Справа № 646/47/14-ц
№ производства 2/646/386/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2014 року
м.Харків

Червонозаводський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого - судді Благої І.С.,

при секретарі Шеховцовій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської
області про захист честі, гідності та
ділової репутації, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з
вищевказаним позовом, яким просила
захистити її честь, гідність і ділову
репутацію як вихователя середньої
школи №157 м.Харкова та зобов'язати
прокуратуру Харківської області
спростувати недостовірну інформацію
стосовно позивачки на загальних зборах
працівників районного відділу освіти і
школи №157 м.Харкова у місячний строк
від дня набрання рішенням суду
законної сили.

Позов обґрунтовано тим, у серпні 1996
року на підставі листа №6694988 від
09.08.1996р. старшого слідчого СВ
прокуратури Харківської області у
середній школі №157 м.Харкова, за участі
представників Орджонікідзевського
районного відділу народної освіти,
були проведені загальні збори
трудового колективу, на яких
обговорювалося вчинення позивачкою
злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК
України. За результатами цих зборів
було складено протокол зборів
трудового колективу, копія якого
направлена слідчому. В результаті
незаконних дій слідчого 28.08.1997р.
позивачка була звільнена з посади
вчителя початкових класів. В період з 11
по 31 січня 1995 року позивачка трималася
у Харківському СІЗО у якості свідка у
кримінальній справі за фактом умисного
вбивства за ст.94 КК України 1960р. Але
обвинувачення у вчиненні цього злочину
позивачці не висувалося. 30.06.1995р.
прокуратура Харківської області
притягнула її до відповідальності за
ч.1 ст.187 та ч.3 ст186 КК України. 19.03.1996р.
провадження у цій кримінальній справі
в частині обвинувачення за ч.3 ст.186 КК
України 1960р. було закрите. А 22.08.1996р.
кримінальна справа в частині
обвинувачення за ч.1 ст.187 КК України
була припинена на підставі ст.7 КПК
України 1960р. Після поновлення
провадження у справі за нововиявленими
обставинами 11.09.1999р. кримінальна справа
в частині обвинувачення за ч.1 ст.187 КК
України була закрита на підставі п.2 ст.6
КПК України 1960р., тобто за відсутністю у
діях позивачки складу злочину.
Позивачка вважає, що способом захисту
її честі, гідності і ділової репутації
у зв'язку з розповсюдженням на
загальних зборах трудового колективу
недостовірної інформації щодо неї, має
бути такий самий, як і спосіб, яким ця
інформація розповсюджувалася.

В судовому засіданні позивачка, а також
її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підтримали позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову, посилаючись на те, що
вироком Харківського обласного суду
від 29.05.1997р. у справі №6694988 було
засуджено ОСОБА_4, сина позивачки, за
вчинення злочину, передбаченого п. «а»
ст.93 КК України 1960р. до 14 років
позбавлення волі з конфіскацією майна.
Під час розслідування цієї
кримінальної справи на підставі
постанови начальника
Орджонікідзевського РВ УМВС у
Харківській області від 11.01.1995р.
відповідно до вимог чинного на той час
Закону України «Про запобіжне тримання
особи» ОСОБА_1 була затримана строком
на 20 діб з 11.01.1995р. по 30.01.1995р. Крім того,
30.06.1995р. прокуратурою
Орджонікідзевсього району м.Харкова
було порушено кримінальну справу №189530
відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.186 та ч.2 ст.187 КК
України 1960р. за фактами недонесення про
достовірно відомий вчинений злочин та
заздалегідь не обіцяне приховування
злочину. 30.06.1995р. вищевказані
кримінальні справи №6694988 відносно
ОСОБА_4 та №189530 відносно ОСОБА_1 були
об'єднані в одне провадження під №6694988.
29.02.1996р. ця кримінальна справа була
прийнята в провадження слідчим
прокуратури Харківської області.
19.03.1996р. кримінальне переслідування
стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.186 КК України
1960р. було закрите, а в іншій частині
обвинувачення позивачці було змінено
та пред'явлене за ч.1 ст.187 КК України
1960р. В подальшому 22.08.1996р. слідчий
прокуратури області закрив
кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за
ч.1 ст.187 КК України 1960р. на підставі ст.7
КПК України 1960р. 11.09.1999р. за скаргою
позивачки підстави закриття
кримінальної справи були змінені та
справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.187 КК
України 1960р. закрито на підставі п.2 ст.6
КПК України. Рішенням
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 04.01.2001р. було частково
задоволено скаргу позивачки на
неправомірні дії службових осіб
прокуратури області. На підставі цього
судового рішення 01.02.2001р. прокуратурою
області було прийнято постанову про
відмову у задоволенні скарги позивачки
щодо відшкодування матеріальної та
моральної школи, завданої незаконним,
на її думку, затриманням строком на 20
діб. Також, виконуючи рішення суду,
прокуратура області відкликала листом
від 05.02.2001р. з відділу освіти
Орджонікідзевського району м.Харкова
лист слідчого від 09.08.1996р. №669488 з
роз'ясненням підстав, з яких була
закрита кримінальна справа стосовно
позивачки.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно з копією трудової книжки
позивачки, з 07.09.1987р. вона працювала
вчителем у середній школі №157 м.Харкова
та була звільнена 30.08.1997р. за ст.40 п.1
КЗпП України за скороченням штатів
(а.с.17-18).

Як вбачається з матеріалів
кримінальної справи №6694488, наданої
апеляційним судом Харківської області
на запит суду, матеріали якої були
досліджені в судовому засіданні, ця
справа була порушена 07.12.1994р. за фактом
заподіяння тілесних ушкоджень за ст.101
ч.3 КК України 1960р. (матеріали к.с. том 1
а.с.1).

На підставі постанови про запобіжне
затримання, винесеної 11.01.1995р.
начальником Орджонікідзевського РВ
ХМУ ГУМВС України у Харківській
області та санкціонованої прокурором
Орджонікідзевського району м.Харкова,
ОСОБА_1 була затримана за підозрою у
вчиненні тяжкого злочину на 20 діб
(матеріали к.с. том 1 а.с.89).

На підставі постанови прокурора
Орджонікідзевського району м.Харкова
від 30.01.1995р. ОСОБА_1 була звільнена з
ізолятора тимчасового тримання,
враховуючи, що під час проведення
слідчих дій не було встановлена її
участь у вчиненні навмисного вбивства
(матеріали к.м. том 1 а.с.91).

Ці обставини підтверджуються копією
листа Управління
інформаційно-аналітичного
забезпечення ГУМВС України у
Харківській області від 12.08.2013р. №8/6-В-28
(а.с. 20).

30.06.1995р. ОСОБА_1 була притягнута у якості
обвинуваченої за ч.2 ст.187 та ч.3 ст.186 КК
України (матеріали к.с. том 2 а.с.149-150).

19.03.1996р. провадження у кримінальній
справі стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.186 КК
України 1960р. було закрите за
недоведеністю, а в іншій частині
обвинувачення позивачці було змінено
та пред'явлене за ч.1 ст.187 КК України
1960р. (матеріали к.п. том 5 а.с. 234-235, 238-239).

Листом №6694988 від 09.08.1996р. на ім'я
завідуючого районного відділу
народної освіти Орджонікідзевського
району м.Харкова старший слідчий СВ
прокуратури Харківської області
Тоічкін М.В. повідомляв про те, що
прокуратурою області розслідується
кримінальна справа №6694988 за
обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні
04.12.1994р. навмисного вбивства при
обтяжуючих обставинах з корисних
спонукань (а.с.8-9).

У цьому листі слідчим було викладено
фактичні обставини справи та
зазначено, окрім іншого, що ОСОБА_4
розповів про скоєний злочин своєї
матері ОСОБА_1, яка запропонувала
синові мовчати та разом з ним приховала
сліди злочину. Як зазначає слідчий, ці
обставини стали підставою для
порушення кримінальної справи
відносно ОСОБА_1 за ст.187 ч.1 КК України,
тобто за недонесення про достовірно
відомий вчинений тяжкий злочин.

Також у своєму листі слідчий просив
провести збори трудового колективу
середньої школи №157 спільно з
працівниками РВНО для обговорення
поведінки ОСОБА_1, а саме, вчинення нею
злочину.

22.08.1996р. кримінальна справа стосовно
ОСОБА_1 за ч.1 ст.187 КК України 1960р. була
закрита у зв'язку зі зміною обстановки
(матеріали к.п. том 5 а.с. 298-301).

11.09.1999р., після поновлення провадження
за нововиявленими обставинами,
кримінальна справа стосовно ОСОБА_1 за
ч.1 ст.187 КК України була закрита на
підставі п.2 ст.6 КПК України 1960р., тобто
за відсутністю у діях позивачки складу
злочину (матеріали к.с. том 7 а.с.375-376).

Будучи допитаною у судовому засіданні
як свідок (за її згоди) позивачка
пояснила, що з 1987 року вона працювала
вчителем у середній школі №157
м.Харкова. У середині серпня 1996 року її
викликав директор школи Нєласов, який
показав їй лист слідчого прокуратури,
яким вимагалося проведення загальних
зборів трудового колективу школи для
обговорення вчинення нею злочину.
Позивачка відповіла йому, що вона не
скоювала ніяких злочинів, і, якщо
потрібно, то нехай збори будуть
проведені, і вона на цих зборах також
повідомить, що нічого не вчиняла. Через
деякий час, у двадцятих числах серпня
1996року, такі збори у школі відбулися. На
них були присутні, у тому числі,
директор школи Нєласов, слідчий
прокуратури Харківської області
Тоічкін, а також ще якісь люди, зі слів
слідчого, працівники районного відділу
освіти. Збори проводив директор школи.
На зборах обговорювалося вчинення нею
злочину. Крім того, слідчий повідомив,
що причина відсутності позивачки на
роботі протягом 20 днів полягала у тому,
що вона була затримана за підозрою у
вчиненні вбивства, але без пред'явлення
такої підозри. За результатами зборів
на її адресу було висунуто осуд,
складено протокол, де розписалися
присутні на зборах, у тому числі,
позивачка.

Допитаний в якості свідка (за його
згодою) представник позивачки ОСОБА_2
пояснив суду, що позивачка є його
дружиною, яка працювала у середній
школі №157. У середині серпня 1996 року
вона повідомила його, що її викликав
директор школи, який в присутності
слідчого Тоічкіна надав їй копію листа
слідчого та запропонував готуватися до
зборів трудового колективу у
присутності співробітників РВНО
протягом найближчих 2-3 днів. Через 2-3
дні у робочий час позивачку запросили у
актовий зал школи, де були присутні
районного працівники школи, слідчий та
співробітники відділу освіти. Слідчий
Тоічкін зачитав свій лист та повідомив
збори, що за цим листом школа має
прийняти заходи. На зборах виступали ще
декілька працівників школи, які давали
позивачці позитивну характеристику. За
результатами зборів був складений
протокол, який підписали директор
школи, голова зборів, секретар зборів.

Представник позивачки ОСОБА_2 також
пояснив, що під час цих зборів він був у
школі, але до залу, де це відбувалося не
заходив, чекаючи на позивачку у
коридорі.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
пояснила, що з 1991 року працює вчителем у
школі №157 м.Харкова і тому знає
позивачку. Влітку 1990-х років, більш
точного часу вона не пригадує,
працівників школи, які готували робочі
місця у школі перед перевіркою
районним відділом освіти, зібрали у
актовому залі, де виступали якісь
чоловік та жінка. Як зрозуміла свідок,
вони представляли контролюючі органи.
Вони зачитували якийсь документ та
виступали з приводу звинувачень
позивачки, але в чому конкретно, свідок
не пам'ятає. Потім директор сказав, що
необхідно розглянути це питання.
Свідок не пам'ятає, чи була присутня
позивачка на цьому зібранні. Сама
свідок не виступала на ньому та не
пам'ятає, щоб виступав хтось з членів
трудового колективу. Також свідок не
пам'ятає, чи вівся протокол цього
зібрання.

Суд направляв на адресу Харківської
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№157 запит про надання копії документів
(протоколу зборів трудового колективу,
стенограми, акту тощо), якими
зафіксовано проведення та результати
проведення зборів трудового колективу
СШ №157 у серпні 1996 року, на яких
обговорювався лист старшого слідчого
Слідчого відділу прокуратури
Харківської області М.В.Тоічкіна від
09.08.1996р. №6694988 щодо ОСОБА_1.

У відповідь на цей запит з вказаного
навчального закладу було отримано лист
від 19.08.2014р. №436/01-32, яким повідомляється
про відсутність можливості надати суду
витребувані документи, а також що строк
зберігання книги протоколів загальних
зборів трудового колективу
навчального закладу становить 5 років
(а.с.115).

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 04.01.2001р. у справі
№2/8-2773 за скаргою ОСОБА_1 було
зобов'язано прокуратуру області
невідкладно відізвати лист №6694988 від
09.08.1996р., підписаний слідчим Тоічкіним
М.В., адресований завідуючому районним
відділом освіти Орджонікідзевського
району м.Харкова, з обов'язковим
зазначенням мотивів відзиву листа
(а.с.10-13).

Листом прокуратури Харківської
області від 05.02.2001р. №04/1-6269-95,
направленим на адресу відділу освіти
Орджонікідзевського райвиконкому
м.Харкова, відкликався лист старшого
слідчого СВ прокуратури Харківської
області Тоічкіна М.В. (вих..№6694988 від
09.08.1996р.) та пропонувалося у строк не
пізніше 15.02.2001р. повернути цей лист та
докладно повідомити прокуратуру
області, чи вживалися і які саме заходи
до ОСОБА_1 за цим листом (а.с.71-74).

При цьому у листі від 05.02.2001р. зазначено,
що 11.09.1999р. кримінальна справа по
обвинуваченню ОСОБА_1 за ст.187 ч.1 КК
України закрито на підставі п.2 ст.6 КПК
України - за реабілітуючими
обставинами.

У відповідь відділ освіти
Орджонікідзевського райвиконкому
м.Харкова направив на адресу
прокуратури області лист №63 від
09.02.2001р., яким повідомляв про те, що
вказаний лист слідчого на адресу
відділу не надходив і в книзі
реєстрації вхідної документації
відділу освіти за 1996-1997р.р. не був
зареєстрований (а.с.75).

У вищевказаному рішенні від 04.01.2001р.
судом встановлено, що лист слідчого від
09.08.1996р. містить компрометуючу
позивачку інформацію.

Таким чином суд констатує, що вказаний
лист слідчого містить недостовірну
інформацію про вчинення позивачкою
злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК
України 1960р.

Разом з тим, суду не надано достатніх та
допустимих доказів на підтвердження
факту проведення у серпні 1996 року
зборів трудового колективу з приводу
обговорення листа слідчого від 09.8.1996р.

Суд критично ставиться до показань
позивачки та її представника ОСОБА_2,
наданих у судовому засіданні щодо
факту проведення зборів трудового
колективну школи. Так, і позивачка і її
представник, який є її чоловіком, не
можуть бути неупередженими щодо подій,
які пов'язані з кримінальної справою.
Більш того, як пояснив суду представник
позивачки, він не був особисто
присутній під час зборів і знає про ці
обставини зі слів самої позивачки.

Показання ж свідка ОСОБА_6, яка не
змогла достовірно суду підтвердити
факт проведення таких зборів у школі та
їх порядок денний, не є достатнім
доказом цієї обставини.

Також в судовому засіданні не було
надано жодних доказів на підтвердження
факту направлення протоколу зборів
трудового колективу за результатами
обговорення листа слідчого Тоічкіна
М.В. на адресу останнього, на що
посилалася позивачка у своєму позові.

Відповідно до вимог ст.10 та ст..60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом

За таких обставин суд приходить
до висновку про недоведеність факту
поширення недостовірної інформації
відносно позивачки на загальних зборах
трудового колективу середньої школи
№157 м.Харкова за участі слідчого та
співробітників районного відділу
освіти у серпні 1996 року.

Інші надані сторонами та
досліджені судом докази не
відповідають вимогам ст.58 ЦПК України
щодо належності доказів та не мають
правового значення для вирішення цього
спору.

Статтею 277 Цивільного кодексу
України визначено, що фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає
посадова чи службова особа при
виконанні своїх посадових (службових)
обов'язків, вважається юридична особа,
у якій вона працює.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» за
загальним правилом, інформація, що
порочить особу, має бути спростована у
спосіб, найбільш подібний до способу
її поширення (шляхом публікації у
пресі, повідомлення по радіо,
телебаченню, оголошення на зібранні
громадян, зборах трудового колективу,
відкликання документа тощо).

Оскільки ж у даному випадку під
час розгляду справи судом не було
встановлено поза всякого розумного
сумніву факту поширення недостовірної
інформації про позивачку на загальних
зборах трудового колективу школи, суд
не знаходить підстав для задоволення
позову та застосування норми ст.277 ЦК
України.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.1-11, 58-61, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до Прокуратури Харківської області про
захист честі, гідності та ділової
репутації.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводськнй районний суд
м.Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.С.Блага