АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9832/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Чаус М.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 квітня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2010 рокупредставник позивача
звернулася в суд із зазначеним позовом,
в якому просила стягнути з відповідача
на користь позивача суму боргу за
договором позики ВКА №125923 від 19.09.2007з
урахуванням штрафу, 3% річних та індексу
інфляції в розмірі 1 106 949,54 гривень та
судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав
від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 111 100,00
грн. за договором позики та
зобов'язався їх повернути до 19.10.2007
року.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 квітня 2010 року - позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу в розмірі 55 550 грн. В
задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не з'ясувавши
дійсні обставини спору.

Вказує на те, що ОСОБА_1, не була
належним чином повідомлена про час і
місце розгляду даної справи, внаслідок
чого вона не мала можливості
реалізувати свої процесуальні права і
довести неправомірність стягнення
заборгованості.

Крім того, жодним пунктом договору не
передбачено те, що грошові кошти в сумі
111 100,00грн. отримані позичальником у
спільну сумісну власність, а навпаки,
зазначається, що кошти отримані у
власність позичальника.

Зазначає, що відповідач відмовилася
від прийняття спадщини від померлого
ОСОБА_4, а тому вона не несе
відповідальність по його
зобов'язаннях.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що ОСОБА_2 взяті на себе
зобов'язання за договором позики не
виконав, заборгованість є не погашеною.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Умовами ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 626, 530 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 1046 ЦК України передбачено , що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 19.09.2007 року
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав
від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 111 100,00
грн. за договором позики ВКА №125923 та
зобов'язався їх повернути до 19.10.2007
року.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК
України кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Статтею 527 ЦК України передбачено
зобов'язання боржника виконати свій
обов'язок, а кредитора - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, а також право
кожної із сторін у зобов'язанні
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що, підписавши розписку, ОСОБА_4
підтвердив те, що він отримав грошові
кошти від ОСОБА_5, а тому доводи
апеляційної скарги не базуються на
обставинах та матеріалах справи та не
можуть бути прийняті до уваги.

За ч.4 ст.65 СК України договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім»ї
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Таке правило визначає підстави
виникнення зобов'язання у другого з
подружжя. Той з подружжя, хто не брав
безпосередньо участі в укладенні
договору, стає зобов'язаною стороною
(боржником), якщо договір було укладено
другим із подружжя в інтересах сім'ї;

Майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.
Поєднання вказаних підстав надає
можливості розглядати другого з
подружжя як зобов'язану особу,
незважаючи на те, що така особа не брала
особисто участі в укладенні договору. З
цього випливає, що закон при вирішенні
цього питання закріплює не
суб'єктивний, а об'єктивний підхід,
оскільки не пов'язує виникнення
обов'язку другого з подружжя з фактом
надання ним згоди на укладення
правочину. Навіть якщо другий з
подружжя не знав про укладення
договору він вважатиметься
зобов'язаною особою, якщо об'єктивно
цей договір було укладено в інтересах
сім'ї та одержане майно було
використано в інтересах сім'ї.

Апеляційна інстанція погоджується з
аргументованим висновком суду першої
інстанції про стягнення частини
заборгованості за договором позики з
ОСОБА_3, оскільки договір було укладено
в інтересах сім'ї, так як протилежного
суду не доведено.

Крім того, неприйняття відповідачем
спадщини не є підставою для відмови у
позові, оскільки грошові кошти є
борговими зобов'язаннями подружжя, на
що відповідач давала згоду при
укладенні договору позики.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 квітня 2010 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді