серпня 2009 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб .

17 серпня 2012 року між відповідачем
та ОСОБА_4 були укладені: Договір
купівлі-продажу житлового будинку
літера «А», загальною площею 72, 60 м. кв.,
з відповідними надвірними будівлями та
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Вищезазначений
житловий будинок має наступні
характеристики: 1964 року побудови,
матеріал: дошки, позначений на плані пі
літерою «А», житловою площею 40, 60 м. кв.,
загальною площею 72,60 м. кв., має
відповідні надвірні будівлі та
споруди: свердловина № І, вигрібна яма
№ II, свердловина № III, вигрібна яма № IV,
свердловина № V, вигрібна яма № VI,
огорожа № 4-7; розташований на земельній
ділянці площею 0, 0371 га, кадастровий
номер: :01:007:5008 та договір
купівлі-продажу земельної ділянки під
номером НОМЕР_1 яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Вищезазначена
земельна ділянка має наступні
характеристики: Земельна ділянка має
наступні характеристики: кадастровий
номер: :01:007:5008; цільове
призначення: для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
кількісна характеристика: усього
земельних угідь 0, 0371 га; правовий режим:
згідно глави п'ять Земельного кодексу
України.

У зазначеному житловому будинку
позивач разом з відповідачем прожили
до 20 вересня 2013 року.

Згідно із рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19.11.2013 року по
справі за № 369/10195/13-ц шлюб ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був розірваний.

Встановивши вказані вище
обставини справи, суд першої інстанції
дав оцінку всім наявним у справі
доказам і прийшов до висновку, що
спірне майно не може бути визнане
особистою приватною власністю
позивача. Суд виходив з того, що
посилаючись на ст. 57 СК України позивач
мала довести, що вкладені на придбання
нерухомості кошти належали їй
особисто. Проте позивач не надала до
суду належних та допустимих доказів, що
житловий будинок та земельна ділянку
були придбані за її особисті кошти, а
перерахування грошових коштів у сумі 74
300 (сімдесят чотири тисячі триста)
доларів США на рахунок відповідача
відкритий у ПАТ АБ «Укргазбанк» не є
підтвердженням того факту, що ці кошти
були використані на купівлю
нерухомості.

Судова колегія у повній мірі
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони
зроблені із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права. Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, визначив
спірні правовідносини і застосував
норми Сімейного кодексу України, які
регулюють виниклі правовідносини. Суд
належним чином мотивував свої висновки
із зазначенням того, чому він сприймає
або відхиляє надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені
правила звільнення сторони від
доказування та розподілу обов'язків по
доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України.

Проте це загальне правило діє, якщо в
нормах матеріального права відсутня
вказівка про перерозподіл обов'язків
доказування.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до вимог п.п. 2, 4 ст. 65
Сімейного кодексу України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Тобто названі норми матеріального
права припускають існування факту
спільної сумісної власності подружжя,
доки не доказано інше кимось із
подружжя.

В судовому засіданні знайшло
підтвердження того, що позивач
перерахувала свої особисті кошти на
рахунок відповідача. Однак доказів
того, що саме з цього рахунку були зняті
кошти на придбання спірного майна,
позивачем суду не було надано.

Позивач зверталась до суду першої
інстанції із заявою про забезпечення
доказів, в якій просила суд
витребувати у ПАТ АБ «Укргазбанк»
довідку про рух грошових коштів в
період з 19 липня 2012 року по картковому
рахунку № 2625822 відкритому на ім»я
ОСОБА_2 Вказана заява була задоволена
судом.

Проте ПАТ АБ «Укргазбанк» надав
відповідь з якої вбачається, що
вказаний в ухвалі рахунок не належить
ОСОБА_2, а є внутрішньобанківським
збірним рахунком для обліку операцій
по платіжним карткам. Вказана
відповідь судом отримана 17 лютого 2014
року.

Позивач зверталась також до
апеляційного суду із заявою про
забезпечення доказів, в якій також
просила витребувати у ПАТ АБ
«Укргазбанк» довідку про рух грошових
коштів в період з 18 липня 2012 року по
картковому рахунку № 0101, який
належить відповідачу. Однак ухвалою
судової колегії від 21 травня 2014 року у
задоволенні такої заяви було
відмовлено, оскільки докази подаються
до суду першої інстанції і апеляційний
суд, відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України,
має право досліджувати лише ті докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Поважних причин неподання
доказів до суду першої інстанції
судовою колегією встановлено не було.

Також судова колегія виходила із
того, що відповідно до ст. 60 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» відомості про банківські
рахунки клієнтів, у тому числі
кореспондентські рахунки банків у
Національному банку України і
операції, які були проведені на
користь чи за дорученням

клієнта, здійснені ним угоди є
банківською таємницею, розкриття якої
провадиться лише за правилами глави 12
ЦПК України, а не у порядку
забезпечення доказів.

Таким чином, судова колегія
погоджується із висновком суду в тій
частині, що позивач не довела, що
спірне майно було куплене за рахунок
тих коштів, як належали їй особисто,
оскільки доказів того, що з рахунку
відповідача знімались кошти перед
укладанням договорів, суду не було
надано.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, вірно
послався на закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про задоволення позову і
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: