Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/958/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Широкової
Л.В.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Радомишльського районного
суду від 28 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
встановлення нікчемності правочину,-

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом. Просила
встановити нікчемність правочину,
викладеного в п.5.1 Кредитного договору
№ZRRWAE00000180 від 13 липня 2007 року. В
обґрунтування позову зазначала, що 13
липня 2007 року між нею та ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
відповідач, було укладено Кредитний
договір №ZRRWAE00000180. Згідно з умовами
договору, позивачці надано кредит у
сумі 22193,84 доларів США зі строком
повернення до 12 липня 2012 року. Згідно з
п.5.1. Договору, договір у частині сплати
винагороди за надання фінансового
інструменту набуває чинності з моменту
його підписання обома сторонами, в
інших частинах, з моменту надання
позичальником розрахункових
документів або оформлення касових
документів з метою використання
кредиту в межах зазначених у них сум і
діє в обсязі виданих Позичальникові
коштів до повного виконання сторонами
зобов'язань за договором. Проте, на
думку позивачки, даний пункт
кредитного договору є нікчемним,
оскільки був укладений всупереч
вимогам законодавства. Зокрема, в
порушення ст.252 ЦК України, якою
передбачено, що строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Рішенням Радомишльського
районного суду від 28 липня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про встановлення
правочину нікчемним відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 просить зазначене рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. На думку апелянта, рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з Кредитним договором від 13
липня 2007 року Банк надав позивачці
кредит у сумі 22193,84 доларів США зі
строком повернення до 12 липня 2012 року
(а.с.8-10).

Згідно з п.5.1. Договору, договір у
частині сплати винагороди за надання
фінансового інструменту набуває
чинності з моменту його підписання
обома сторонами, в інших частинах, з
моменту надання позичальником
розрахункових документів або
оформлення касових документів з метою
використання кредиту в межах
зазначених у них сум і діє в обсязі
виданих Позичальникові коштів до
повного виконання сторонами
зобов'язань за договором.

Обгрунтовуючи вимоги про нікчемність
зазначених умов договору, позивачка
посилалася на те, що ці умови
суперечать положенням ст.ст.252,257,259 ЦК.

Проте, вирішуючи спір, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку, що підстав для задоволення
позову не було, зважаючи на наступне.

Із змісту ч.2 ст.215 ЦК випливає, що
нікчемним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом. У
цьому разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до роз"яснень, що
викладені в п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року „Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду у разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред"являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
підстав для визнання нікчемними умов
кредитного договору, викладених в п.5.1
немає, оскільки посилання на це в
законі, який зазначала позивачка (ст.ст.
252,257,259 ЦК), відсутні.

Вимоги позивачки про нікчемність
окремих умов договору обумовлені
неправильним тлумаченням вимог закону
та фактично грунтуються на
обставинах, які могли б свідчити про
недійсність правочину.

Разом з тим, цим доводам судом першої
інстанції дана належна оцінка.

Так, суд, відмовляючи в задоволенні
позову, правильно вважав, що оспорювані
умови договору були погоджені обома
сторонами, протягом тривалого часу
будь-яких сумнівів не викликали, ці
умови не суперечать закону, не
порушують публічний порядок (ст.228 ЦК).
При укладені договору дотримано вимог
закону щодо його укладення у письмовій
формі (ст.218 ЦК). Позивачкою також не
надано переконливих доказів про
порушення її прав як споживача.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Процесуальних порушень, які б давали
підстави для переоцінки доказів,
апеляційним судом не встановлено.
Рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Тому підстав для його скасування
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Радомишльського районного
суду від 28 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: