АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/443/14-ц 22-ц/774/1711/К/14
Справа № 211/443/14ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1711/К/14
інстанції - Сарат Н.О.
Доповідач - Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Братіщевої Л.А.,

суддів - Грищенко Н.М., Турік В.П.,

при секретарі - Булах К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - Кудіна
Максима Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Будівельного управління № 3 Публічного
акціонерного товариства
"Криворіжіндустрбуд" на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 01 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до
Будівельного управління № 3 Публічного
акціонерного товариства
"Криворіжіндустрбуд" про встановлення
факту трудових стосунків , -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Будівельного
управління № 3 Публічного акціонерного
товариства "Криворіжіндустрбуд" (далі -
БУ № 3 ПАТ «Криворіжіндустрбуд») про
встановлення факту трудових стосунків.
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 31.07.2013 року він прийшов на
співбесіду з керівником БУ №3 ПАТ
«Криворіжідустрбуд» Катькіним В.Є. і
ним був направлений до інспектора
відділу кадрів для подальшого
працевлаштування на посаду водія 2
класу. Інспектор відділу кадрів
прийняла від нього заяву про
працевлаштування і пакет необхідних
документів, але оформити відмовилась,
запропонувавши укласти
цивільно-правову угоду на надання
автопослуг водія легкового транспорту
нібито на час випробувального терміну.
З 01 листопада 2013 по 25 грудня 2013 року він
продовжував виконувати свої трудові
обов'язки на підприємстві вже без
письмових угод, і вважав це як офіційне
працевлаштування. Однак 26 грудня 2013
року він був повідомлений про те, що
термін цивільно-правової угоди, яка не
укладалась, між ним та керівником БУ №3
ПАТ «Криворіжіндустрбуд» Катькіним
В.Є. скінчилась і йому було
запропоновано укласти ці договори
заднім числом, на що він відповів
відмовою. Тоді йому було запропоновано
прийти 13 січня 2014 року для врегулювання
трудової суперечки шляхом
працевлаштування, однак цього зроблено
не було. У зв'язку з протизаконними
діями керівника БУ №3 ПАТ
«Криворіжіндустрбуд» йому було
завдано моральної шкоди, що виразилась
в погіршенні його здоров'я, а також в
погіршенні стосунків у сім'ї. Тому
просив суд встановити факт трудових
відносин між ним та підприємством БУ №3
ПАТ «Криворіжіндустрбуд» в період з
01.08.2013 року по 25.12.2013 року, зобов'язати
керівника підприємства БУ №3 ПАТ
«Криворіжіндустрбуд» Катькіна В.Є.
внести в трудову книжку запис про
прийом його на роботу з 01.08.2013 року,
стягнути з відповідача заробітну плату
за період вимушеного прогулу згідно з
тарифами підприємства, а також 100000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 01
липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково, встановлено факт
трудових відносин між ним та БУ №3 ПАТ
«Криворіжіндустрой» в період з 01
серпня 2013 року по 25 грудня 2013 року,
зобов'язано керівника БУ №3 ПАТ
«Криворіжіндустрой» Катькіна В.Є.
внести в трудову книжку запис про
прийом на роботу ОСОБА_2 з 01 серпня 2013
року, стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_2 заробітну плату за період
вимушеного прогулу згідно з тарифами
підприємства та 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
БУ № 3 ПАТ «Криворіжіндустрой» ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в позові,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд
неправомірно задовольнив позовні
вимоги, не врахував, що позивачем не
надано доказів щодо існування між ними
трудових відносин, дійшов помилкового
висновку щодо укладення між сторонами
трудового договору в усній формі,
оскільки позивача фактично було
допущено до роботи, а також не звернув
увагу на те, що позивач виконував
роботи у відповідача на підставі
укладених між сторонами
цивільно-правових угод, які були
підписані позивачем з власної волі та
не були оскаржені у встановленому
порядку. Крім того,

судом не звернуто увагу на
недоведеність позивачем факту
спричинення моральної шкоди та
необґрунтовано стягнуто 1000 грн. на її
відшкодування.

В своїх запереченнях ОСОБА_2
просить апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні, та підтверджено сторонами
позивач працював з 01.11.2013 року по 25.12.2013
року на підприємстві БУ №3 ПАТ
«Криворіжіндустрбуд».

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Встановлюючи факт трудових
відносин між ОСОБА_2 та БУ № 3 ПАТ
«Криворіжіндустрой» з 01 серпня 2013 року
та задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивача фактично було допущено до
роботи, що згідно ст. 24 КЗпП України є
укладенням трудового договору
незалежно від того, чи було прийняття
на роботу належним чином оформлене,
якщо робота провадилась за
розпорядженням чи з відома власника
або уповноваженого ним органу.

Колегія суддів не може погодитись
з таким висновком суду з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір це угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, дотримуючись
внутрішнього трудового розпорядку, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір це угода між
організацією (підприємством, установою
тощо) і громадянином на виконання
останнім певної роботи (надання
послуги) (а саме: договір підряду,
договір доручення тощо), предметом
якого є конкретний вид послуги (роботи)
та її кінцевий результат, що має
кількісну і якісну визначеність.

Як убачається із матеріалів справи між
позивачем ОСОБА_2 та БУ №3 ПАТ
«Криворіжіндустрбуд» в особі
керівника Катькіна В.Е. укладено
цивільно-правові угоди № 21 від 01 серпня
2013 року на термін з 01 серпня 2013 року, №
28 від 01 вересня 2013 року на термін з 01
вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року, №
29 від 01 жовтня 2013 року на термін з 01
жовтня 2013 року по 31 жовтня 2013 року, № 30
від 01 листопада 2013 року на термін з 01
листопада 2013 року по 29 листопада 2013
року (які позивачем не оскаржувалися і
є дійсними).

За цивільно-правовими угодами,
укладеними між ОСОБА_2 та замовником в
особі керівника БУ №3 ПАТ
«Криворіжіндустрбуд» Катькіна В.Е.,
замовник доручив, а виконавець взяв на
себе зобов'язання по наданню авто
послуг водія легкового автотранспорту.

Згідно вище перелічених договорів та
на підставі актів приймання-передачі
виконаних позивачем робіт, останній
отримав винагороду: 1911 грн. за надання
послуг водія по керуванню автомобіля
для потреб управління в кількості 189
л/год. у період з 01 серпня 2013 року по 31
серпня 2013 року згідно
цивільно-правового договору № 21 від 01
серпня 2013 року; 2024 грн. за надання
послуг водія по керуванню автомобіля
для потреб управління в кількості 203
л/год. у період з 01 вересня 2013 року по 30
вересня 2013 року згідно
цивільно-правового договору № 28 від
01вересня 2013 року; 1935 грн. за надання
послуг водія по керуванню автомобіля
для потреб управління в кількості 194
л/год. у період з 01 жовтня 2013 року по 31
жовтня 2013 року згідно
цивільно-правового договору № 29 від 01
жовтня 2013 року; 1676 грн. за надання
послуг водія по керуванню автомобіля
для потреб управління в кількості 168
л/год. у період з 01 листопада 2013 року по
29 листопада 2013 року згідно
цивільно-правового договору № 30 від 01
листопада 2013 року.

Крім того, відповідачем виплачено
позивачу 1563 грн. 42 коп. за надання
послуг водія по керуванню автомобіля
для потреб управління в кількості 144
л/год. у період з 01 грудня 2013 року по 25
грудня 2013 року згідно
цивільно-правового договору № 31 від 01
грудня 2013 року, від підпису якого, як і
акту приймання - передачі виконаних
робіт ОСОБА_2 відмовився, про що
складено відповідні акти.

Зазначаючи, що між сторонами виникли
трудові відносини, суд першої
інстанції залишив поза увагою те, що
основною ознакою, що відрізняє
підрядні (цивільно-правові) відносини
від трудових, є те, що трудовим
законодавством регулюється процес
трудової діяльності, її організація. За
цивільно-правовим договором процес
організації трудової діяльності
залишається за його межами, метою
договору є отримання певного
матеріального результату. Підрядник,
на відміну від працівника, не
підпорядковується правилам
внутрішнього трудового розпорядку, він
сам організовує свою роботу і виконує
її на власний ризик.

За трудовим договором працівника
приймають на роботу (посаду), включену
до штату підприємства, для виконання
певної роботи (певних функцій) за
конкретною кваліфікацією, професією,
посадою. Працівникові гарантується
заробітна плата, встановлені трудовим
законодавством гарантії, пільги,
компенсації тощо.

При цьому за цивільно-правовим
договором оплачується не процес праці,
а її результати, котрі визначають після
закінчення роботи і оформляють актами
здавання-приймання виконаних робіт
(наданих послуг), на підставі яких
провадиться їх оплата. Договором також
може бути передбачено попередню або
поетапну оплату. У трудовій книжці не
робиться запис про виконання роботи за
цивільно-правовими договорами.
Водночас відповідно до п.«а» ч.3 ст.56
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» робота за угодами
цивільно-правового характеру за умови
сплати страхових внесків
зараховується до стажу роботи, що дає
право на трудову пенсію, як вбачається
з матеріалів справи, саме у зв'язку з
цим в Пенсійний фонд відраховувалися
на ім'я ОСОБА_2 страхові внески (а.с. 8).

Вирішуючи спір суд першої інстанції не
встановив факту прийняття позивача на
роботу за конкретною кваліфікацією,
професією, посадою; не встановив факту
роз'яснення позивачеві його прав і
обов'язків та про інформування під
розписку про умови праці, наявність на
робочому місці, де він буде працювати,
небезпечних і шкідливих виробничих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, його права на пільги і
компенсації за роботу в таких умовах
відповідно до чинного законодавства і
колективного договору.

Крім того, судом не було
встановлено того, що за укладеними
договорами працівник мав виконувати
вимоги внутрішнього трудового
розпорядку, встановлені
адміністрацією підприємства, де він
працює, дотримуватися трудової
дисципліни (ст. ст. 139-152 КЗпП України).

Позивачем не доведено про подання
ним заяви про прийом на роботу, що він
входив до штату працівників
підприємства та включався в табель
обліку робочого часу.

При цьому у цивільно-правових
відносинах діє принцип свободи
договору, тобто сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327
ЦК України).

Умовами цивільно-правових угод,
укладених між сторонами, передбачено,
що робота має відповідати вимогам
державних стандартів та вимогам, які
висуваються до даного виду робіт,
координація процесу робіт
покладається на замовника та полягає в
організації процесу робіт, контролю за
ходом їх виконання та якістю. Зазначені
умови притаманні саме
цивільно-правовій угоді.

Відповідальність працівника за
трудовим договором регулюється лише
імперативними нормами, тобто нормами
КЗпП України та інших актів трудового
законодавства, що не можуть
змінюватися сторонами у договорі, а
відповідальність виконавця послуг
(підрядника) у цивільно-правових
відносинах визначається сторонами у
договорі або чинним законодавством
України, зокрема нормами ЦК України.

Згідно п. 3.1 укладених договорів
сторони несуть матеріальну
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання покладених на них
зобов'язань за цими угодами відповідно
до чинного законодавства.

Судом першої інстанції не було
враховано також і те, що сторони
погодили обсяг відповідальності
відмінний від норм трудового
законодавства та встановили
матеріальну відповідальність позивача
на рівні цивільно-правових відносин.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що висновок суду першої
інстанції про укладення між сторонами
трудового договору в усній формі є
необґрунтованим та таким, що
спростовується матеріалами справи.

За таких обставин, розглядаючи спір
згідно ст. 11 ЦПК України в межах
заявлених позивачем вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду не відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України щодо законності та
обґрунтованості, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню з ухваленням
відповідно до ст. п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України нового рішення про відмову
ОСОБА_2 у задоволенні його позовних
вимог до БУ № 3 ПАТ "Криворіжіндустрбуд"
про встановлення факту трудових
стосунків з 01.08.2013 року по 25.12.2013 року,
зобов'язання внести в трудову книжку
запис про прийом на роботу з 01.08.2013
року, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу згідно з тарифами
підприємства та моральної шкоди, - в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309,
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Будівельного
управління № 3 Публічного акціонерного
товариства "Криворіжіндустрбуд"
задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_2 у задоволенні його
позовних вимог до Будівельного
управління № 3 Публічного акціонерного
товариства "Криворіжіндустрбуд" про
встановлення факту трудових стосунків,
зобов'язання внести в трудову книжку
запис про прийом на роботу, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди в повному
обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: