Справа № 363/993/14-ц Головуючий у І
інстанції Войнаренко Л.Ф.Провадження №
22-ц/780/2827/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Вишгородського районного суду
Київської області від 06 березня 2014 року
у справі за поданням старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
громадянина України ОСОБА_1, -

В С Т А Н О
В И Л А:

В березні 2014 року до суду надійшло
подання старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України ОСОБА_1 з
посиланням на необхідність його
застосування в зв'язку з ухиленням
боржника від добровільного виконання
своїх зобов'язань покладених рішенням
суду.

Ухвалою Вишгородського районного суду
Київської області від 06 березня 2014 року
подання задоволено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування ухвали суду та
постановлення нової ухвали про відмову
в задоволенні подання, посилаючись на
порушення судом першої інстанції
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Постановлюючи ухвалу про обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,
суд першої інстанції виходив із того,
що боржник ухиляється від виконання
своїх зобов'язань, покладених на
нього судовими рішеннями.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, пунктом 2 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" передбачено,
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження»
державний виконавець має право у
разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи за межі
України.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні у ВДВС Вишгородського РУЮ
знаходиться виконавчий лист № 2-5406 від
10.11.2010 року виданий
Старокостянтинівським районним судом
Хмельницької області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25 601,50 грн.
матеріальної і 50 000 грн. моральної шкоди
та виконавчий лист № 2-135-2011 від 23.12.2011
року виданий Слов'янським
міськрайонним судом Донецької області
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 26
518,86 грн. і 210 000 грн. моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
18.10.2010 року відкрито виконавче
провадження по виконанню зазначених
рішень суду, а постановою державного
виконавця від 08.12.2010 року накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону його відчуження (а.с.11).

Постановою державного виконавця від
14.01.2011 року було оголошено розшук майна
боржника: автомобілів марки «ВАЗ 2101»
державний номерний знак НОМЕР_1 та
марки «ВАЗ 21099» державний номерний
знак НОМЕР_2 що належать ОСОБА_1 (а.с. 13).

З пояснень державного виконавця,
визнаних ОСОБА_1, з боржника ОСОБА_1 в
межах виконавчого проваджується
стягується 50% пенсії на підставі
іншого виконавчого листа№ 2-3529 від
15.10.2010 року, виданого Вишгородським
районним судом про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів на утримання
дитини.

Заборгованість по вказаних
виконавчих листах на час
постановлення ухвали залишається
непогашеною, ОСОБА_1 дій, спрямованих
на добровільне виконання рішень
судів не вчиняє.

З врахуванням вказаних
обставин, встановлених судом першої
і апеляційної інстанції, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
прийшов до вірного висновку, що
боржник ухиляється від виконання
рішень Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 25 601,50 грн. матеріальної і 50 000
грн. моральної шкоди та рішення
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної
шкоди у розмірі 26 518,86 грн. і 210 000 грн.
моральної шкоди.

Тому суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
наявність підстав для тимчасового
обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі
України.

Ухвала постановлена з
додержанням вимог закону і
передбачених законом підстав для її
скасування при апеляційному
розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що ОСОБА_1 не був належним чином
повідомлений про розгляд подання не
заслуговують на увагу суду, оскільки
відповідно до ч.2 ст. 377-1 суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Посилання апелянта на необхідність
виїзду за кордон для проходження
лікування, документально не
підтвердженні, а тому також не можуть
братись до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права є
необґрунтовані, законність
постановленої ухвали не спростовують.

Керуючись ст.ст. 312, 315 ЦПК України ,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Вишгородського районного суду
Київської області від 06 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: