Справа № 729/314/14
08 серпня 2014 р. Бобровицький
районний суд Чернігівської області в
головуючої судді Булиги
Савости К. Ю., Чухіної О.В.
представника позивача
відповідача адвоката ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Бобровиці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та стягнення боргу за
договором купівлі-продажу, -
Позивач в своїй позовній заяві
просить визнати дійсним договір
купівлі-продажу торгового павільйону і
стягнути борг за договором купівлі -
продажу, вказавши, що в лютому місяці
2013 року вона домовилась з
відповідачкою ОСОБА_3 про продаж їй
торгівельного контейнера-павільйону,
який знаходиться на території
Центрального ринку м.Бобровиця. Щодо
вартості контейнеру разом з
торгівельним обладнанням сторони
домовилися про ціну в сумі 119 000 грн.
Того ж дня ОСОБА_3 в присутності своєї
дочки ОСОБА_5 та чоловіка позивачки
ОСОБА_6 передала позивачу кошти в сумі
16 000 грн., а про решту суми сторони
домовилися, що відповідач виплатить її
частинами. Свою згоду із сумою
договору і порядок розрахунків вона
виклала в письмовій формі та
зобов»язалась віддати ОСОБА_1 решту
коштів в сумі 103000 грн. нерівними
частинами до 25.03.2013 року. Всього
враховуючи перший платіж 16 000 грн.,
ОСОБА_3 передала позивачу кошти в сумі
90 000 грн., решту боргу в сумі 29 000 грн.
віддавати відмовилась. Тому позивач
змушена звертатись до суду для захисту
своїх прав та просить суд визнати
дійсним правочин купівлі-продажу
торгового павільйону дійсним, стягнути
борг за договором купівлі - продажу з
урахуванням 3% річних від простроченої
суми боргу, також стягнути з
відповідача 4500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, судові
витрати та витрати на правову допомогу.
Позивач та її представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та
пояснили, що за договором
купівлі-продажу, укладеному у простій
письмовій формі у вигляді розписки від
24 лютого 2013 року позивач та відповідач
дійшли згоди щодо продажу павільйону,
що розташований на території
Центрального ринку м.Бобровиця за 119
тис. гривень. 24.02.2013 року позивач
отримала від відповідачки частину
відповідач зобов»язалась повернути
пізніше 25 березня 2013 року. 27 лютого 2013
року позивач написала розписку про
Борг в сумі 29 000 гривень відповідач не
повернула у строк встановлений
розпискою від 24.02.2013 року та
відмовляється це робити і на даний час.
Відповідач не наполягала на передачі
будь-яких документів на павільйон.
Також позивач вказала, що відповідач
користується павільйоном і після його
придбання ніяких зауважень щодо
технічного стану павільйону не
Відповідач та його представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не
визнали та пояснили, що дійсно
відповідач купила в позивача торговий
павільйон, про що 24.02.2013 року написала
розписку в якій погодили ціну 119000
гривень. Насправді відповідач вважала,
що купує у позивача магазин, хоча
бачила об»єкт покупки на час придбання.
Відповідач сплатила у день написання
гривень, а решту суми зобов»язалася
повернути до 25.03.2013 року. 27.02.2013 року
відповідач передала позивачеві ще
частину коштів і в загальному вона
сплатила за придбаний магазин станом
в сумі 29 000 гривень відповідач не
повернула у строк встановлений
розпискою від 24.02.2013 року та
відмовляється це робити, мотивуючи
свою відмову тим, що даний павільйон
знаходиться в поганому стані,
холодильники перебувають в
несправному стані та коштує даний
павільйон значно дешевше. Також
відповідач пояснювала, що вона
оглядала магазин перед укладенням
договору купівлі-продажу, але не
повністю, тільки дві стіни, бо інші
неможливо було оглянути. Про стан
холодильників вона не цікавилася у
продавця. Після купівлі магазину
відповідач не зверталася до продавця з
вимогою щодо усунення недоліків
проданої речі або розірвання договору
купівлі-продажу. Крім того, позивач в
усній формі обіцяла передати
відповідачу всю технічну документацію
на павільйон, але до цього часу цієї
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що він був присутній при
укладенні 24 лютого 2013 договору про
продаж ОСОБА_1 належного їй
торгівельного контейнера-павільйону,
який знаходиться на території
Центрального ринку м.Бобровиця. Щодо
вартості контейнеру разом з
торгівельним обладнанням, то сторони
домовилися про ціну в сумі 119 000 грн.
Того ж дня відповідач ОСОБА_3 в його
присутності передала позивачу кошти в
сумі 16 000 грн., а про виплату решти суми
сторони домовилися, що відповідач
виплатить її частинами. Свою згоду із
ціною павільйону і порядок розрахунків
відповідач виклала в формі письмової
розписки та зобов»язалась віддати
позивачу ОСОБА_1 решту коштів нерівними
частинами до 25.03.2013 року. При цьому
відповідач оглядала павільйон і
добровільно погодилась купити його
саме за 119000 гривень. Ніяких документів
ні щодо технічного стану павільйону, ні
щодо підтвердження прав позивача на
цей павільйон відповідач не вимагала, а
навпаки хотіла якнайшвидше придбати
зазначений павільйон (24.02.2013 року був
день тижня неділя) і не погодилась
оформити договір купівлі-продажу
будь-яким іншим чином.
Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.
За ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов»язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов»язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України,
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства (ч.1 ст.627 ЦК України).
Як встановлено в судовому засіданні,
24 лютого 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1
дійшли згоди про продаж ОСОБА_3
торгівельного контейнера-павільйону,
який знаходиться на території
Центрального ринку м.Бобровиця за
ціною 119000 гривень, що було затверджено
в письмовій формі. ОСОБА_3 24.02.2013 року
зобов»язалась віддати не пізніш 25
березня 2013 року. 27.02.2013 року ОСОБА_1
зобов»язалась віддати ключі, про що
Отже, сторони відповідно до ст.207 ЦК
України, вчинили правочин
купівлі-продажу у письмовій формі.
Згідно норми статті 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. На вимогу фізичної або
юридичної особи будь-який правочин за
її участю може бути нотаріально
посвідчений (ч.4 ст.209 ЦК України).
В судовому засіданні встановлено, що
під час укладення договору
купівлі-продажу павільйону, умова про
передачу яких-небудь документів
продавцем, з обсягом яких відповідач не
визначилася і на час розгляду справи в
суді, у ньому не вказувалась. Як вірно
зазначив представник позивача, чинним
законодавством не визначено перелік
документів необхідних для
підтвердження права власності на МАФ.
Також встановлено, що відповідач не
бажала укласти договір купівлі -
продажу павільйону в іншій формі та
нотаріально його посвідчувати. А
оскільки павільйон є малою
архітектурною формою і не є
нерухомістю та законом не вимагається
обов'язкове нотаріальне посвідчення та
державна реєстрація договору
відчуження чи оренди МАФ, то позивач
погодилась укласти договір
купівлі-продажу у простій письмовій
формі з додержанням вимог про істотні
умови договору, зазначивши предмет та
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.
З пояснень в судовому засіданні
позивача та відповідача вбачається, що
за договором купівлі-продажу. Решту
куплений контейнер-павільйон
відповідач у встановлений і погоджений
сторонами строк не повернула.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
Статтею 16 ЦК України визначено
вичерпний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів та не
передбачено способом захисту
цивільного права визнання договору
Крім того, Пленум Верховного Суду
України у своїй Постанові від 06.11.2009 N 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз»яснив, що
вимоги щодо визнання договорів
дійсними, в тому числі заявлені в
зустрічному позові у справах про
визнання договорів недійсними, не
відповідають можливим способам
захисту цивільних прав та інтересів.
Такі позови не підлягають задоволенню.
Статтею 23 ЦК України передбачено
відшкодування моральної шкоди особі,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров"я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв"язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім"ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв"язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
Виходячи із змісту цієї статті,
можливість відшкодування моральної
шкоди передбачається лише у випадку
зазначення про це в договорі чи
наявності спеціальної норми, яка б
встановлювала цивільно-правову
відповідальність у вигляді
відшкодування моральної шкоди. Проте
договором купівлі-продажу від 24.02.2013
року не передбачолося можливості
відшкодування моральної шкоди, як
відсутня і спеціальна норма для
відшкодування моральної шкоди у
випадку порушення зобов"язання.
За таких обставин, правові підстави
для стягнення моральної шкоди відсутні
і позов в цій частині задоволенню не
Статтею 625 ЦК України передбачено
обов»язок боржника, який прострочив
виконання грошового зобов»язання, на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
Суд вважає, що оскільки, відповідач
прострочила виконання грошового
зобов»язання, то з неї підлягає
стягненню три проценти річних від
простроченої суми, а саме: за
прострочення виконання грошового
відповідач зобов»язувалася повернути
до 25.03.2013 року, розмір 3% річних за 318 днів
до дня подачі позову до суду складає 757
Крім того, з відповідача необхідно
стягнути на користь позивача суму
судового збору, сплаченого останньою
при подачі позову пропорційно до
задоволених вимог та витрати на
Керуючись ст.ст. 204, 207, 526, 639, 655 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, ЦПК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
стягнення боргу за договором
купівлі-продажу - задовольнити
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
договором купівлі-продажу від 24.02.2013
року з врахуванням 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання в розмірі 757 (сімсот
п»ятдесят сім) гривень 97 копійок,
судовий збір в сумі 297 (двісті
дев"яносто сім) гривень 58 копійок та
понесені витрати на правову допомогу в
розмірі 1500 гривень, а всього стягнути
п»ятдесят п»ять) гривень 55 копійок.
В задоволенні решти вимог
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області через Бобровицький районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Бобровицького
райсуду Н.О.Булига