Справа № 750/2172/14 Провадження №
22-ц/795/1688/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Требух Н. В. Доповідач - Позігун М. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Губар В.С., Харечко Л.К.при
секретарі:Мартиновій А.В.за
участю:представника апелянта - ОСОБА_5,
позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на
заочне рішення Деснянського районного
суду м.Чернігова від 24 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа - орган опіки та
піклування Деснянської районної у м.
Чернігові ради, про усунення перешкод в
користуванні власністю, вселення та
визначення порядку користування
квартирою,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення
перешкод в користуванні АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання ОСОБА_7 не чинити йому
перешкод в користуванні зазначеною
квартирою та надання йому ключів від
квартири, а також просив визначити
порядок користування квартирою
шляхом виділення йому в користування
кімнати площею 12.5 кв. м з залишенням
кухні, туалету, ванної кімнати,
коридору, прихожої в загальному
користуванні.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на те, що спірна
квартира належить йому та відповідачам
на праві спільної часткової власності
з визначеною кожному із співвласників
частки - 1/3 частини квартири, але
оскільки відповідач ОСОБА_7 замінила
замки, не дає ключів від вхідних дверей,
не звільняє одну із кімнат від своїх
речей, відмовляється від укладення
договору про порядок користування
квартирою, то йому створюються
перешкоди у користуванні власністю, що
змусило його звернутися до суду з
позовом за захистом порушеного права.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 24
квітня 2014 року зобов'язано ОСОБА_7
надати ОСОБА_6 ключі від квартири
АДРЕСА_1 та визначено порядок
користування квартирою, згідно якого
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виділено в
користування житлові кімнати
відповідно 2 та 3 площею по 12.5 кв. м, а
ОСОБА_7 та неповнолітньому сину ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, - кімнату 1 площею 17.3 кв. м,
коридор площею 16 кв.м, вбиральню площею
1 кв. м, кухню площею 8.6 кв. м, ванну
кімнату площею 2.5 кв. м, прихожу площею
1.2 кв. м залишено в спільному
користуванні сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
невідповідність висновків суду щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог фактичним обставинам
справи, оскільки судом не враховано
неможливість спільного користування
та володіння квартирою з зв'язку з
антигромадською поведінкою позивача
та наявність в останнього на праві
власності іншого житла в м. Чернігові.
Апелянт посилається, що виділення їй
разом з неповнолітнім сином кімнати
площею 17.3 кв. м призвело до істотного
порушення житлових прав останніх. Крім
того, апелянт вказує, що справу судом
розглянуто без належного повідомлення
ОСОБА_8 про час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, суд приходить до слідуючого
висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1, їм належить по 1/3 частині
вказаної квартири, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло від 19.03.1997 року. В зазначеній
квартирі окрім співвласників також
зареєстрований і проживає малолітній
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як встановлено
судом, ОСОБА_7 чинить перешкоди
позивачу у вільному користуванні
квартирою, належної сторонам на праві
спільної часткової власності, що не
оспорюється відповідачкою з
посиланням на неможливість спільного
проживання в зв'язку з антигромадською
поведінкою позивача.

В силу положень ст. 317, частин 1, 3 ст. 319
ЦК України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321
ЦК України право власності є
непорушним і ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, окрім
випадків і в порядку, встановлених
законом, а згідно ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядженням своїм
майном.

Встановивши наявність перешкод
позивачу у користуванні квартирою зі
сторони ОСОБА_7, суд обгрунтовано
прийшов до висновку про зобов'язання
останньої передати ОСОБА_6 ключі від
квартири, належної сторонам на праві
спільної часткової власності.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині не дають підстав для її
задоволення, оскільки наявність іншого
житла, притягнення особи до
адміністративної відповідальності,
наявність заборгованості зі сплати
аліментів, наявність малолітньої
дитини від проживання з іншою жінкою в
фактичних шлюбних стосунках не можуть
бути підставою для обмеження у
здійсненні права власності.

Не можуть бути підставою для
скасування рішення суду в цій частині і
посилання апелянта на розгляд справи
без повідомлення про час і місце
розгляду справи ОСОБА_8, оскільки
рішення судом в цій частині щодо
останньої не ухвалювалося в зв'язку з
тим, що, за доводами позивача, перешкоди
в користуванні квартирою мали місце зі
сторони ОСОБА_7, а не ОСОБА_8

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визначення порядку користування
квартирою, суд виходив із рівності
співвласників у праві володіння та
користування в натурі тією частиною
спільного майна, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Проте такий висновок суду не
ґрунтується на матеріалах справи і не
відповідає вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох або більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

У пункті 14 постанови Пленуму
Верховного суду України „Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності" від 22
грудня 1995 року № 20 роз'яснено, що
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщенням квартири, якщо про це
заявлено позов.

Право на звернення з таким позовом
ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК
України, згідно яких право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначених норм
матеріального права, хоча при
визначенні порядку користування
майном у праві спільної часткової
власності і не припиняється право
спільної часткової власності, але при
цьому не повинно порушуватися чи
обмежуватися право власника на
користування майном, що входить до
змісту права власності.

Як встановлено судом, житлова площа в
спірній квартирі становить 42,3 кв. м,
тобто кожен із співвласників має право
на користування житловою площею 14.1 кв.
м.

Проте, хоча квартира і складається із
трьох кімнат, одна з яких площею 17.3 кв. м
і дві кімнати по 12.5 кв. м, але при
визначеному судом порядку
користування квартирою порушується
право на користування майном всіх
учасників спільної часткової
власності відповідно до їх частки у
спільній частковій власності, проти
чого заперечують як ОСОБА_7, так і
ОСОБА_8, якій виділена в користування
частина в квартирі є меншою від її
частки в квартирі.

За викладених обставин, рішення суду в
частині задоволення вимог про
визначення порядку користування
квартирою підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення порядку
користування квартирою.

В зв'язку з частковим задоволення
апеляційної скарги на підставі ч.5 ст.88
ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
підлягає стягненню 60 грн. 90 коп. за
апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 309 ч.1 п.3, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м.Чернігова від 24 квітня 2014 року
скасувати в частині визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1 та
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 60
грн. 90 коп. в повернення судового збору
за апеляційний розгляд справи.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: