печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарі - Шалапуді В.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в
особі Державної казначейської служби
України про відшкодування шкоди,
завданої незаконним накладенням
арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до держави Україна в
особі Державної казначейської служби
України, в якому просив стягнути з
державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, на користь
ОСОБА_1 45 900,00 грн. в якості
відшкодування втрачених внаслідок
незаконних дій доходів, 3 000,00 грн. в
якості відшкодування моральної шкоди, 3
000,00 грн. в якості відшкодування витрат
на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1, будучи власником транспортного
засобу марки MERCEDES-BENZ, модель108 CDI,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
2000 року випуску, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2,
протиправно був позбавлений
можливості користуватись своєю
власністю внаслідок незаконного
накладення арешту на даний автомобіль,
в результаті чого втратив дохід у
розмірі 45 900,00 грн., який би він міг
отримати у випадку виконання взятих на
себе договірних зобов'язань. Ухвалою
слідчого судді Корольовського
районного суду м. Житомира від 25.02.2013
(була отримана тільки 15.06.2013) накладення
арешту на майно було визнано
необґрунтованим, арешт було скасовано.
Також позивач, посилаючись на ч. ч. 5, 6
ст. 4, ст. 13 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», п. 9 Постанови
Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», просить
стягнути 3 000 грн. моральної шкоди, а
також витрати на правову допомогу, які
позивач поніс у зв'язку із залученням
адвоката ОСОБА_2

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 є власником транспортного
засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENZ,
модель108 CDI, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, 2000 року випуску, номер
шасі НОМЕР_3, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 9-10).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
13.01.2013 о 20 год. 00 хв. вищевказаний
автомобіль, яким керував батько ОСОБА_1
- ОСОБА_4, був затриманий та вилучений
співробітниками ДАІ м. Хмельницького,
що підтверджується копією акту № 000046
огляду затриманого транспорту, що
передається на тимчасове зберігання
від 13.01.2013 (а.с. 11).

Підставою для затримання автомобіля
стала постанова старшого слідчого ОВС
СУ м. Житомира Вихристюка О.О. № 10/6971/2
від 19.09.2012 про накладення арешту, що
підтверджується випискою
Хмельницького ДАІ про підстави
затримання транспортного засобу (а. с.
12-13).

Ухвалою слідчого судді Корольовського
районного суду м. Житомира Галасюк Р.А.
від 25.02.2013 у справі № 296/1735/13-к
клопотання гр. ОСОБА_1 про скасування
арешту майна задоволено, скасовано
арешт, накладений постановою старшого
слідчого ОВС СУ м. Житомира Вихристюка
О.О. № 10/6971/2 від 19.09.2012 стосовно
обтяження рухомого майна, а саме:
автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель108 CDI,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_3, який
належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.
20).

Звертаючись з позовом до відповідача,
позивач посилається саме на дане
судове рішення, як на підставу для
застосування положень Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду».

Позивач зазначає, що арешт на належний
йому на праві власності автомобіль був
накладений незаконно постановою
старшого слідчого ОВС СУ м. Житомира
Вихристюка О.О. № 10/6971/2 від 19.09.2012.

В свою чергу, дана постанова слідчого
виносилась під час дії КПК України 1960
року, за яким порядок накладення арешту
на майно був врегульований положеннями
ст. ст. 125, 126 КПК України 1960 року.

Так, відповідно до ст. 125 КПК України 1960
року слідчий за клопотанням цивільного
позивача або з своєї ініціативи
зобов'язаний вжити заходів до
забезпечення заявленого в
кримінальній справі цивільного позову,
а також можливого в майбутньому
цивільного позову, склавши про це
постанову; в справах про злочини, за які
кримінальним законом передбачена
конфіскація майна, слідчий
зобов'язаний вжити необхідних заходів
до забезпечення виконання вироку в
частині можливої конфіскації майна,
склавши про це постанову.

Частинами 1, 2, 4 ст. 126 КПК України 1960 року
було визначено, що забезпечення
цивільного позову і можливої
конфіскації майна провадиться шляхом
накладення арешту на вклади, цінності
та інше майно обвинуваченого чи
підозрюваного або осіб, які несуть за
законом матеріальну відповідальність
за його дії, де б ці вклади, цінності та
інше майно не знаходилось, а також
шляхом вилучення майна, на яке
накладено арешт; майно, на яке
накладено арешт, описується і може бути
передане на зберігання представникам
підприємств, установ, організацій або
членам родини обвинуваченого чи іншим
особам; арешт майна і передача його на
зберігання оформляються протоколом,
який підписується особою, що проводила
опис, понятими і особою, яка прийняла
майно на зберігання. До протоколу
додається підписаний цими особами опис
переданого на зберігання майна.

Інших випадків накладення арешту на
майно на досудовому слідстві КПК
України 1960 року не було передбачено.

В свою чергу, як вбачається з ухвали
слідчого судді Корольовського
районного суду м. Житомира від 25.02.2013,
слідчим суддею з пояснень, викладених
ОСОБА_1 у клопотанні про скасування
арешту майна, було встановлено, що
арештований автомобіль був придбаний
ОСОБА_1 у кредит згідно кредитного
договору № НМІВА800000030 від 29.04.2008, який
укладений між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» і в подальшому був
переданий в заставу банку в
забезпечення виконання ним умов
кредитного договору. Однак заявник
вказував, що даний кредит було погашено
і автомобіль виведений банком з
реєстру обтяжень рухомого майна, у
зв'язку з чим будь-які зобов'язання між
ним та ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні, а
тому його права у відповідності до ст. 41
Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК
України на даний час порушені
необґрунтованим арештом його майна.

З даного судового рішення вбачається,
що слідчим суддею на підставі пояснень
заявника було встановлено існування
між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»
цивільно-правових відносин у зв'язку з
укладенням між сторонами кредитного
договору № НМІВА800000030 від 29.04.2008, на
виконання якого ОСОБА_1 даний
автомобіль був переданий в заставу
банку, також було встановлено, що
відповідно до повідомлення ПАТ КБ
«Приватбанк» № 208325 від 18.05.2012 у зв'язку
з повним погашенням кредиту на
автомобіль, виданому гр. ОСОБА_1, згідно
кредитного договору № НМІВА800000030 від
29.04.2008, банк, звертаючись до начальника
МРЕВ просив зняти заборону відчуження
з автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель108
CDI, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_3 і даний
автомобіль з реєстру обтяжень рухомого
майна виведений.

Пунктом 11 ст. 2 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» закріплено, що
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадку

встановлення в обвинувальному вироку
суду чи іншому рішенні суду (крім
ухвали суду про призначення нового
розгляду) факту незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів.

Аналіз даної правової норми дає
підстави дійти до висновку, що право на
відшкодування шкоди відповідно до
вказаного Закону виникає виключно у
випадку, коли такі процесуальні дії
були вчинені органом досудового
розслідування в ході кримінального
провадження, натомість, ані в ухвалі
слідчого судді від 25.02.2013, ані в
матеріалах даної цивільної справи,
відсутні будь-які посилання та докази
того, що арешт на дане майно був
накладений у рамках кримінального
провадження і в подальшому такі дії
органу досудового розслідування були
визнані незаконними за судовим
рішенням.

Дослідженням документів, наявних у
матеріалах справи, судом встановлено,
що позивач зазначає, що будь-якого
злочину він не вчиняв, а також не є
особою, яка в силу закону несе цивільну
відповідальність за завдану шкоду (а.с.
15).

Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача, які
ґрунтуються на положеннях Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» є
недоведеними, а тому задоволенню не
підлягають.

Керуючись Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», ст. ст. 23, 1173, 1176 ЦК
України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 74, 169, 212-215, 223
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до держави
Україна в особі Державної
казначейської служби України про
відшкодування шкоди, завданої
незаконним накладенням арешту на
майно, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення через Печерський
районний суд м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Апеляційна скарга
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги,
рішення набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
К.О.
Середа