Справа № 509/3478/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Овідіополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Овідіопольського районного
управління юстиції Одеської облсті,
третя особа приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсним
іпотечного договору, скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, скасування заборони
відчуження нерухомого майна,
витребування нерухомого майна,
усунення перешкод у здійсненні права
власності житловим будинком шляхом
виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, у якому зазначила, що
05.11.2013 р. Малиновським районним судом м.
Одеси було по справі № 1519/7583/2011 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ
спільного майна, набутого під час
шлюбу, яким за ОСОБА_2 визнано право
власності на майно, у тому числі на:
житловий будинок та земельну земельну
ділянку площею 0, 104 га. для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Право
власності на земельну ділянку було
набуте ОСОБА_1 в порядку приватизації
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю від 23.09.2001
р. 10.12.2013 року ОСОБА_1 в апеляційному
порядку оскаржила рішення
Малиновського районного від 05.11.2013 р.
про поділ майна подружжя, а 11.12.2013 р.
вона звернулась з письмовою заявою до
начальника Реєстраційної служби
Овідіопольського районного управління
юстиції з проханням не проводити
ніяких реєстраційних дій, направлених
на реєстрацію права власності на
нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі
рішення Малиновського районного суду
від 05.11.2013 р., оскільки воно не набуло
законної сили. Незважаючи на її заяву ,
що рішення Малиновського районного м.
Одеси від 05.11.2013 р. не вступило в законну
силу, Реєстраційною службою
Овідіопольського районного управління
юстиції 20.12.2013 р. зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно право власності за
ОСОБА_2 на житловий будинок та земельну
ділянку.

09 липня 2014 року о 15 годині 26 хвилин
Апеляційним судом Одеської області
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 05.11.2013 р. було скасовано і
ухвалено нове рішення, відповідно до
якого за ОСОБА_1 визнано право
власності на зазначені вище житловий
будинок та земельну ділянку. Повний
текст цього рішення її представник
отримала 17.07.2014 р. і 21.07.2014 р. вона
звернулась із заявою до Реєстраційної
служби Овідіопольського районного
управління юстиції в Одеській області
про державну реєстрацію її права
власності на жилий будинок, але 25.07.2014 р.
державним реєстратором їй було
відмовлено у державній реєстрації
права власності на житловий будинок,
оскільки заяву від 21.07.2014 р. нею було
подано після державної реєстрації
обтяжень, встановлених щодо цього
майна. Після цього їй стало відомо, що
реєстрація обтяження на жилий будинок
та земельну ділянку, була проведена на
підставі неправомірних дій
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
після проголошення 09.07.2014 р.
апеляційним судом рішення та отримання
ОСОБА_3 - представником ОСОБА_2 вступної
та резолютивної частини цього рішення,
з метою уникнення подальшого виконання
рішення суду в частині реєстрації мною
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку уклали між собою
договір позики і в забезпечення
виконання зобов'язання за цим
договором 09.07.2014 р. уклали іпотечний
договір. За іпотечним договором ОСОБА_2
предметами іпотеки стало нерухоме
майно у виді житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами, а
також земельної ділянки площею 0,104 га,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Іпотечний договір був нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 і також нею було
накладено заборону відчуження
вказаного майна.

З наведених підстав позивач просила:

- скасувати та вилучити запис в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого
майна - житлового будинку з належними
до нього господарчими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1, реєстраційний
номер 37, номер запису про право
власності 4236984 від 20 грудня 2013 року;

- скасувати та вилучити запис в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого
майна - земельної ділянки АДРЕСА_1,
реєстраційний номер 37, номер
запису про право власності 4320117 від 20
грудня 2013 року;

- визнати Іпотечний договір від 09 липня
2014 року, укладений між
іпотекодержателем - ОСОБА_3 та
іпотекодавцем -ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
за реєстраційним номером 1524, недійсним,
та вилучити з державного реєстру прав
на нерухоме майно номери запису про
іпотеку 6281079 та 6281091 від 09 липня 2014 року
щодо житлового будинку з належними до
нього господарчими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки
АДРЕСА_1;

- скасувати та вилучити з Єдиного
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна запис про заборону відчуження
житлового будинку з належними до нього
господарчими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, накладену приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
реєстраційний номер 6281066;

- скасувати та вилучити з Єдиного
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна запис про заборону відчуження
земельної ділянки АДРЕСА_1, накладену
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
реєстраційний номер 6281084;

- витребувати житловий будинок з
належними до нього господарчими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1, із
незаконного володіння та користування
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1;

- усунути перешкоди у здійсненні
користування житловим будинком з
належними до нього господарчими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1 з боку
ОСОБА_2 шляхом виселення, а також
стягнути з відповідачів судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала.

Представник Овідіопольського
районного управління позов не визнала,
посилаючись, що рішення державного
реєстратора про реєстрацію права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_2
були правомірними.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 належним
чином сповіщені про час та місце
розгляду справи, що підтверджено
розписками про отримання судових
повісток, в судове засідання не
з'явились, причини неявки суду не
повідомили, а тому справа розглянута
судом за їх відсутності, що відповідає
положенням ст. 169 ЦПК України. (а.с. 102-103)

Третя особа приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 належним чином сповіщена
про час та місце розгляду справи, що
підтверджено розпискою про отримання
судової повістки, в судове засідання не
з'явилась, причини неявки суду не
повідомила, а тому справа розглянута
судом за її відсутності.(а.с. 101)

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника
Овідіопольського районного управління
юстиції, дослідивши письмові докази у
справі, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» встановлено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: рішень судів що набрали
законної сили.

Рішенням Малиновського районного суду
від 05.11.2013 р. у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя ОСОБА_2 було
виділено в натурі та визнано за ним
право власності нерухоме майно у виді
жилого будинку та земельної ділянки
площею 0, 104 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.
105-128)

Це рішення з відміткою Малиновського
районного суду про набрання ним
законної сили 15.11.2013 р. ОСОБА_2 надав до
реєстраційної служби Овідіопольського
районного управління юстиції Одеської
облатсі і 20.12.2013 р. за ОСОБА_2 державним
реєстратором було зареєстровано право
власності на жилий будинок та земельну
ділянку. (а.с. 105-128)

Твердження позивача про
неправомірність дій державного
реєстратора при прийнятті рішення про
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_2 на жилий будинок і земельну
ділянку суд вважає безпідставними.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 09.07.2014 р. скасовано рішення
Малиновського районного суду від 05.11.2013
р. і ухвалено нове рішення, яким у
власність ОСОБА_1 виділений житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами та визнано, що земельна
ділянка, на якій розташований цей
будинок, є її особистою власністю. (а. с.
39-55)

З копій журналів судового засідання
апеляційного суду Одеської області
слідує, що в якості представника ОСОБА_2
в судових засіданням, у тому числі і
09.07.2014 р., тобто в день проголошення
рішення апеляційним судом, приймав
участь ОСОБА_6 (а.с. 60-67)

Відповідно до ст. 319
Цивільно-процесуального кодексу
України рішення чи ухвала апеляційного
суду вступає в законну силу з моменту
їх проголошення.

9 липня 2014 року, після закінчення
судового засідання апеляційного суду
Одеської області з розгляду
апеляційної скарги ОСОБА_1 та ухвалення
нового рішення у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, достовірно
знаючи про ухвалене апеляційним судом
рішення, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали
посвідчений за реєстраційним №1524
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 в
забезпечення виконання умов договору
позики від 09.07.2014 р. передав ОСОБА_3 в
іпотеку нерухоме майно у виді
житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
земельної ділянки площею 0,1041 га,
кадастровий номер :02:005:1949, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
які апеляційним судом Одеської області
вже було визнано за ОСОБА_1 У зв'язку з
посвідченням іпотечного договору
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 наклала
заборону відчуження на це майно. (а.с.
72-76)

25.07.2014 р. державний реєстратор
Реєстраційної служби Овідіопольського
районного управління юстиції відмовив
позивачці у державній реєстрації її
права власності на жилий будинок та
земельно ділянку тому, що документи для
реєстрації права подані після
державної реєстрації обтяження щодо
цього майна. (а.с. 71)

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки можуть бути
один або декілька об'єктів нерухомого
майна за умови, що це майно належить
іпотекодавцю на праві власності або на
праві господарського відання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону
України "Про іпотеку" підставою
припинення іпотеки є визнання
іпотечного договору недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до положень ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановолена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Пленум Верховного Суду України в п. 5
постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснив, що відповідно до статей 215 та
216 ЦК вимоги про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена, як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Згідно до роз'яснень п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 р. №9 відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
саме власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 і ч. 2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

На час укладення іпотечного договору
та накладання заборони відчуження
жилого будинку та земельної ділянки це
майно належало позивачці, а не ОСОБА_2 і
навмисні дії останнього та ОСОБА_3 були
спрямовані на порушення законних прав
та інтересів позивачки, як власника
майна.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в
особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Верховний Суд України у постанові від
11.06.2014 р. №6-52цс14 висловив правову
позицію, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України, про те, що за змістом статті 388
ЦК України майно, яке вибуло з
володіння власника на підставі рішення
суду, ухваленого щодо цього майна, але в
подальшому скасованого, слід вважати
таким, що вибуло з володіння власника
поза його волею.

Житловий будинок та земельна ділянка
вибули з володіння позивачки на
підставі рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 05.11.2013 р., яке
09.07.2014 р. було скасовано апеляційним
судом Одеської області, а тому
позивачка вправі витребувати це майно
від ОСОБА_2

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу
України, держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено право
власника майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Позивач на підставі рішення
апеляційного суду Одеської області від
09.07.2014 р. є власником жилого будинку, а
тому вправі вимагати від відповідача
ОСОБА_2 усунення перешкод у здійсненні
користування житловим будинком з
належними до нього господарчими
будівлями та спорудами шляхом
виселення.

При цьому суд враховує, що зазначеним
вище рішенням суду проведено поділ
спільного майна колишнього подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у власність
виділено інше житло.

З наведених підстав суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині:

- скасування державної реєстрації
державним реєстратором
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області від 20 грудня
2013 року у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно права власності
ОСОБА_2 на нерухоме майно у виді
житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельної ділянки, площею 0,1041 га,
кадастровий номер :02:005:1949, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1;

- визнання недійсним, укладеного між
ОСОБА_3 і ОСОБА_2, та посвідченого 9
липня 2014 року за реєстраційним №1524
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
іпотечного договору щодо предметів
іпотеки у виді житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
та земельної ділянки площею 0,1041 га,
кадастровий номер :02:005:1949, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1;

- скасування, накладеного 9 липня 2014
року приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
заборони відчуження нерухомого майна у
виді житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
земельної ділянки площею 0,1041 га,
кадастровий номер :02:005:1949, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, внесених 09.07.2014 р. до
Єдиного реєстру заборон відчуження
нерухомого майна за реєстраційними
номерами 6281066 і №6281084;

- витребування у ОСОБА_2 із незаконного
володіння та користування на користь
ОСОБА_1 житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язання ОСОБА_2 не чинити
перешкоди ОСОБА_1 у користуванні
житловим будинком з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
також виселення ОСОБА_2.з цього будинку,
є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Позовні вимоги в частині вилучення
записів у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку, про іпотеку цього
майна та заборону його відчуження суд
вважає безпідставними, таким, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Зі змісту ст. ст. 9, 26 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» слідує,
що записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень саме державним
реєстратором. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до
Державного реєстру прав вноситься
запис про скасування державної
реєстрації прав державним
реєстратором.

Пунктом 1.4 2.6. Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 12.12.2011 №
3502/5, визначено що внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав здійснюються в день
прийняття заяви органом державної
реєстрації прав або нотаріусом, а
згідно з п. 2.6. цього Порядку для
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав
заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу.

З наведених норм закону та
підзаконного акта слідує, що обов'язок
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та обтяжень, покладено на
державного реєстратора, а не на суд.

У випадку відмови державного
реєстратора у вчиненні таких дій,
заінтересована особа вправі оскаржити
ці дії до суду.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню
витрати зі сплати судового збору 3897
грн. 60 коп. (а.с. 1-2)

Керуючись ст. ст. 10, 11,209,212,215-215,218 ЦПК
України, ст. ст. 15, 27, 203, 215, 216, 387, 388, 391 ЦК
України, ст. ст. 1,4-6 Закону України «Про
іпотеку», ст. ст. 9,15,26 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду
заяв про внесення змін до записів,
внесення записів про скасування
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень та
скасування записів Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5,
пунктами 2,4-6,8 постанови №9 від 06.11.2009 р.
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними»,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію
державного реєстратора
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області від 20 грудня
2013 року, реєстраційний номер 37,
номер запису 4236984 в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, права
власності ОСОБА_2 на нерухоме майно у
виді житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію
державного реєстратора
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області від 20 грудня
2013 року, реєстраційний номер 37,
номер запису 4320117 в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, права
власності ОСОБА_2 на нерухоме майно у
виді земельної ділянки, площею 0,1041 га,
кадастровий номер :02:005:1949, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним, укладений між
ОСОБА_3 - іпотекодержателем і ОСОБА_2 -
іпотекодавцем, та посвідчений 9 липня
2014 року за реєстраційним №1524 приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 іпотечний
договір щодо предметів іпотеки у виді
житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
земельної ділянки площею 0,1041 га,
кадастровий номер :02:005:1949, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати, накладену 9 липня 2014 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
заборону відчуження нерухомого майна у
виді житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
земельної ділянки площею 0,1041 га,
кадастровий номер :02:005:1949, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, внесену 09.07.2014 р. до
Єдиного реєстру заборон відчуження
нерухомого майна за реєстраційними
номерами 6281066 і №6281084.

Витребувати у ОСОБА_2 із незаконного
володіння та користування на користь
ОСОБА_1 житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 у користуванні житловим
будинком з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, а також виселити ОСОБА_2 з
цього будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати зі сплати судового збору 3897
грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Овідіопольський районний суд в
10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: В. М. Курочка