Справа № 454/1998/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовом виконавчого комітету
Сокальської міської ради до ОСОБА_1, з
участю третіх осіб комунального
підприємства
«Сокальжитлокомунсервіс», ОСОБА_2,
органу опіки та піклування Сокальської
райдержадміністрації про скасування
рішення Сокальського міськвиконкому,
розпорядження міського голови,
скасування права власності та
виселення,

в с т а н о в и в:

Позивач виконавчий комітет
Сокальської міської ради звернувся в
суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про
скасування рішення Сокальського
міськвиконкому, розпорядження
міського голови, скасування державної
реєстрації права власності, зняття з
реєстрації та виселення, у позовній
заяві вказавши, що 21.03.2005 року
протоколом № 3 первинної профспілкової
організації комунального підпримства
«Сокальжитлокомунсервіс» вирішено
видати відповідачу ордер на кімнату
АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету
Сокальської міської ради від 05.12.2012р. за
№ 288 відповідачу надано дозвіл на
приватизацію вищезгаданої кімнати.
Згідно розпорядження міського голови
м. Сокаля № 135 від 10.12.2012р. відповідачу
ОСОБА_1 передано у приватну власність
кімнату площею 13,3 м. кв. та як наслідок
ОСОБА_3 оформив право власності і
зареєстрував свідоцтво про право
власності на нерухоме майно з 10.12.2012р. В
лютому 2013 року до Сокальської міської
ради звернулась ОСОБА_2 з питанням
повернення їй кімнати АДРЕСА_1 та
вселення в неї. При розгляді звернення
встановлено, що дійсно в кімнаті
АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 та її
діти - ОСОБА_4, 1996р.н. та ОСОБА_5, 1997 р.н.
При виділенні кімнати відповідачу
ОСОБА_1 працівниками та профкомом КП
«Сокальжитлокомунсервіс» зазначений
факт було упущено. Внаслідок чого, на
одній житловій площі зареєстровано дві
сім»ї. При чому, ОСОБА_2 та її
неповнолітні діти були в установленому
законом порядку зареєстровані за
вказаною адресою 24.02.2004 року.
Враховуючи той факт, що за зазначеною
адресою були зареєстровані двоє
неповнолітніх дітей, про, що
виконавчому комітету Сокальської
міської ради стало відомо після
звернення їх матері ОСОБА_2 в 2013 році,
позивач вважає, що вселення
відповідача і надання йому квартири у
власність відбулось із порушенням.
Згідно ст. 59 п.10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні »,
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання. В
даному випадку право власності на
кімнату АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_1 на
підставі рішення виконавчого комітету
Сокальської міської ради №288 від
05.12.2012р. та розпорядженням міського
голови №135 від 10.12.2012р. оформлено, тобто
фактично акти органу місцевого
самоврядування виконані. Просить суд
скасувати ордер на вселення ОСОБА_1 в
кімнату АДРЕСА_1, скасувати рішення
Виконавчого комітету Сокальської
міської ради №288 від 05.12.2012р. «Про
надання дозволу ОСОБА_1
доприватизувати кімнату АДРЕСА_1»,
скасувати розпорядження міського
голови № 135 від 10.12.2012 р., а саме п. 4 в
частині передачі у власність ОСОБА_1
кімнати АДРЕСА_1, скасувати державну
реєстрацію права власності на кімнату
АДРЕСА_1 видане 27.12.2012р. № запису 2096 в
книзі 24 та свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - кімнату
АДРЕСА_1 видане 27.12.2012 р. № запису 2096 в
книзі 24, зняти з реєстрації ОСОБА_1 з
кімнати АДРЕСА_1 та виселити без
надання іншого житлового приміщення.

Представник позивача Чернявська Х.М. в
судове засідання не прибула, подала в
суд заяву у якій вказує, що позовні
вимоги підтримує, просить
задовольнити, розгляд справи просить
проводити без участі представника
міської ради. Проти проведення
заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
12.08.2014р. повторно не прибув, будучи
належним чином повідомленим про день
та час розгляду справи, не повідомив
суд про причину неявки, тому судом
винесено ухвалу про проведення
заочного розгляду справи та ухвалення
заочного рішення.

Представник позивача у поданій заяві
не заперечила проти такого порядку
вирішення справи.

Представники третіх осіб КП
«Сокальжитлокомунсервіс» та органу
опіки та піклування Сокальської РДА в
судове засідання не прибули, надали
суду заяви про розгляд справи без
їхньої участі, позовні вимоги
підтримують.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання
не прибула та не повідомила суд про
причину неявки.

Оскільки сторони в судове засідання не
прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення частково з
таких підстав.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен
має право на житло. Держава створює
умови, за яких кожний громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Із дослідженої копії протоколу №3
первинної профспілкової організації
КП
«Сокальжитлокомунсервіс» від 21.03.2005р.,
встановлено, що під час зборів зокрема
вирішено виділити кімнату в гуртожитку
по АДРЕСА_2 ОСОБА_1.

Згідно копії корінця ордера на житлове
приміщення в гуртожитку №23 серії А,
встановлено, що такий видано ОСОБА_1
21.03.2005р. на право зайняття житлового
приміщення в гуртожитку житловою
площею 13,3 кв. м., яке складається із
кімнати в АДРЕСА_2.

Із копії заяви ОСОБА_1 на ім»я керівника
органу приватизації Сокальської
міської ради від 07.12.2012р., встановлено,
що він просить оформити передачу в
особисту власність квартиру АДРЕСА_1.

Згідно копії рішення виконкому
Сокальської міської ради №228 від
05.12.2012р., встановлено, що таким вирішено
надати дозвіл ОСОБА_1, 1977р.н.
доприватизувати кімнату АДРЕСА_1 до
норми.

Відповідно до копії розпорядження
міського голови м. Сокаля №135 від
10.12.2012р., встановлено, що таким
затверджено розпорядження органу
приватизації державного житлового
фонду Сокалської міської ради про
передачу у приватну власність кімнат з
державного житлового фонду і
безоплатно передати громадянам м.
Сокаль, в яких вони проживають і
користуються пільгами передбаченими
згідно діючого Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Пунктом 4 вказаного
розпорядження передано ОСОБА_1 кімнату
АДРЕСА_1 загальною площею 13,3м. кв.

Із копії свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 27.12.2012р. виданого
виконкомом Сокальської міської ради,
встановлено, що ОСОБА_1 на праві
приватної власності належить кімната
АДРЕСА_1, на підставі розпорядження
виконкому від 10.12.2012р. за №135.

В свою чергу, відповідно до копії
«картки прописки» форми 16, встановлено,
що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її діти
ОСОБА_4, 1996р.н., ОСОБА_5, 1997р.н. є
зареєстрованими в АДРЕСА_1 з 24.02.2004р. (не
вказано номера кімнати)

Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 346 ЦК України,
визначено конкретні підстави за яких
припиняється право власності на майно.
Зокрема на припинення права власності
на майно, яке за законом не може
належати цій особі.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»,
держава охороняє й захищає права й
інтереси дітей при здійсненні
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при здійсненні будь-яких дій
відносно житлових приміщень.

В ході розгляду справи встановлено, що
внаслідок упущення первинною
профспілковою організацією КП
«Сокальжитлокомунсервіс» факту
реєстрації у спірній кімнаті
гуртожитку з 24.02.2004р. ОСОБА_2 з її
неповнолітніми дітьми, відбулась
неправомірна приватизації даної
кімнати відповідачем ОСОБА_1. І як
наслідок, 05.12.2012р. неправомірно
винесено рішення виконкомом про
надання відповідачу дозволу
приватизувати кімнату в гуртожитку, а
також розпорядження міського голови
№135 від 10.12.2012р. в частині передачі у
власність відповідачу спірної кімнати.

Згідно п.10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні »,
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

В даному випадку, відповідачем ОСОБА_1
на підставі оскаржуваного рішення
виконавчого комітету Сокальської
міської ради №288 від 05.12.2012р. та
розпорядженням міського голови № 135
від 10.12.2012р. оформлено право власності
на спірну кімнату в гуртожитку, таким
чином акти органу місцевого
самоврядування виконані.

В ході розгляду справи встановлено, що
спірна кімната у гуртожитку за законом
не може належати відповідачу, тому
позовні вимоги про скасування рішення
виконкому №288 від 05.12.2012р., а також
розпорядження міського голови №135 від
10.12.2012р., а саме його пункт 4 в частині
передачі відповідачу у власність
кімнати, скасування державної
реєстрації права власності на кімнату
та свідоцтва про право власності
підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги про скасування
ордера на вселення відповідача ОСОБА_1
у спірну кімнату, судом встановлено, що
відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на
жиле приміщення може бути визнано
недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових
умов, порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

Оскільки, в даному випадку має місце
порушення прав третьої особи ОСОБА_2 та
її неповнолітніх дітей на жиле
приміщення, а саме спірну кімнату в
гуртожитку, суд приходить до висновку,
що позовна вимога про скасування
ордера на вселення відповідача ОСОБА_1
в кімнату АДРЕСА_1 підлягає до
задоволення.

Згідно ст. 117 ЖК України, у разі визнання
ордера на жиле приміщення недійсним
внаслідок неправомірних дій осіб, які
одержали ордер, вони підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення.

Оскільки суд дійшов висновку про
припинення права власності
відповідача на спірну кімнату в зв'язку
з тим, що така за законом йому не може
належати, тому позовна вимога про
виселення відповідача без надання
іншого житлового приміщення підлягає
до задоволення.

В свою чергу, згідно ст. 7 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, судове рішення про
виселення особи є підставою для зняття
її з реєстрації, а тому у задоволенні
вимоги про зняття відповідача ОСОБА_1 з
реєстрації у кімнаті АДРЕСА_1 суд
відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Скасувати ордер на вселення ОСОБА_1 в
кімнату АДРЕСА_1.

Скасувати рішення виконавчого
комітету Сокальської міської ради №288
від 05.12.2012р. «Про надання дозволу ОСОБА_1
доприватизувати кімнату АДРЕСА_1».

Скасувати розпорядження міського
голови м. Сокаля № 135 від 10.12.2012 р., а саме
п. 4 в частині передачі у власність
ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на кімнату АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - кімнату
АДРЕСА_1, що видане 27.12.2012 р. № запису 2096
в книзі 24.

Виселити ОСОБА_1 із кімнати АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Сокальський районний суд шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий:
Л. Ю. Фарина