Єдиний унікальний номер 267/2438/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/6013/2014
Головуючий у 1 інстанції: Алексєєнко
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Зінов'євої А.Г., Могутової Н.Г.

при секретарі: Люліній Я.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Гірницького
районного суду м. Макіївки від 2 липня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»,
третя особа на стороні відповідача -
генеральний директор ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» Косарєв Сергій
Олександрович про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та про
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки від 2 липня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.
Посилається на незаконність рішення
суду, невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зокрема, зазначає,
що суд не прийняв до уваги його
посилання на те, що він, як і інші
працівники, був введений в оману
директором підприємства, який завірив
їх, що на підприємстві відбувається
реорганізація, при цьому ніхто
звільнений не буде, але для
впорядкування документації необхідно
підписати документи. Були роздані
відомості з прізвищами всіх
працівників, у яких всі працівники
поставили підписи, у тому числі і він,
при цьому на бланках не було зазначено,
що вони підпадають під звільнення та
що на підприємстві немає вакантних
місць, ці відомості були вдруковані
пізніше. На даний час звільнено лише 22
працівника, більше того, режим роботи
підприємства не змінився, як
вбачається з книги реєстрації наказів
по кадрам на ЦЗФ «Пролетарська» велось
приймання працівників. Про своє
звільнення він дізнався 30.03.2014р., при
цьому був дуже здивований тим, що на
підприємстві залишені працівники з
більш низькими розрядами
спеціалізації, меншим стажем роботи та
пенсіонери. Вважає, що адміністрація
віднеслась до нього упереджено,
оскільки його дружина неодноразово
зверталась із скаргами з приводу
несвоєчасної виплати заробітної плати.
При вирішенні питання про його
звільнення ні адміністрація, ні
профспілковий комітет не вирішували
питання про його переважне право
залишення на роботі, незважаючи на те,
що він з 1999р. працював на цьому
підприємстві за самим високим
розрядом спеціалізації, був
бригадиром, ніколи не допускав
порушення виробничої дисципліни, мав
ряд заохочень, його фото було
розташоване на дошці пошани
підприємства. На його утриманні
знаходяться дружина пенсійного віку
та дочка студентка, однак, судом ці
обставини не враховані. Підприємством
порушено вимоги ст. 241 -1 КЗпП України
щодо строків попередження про
звільнення та ст. 492 ЦК України щодо
індивідуалізації попередження кожного
працівника.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення виходив із наступних
встановлених ним обставин.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових
відносинах з відповідачем з 13.09.1999р.,
працював електрослюсарем (слюсарем)
черговим і по ремонту обладнання з
присвоюванням 3,4,5 і 6 розрядів. Наказом
по підприємству від 12.12.2013р. №222 було
прийнято рішення скоротити штат
працівників на 397 одиниць. Наказом від
24.12.2013р. затверджено список
працівників, що підлягають звільненню
у зв'язку із скороченням штату та
відомість попередження про
звільнення. 24.12.2013р. позивач
попереджений про наступне звільнення
та про те, що вакантних робочих місць,
які можливо було б запропонувати,
немає. 25.02.2014р. керівником відповідача
внесено подання до профспілкової
організації фабрики про попереднє
узгодження звільнення працівників у
зв'язку із скороченням штату, подання
стосувалось 372 осіб, серед яких позивач,
рішенням профкому первинної
профспілкової організації від 3.03.2014р.
надано згоду на звільнення працівників
у зв'язку із скороченням штату, у тому
числі надано згоду щодо звільнення
позивача. Наказом від 2.04.2014р. позивач
був звільнений з роботи у зв'язку із
скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.
40 КЗпП України, у цей же день він
ознайомлений з наказом. Суд прийшов до
висновку про те, що скорочення штату на
підприємстві відповідача дійсно
відбулось, позивач був попереджений
про наступне звільнення, інше місце
роботи йому не пропонувалось через
його відсутність, згода профкому на
звільнення позивача отримана, тому
звільнення відбулось із дотриманням
вимог діючого законодавства.

В засідання апеляційного суду сторони
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені, позивач надіслав
заяву, у якій просить розглянути справу
за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
наданим сторонами доказам та
дотримався вимог матеріального і
процесуального закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Звільнення із зазначених підстав
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою на іншу
роботу.

Пленум Верховного Суду України в п. 21
своєї постанови від 6 листопада 1992 року
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" (з наступними змінами) роз'яснив
судам, що, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Порядок вивільнення працівників у
зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці та порядок
врахування переважного права
працівника на залишення на роботі
встановлено ст. ст. 42, 49- 2 КЗпП України.

Із справи вбачається, що позивач
перебував у трудових відносинах з
відповідачем ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська»
м. Макіївки, працюючи на фабриці з 13.09.1999
року по 02.04.2014 року електрослюсарем
(слюсарем) черговим і по ремонту
обладнання з присвоюванням 3,4,5 і 6
розрядів, що підтверджено копією
трудової книжки позивача.

Наказом по підприємству № 222 від 12.12.2013
року у зв'язку з відсутністю сировини
на 2014 рік і запланованим
перепрофілюванням направлення
діяльності підприємства ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» м. Макіївки, а також з
метою оптимізації витрат, прийняттям
необхідності заходів по скороченню
затрат на оплату праці і приведення
штату робітників підприємства у
відповідності до об'ємів виробництва,
було прийнято рішення скоротити з
12.12.2013 року штат працівників
підприємства на 397 одиниць, здійснити
звільнення в період з моменту збігу
двохмісячного строку після
попередження працівників про
звільненні і до 30 липня 2014 року,
затвердити штатний розклад в новій
редакції з урахуванням виключених із
штату одиниць.

Згідно копії штатного розкладу, що є
додатком до наказу № 222 від 12.12.2013, по
ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» був
затверджений штат у кількості 17
штатних одиниць, серед яких
електрослюсарів не передбачено. Згідно
з довідкою від 30.05.2014р. штатний розклад,
прийнятий 12.12.2013р. не змінився.

Згідно копії наказу № 230 від 24.12.2013 року
«Про попередження працівників
підприємства про наступне звільнення у
зв'язку із скороченням штату», були
затверджені списки працівників ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» м. Макіївки , які
підлягають звільненню у зв'язку із
скороченням штату, а також відомість
про попередження цих працівників
особисто про наступне звільнення.

Згідно з відомістю попередження
працівників підприємства про наступне
звільнення по ділянці «Рем. Група»
працівники за списком, у тому числі
позивач, 24.12.2013р. особисто під підпис
попереджені про наступне звільнення у
зв'язку із скороченням штату,
затвердженим наказом № 222 від 12.12.2013р., а
також працівники повідомлені, що
вільних робочих місць, які можна було б
запропонувати на підприємстві немає.

Суд перевіряв доводи позивача про те,
що коли він розписувався у відомості, у
ній не було вказано, що це попередження
про звільнення у зв'язку із скороченням
штату і що він попереджений про
відсутність вакантних посад на
підприємстві. При цьому суд оглянув
оригінал наказу та додаток до нього -
відомість про попередження
працівників про наступне звільнення,
копії яких є у справі, та прийшов до
висновку, що оригінал відомості
містить текст про попередження про
майбутнє звільнення за скороченням
штату та про відсутність вільних
робочих місць, будь - які підроблення чи
дописки у відомості відсутні та у
відомості є особистий підпис позивача
від 24.12.2013р.

Згідно довідки ТОВ ЦЗФ «Пролетарська»
м. Макіївки станом на 24.12.2013 року на
підприємстві відсутні вільні вакансії
( професії) , заявки по формі № 3-ПН
«Інформація про необхідність робочих
вакансій» в Макіївський міський Центр
зайнятості не подавались.

Згідно з листом генерального
директора ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» на
момент попередження позивача про
скорочення штату 24.12.2013 року та на
момент його звільнення 02.04.2014 року
вакантних місць на ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» не було, а тому вакантна
робота йому не пропонувалась.

Суд також перевіряв доводи позивача
про те, що після скорочення штату і його
звільнення з фабрики керівництво
продовжує приймати на роботу нових
працівників та, оглянувши Книгу
реєстрації наказів по ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська», встановив, що в період
з 05.03. 2014 року по 29.03.2014 року були
прийняті на роботу інші працівники,
проте, наказами № 55/к, № 56/к і 57/к від
02.04.2014 року вони особи були звільнені з
підприємства.

Також із справи вбачається, що 25.02.2014
року генеральним директором ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» було внесено до
профспілкової організації фабрики
подання про попереднє узгодження
звільнення працівників, членів
профспілкової організації, у зв'язку із
скороченням штату, це подання було
подано стосовно 372 осіб, у тому числі
позивача.

Із виписки з протоколу № 4 від 03.03.2014
року засідання профкому первинної
профспілкової організації «ЦЗФ
«Пролетарська» вбачається, що за
присутністю 8 із 9 обраних членів
профкому було прийнято рішення про
надання попередньої згоди на
звільнення 254 працівників
підприємства у зв'язку із скороченням
штату за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України, в тому
числі надана згода щодо звільнення
позивача.

Отже, суд встановив, що дійсно на
підприємстві відповідача відбулось
скорочення штату, позивач був
попереджений за 2 місяці про наступне
звільнення за скороченням штату, інша
роботі йому не пропонувалась, через
відсутність вільних місць, згода
профкому на його звільнення отримана.

Таким чином, встановивши, що при
звільненні позивача не були порушені
вимоги трудового законодавства, суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Зокрема, посилання апелянта на те, що
він, як і інші працівники, підписали
відомості, у яких не було зазначено про
те, що вини повідомляються про наступне
їх звільнення за скороченням штату та
про відсутність вакантних місць, не
підтверджені належними доказами та
спростовуються матеріалами справи,
зокрема, копією відомості про
попередження працівників у якій
зазначено, за що саме розписались
працівники та оглянутим судом
оригіналом цієї відомості. Також не є
підставою для скасування рішення
доводи скарги щодо відсутності
індивідуалізації попередження. Згідно
з ч.1 ст. 40-2 КЗпП України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше, ніж за два
місяці. У даному випадку письмове
розпорядження власника про наступне
звільнення оголошено позивачеві під
особистий підпис.

Доводи скарги про переважне право
позивача на залишення на роботі також
не свідчать про його незаконне
звільнення, зокрема, із штатного
розпису вбачається, що після
скорочення посад електрослюсарів
немає.

Рішення суду відповідає встановленим у
справі фактичним обставинам, ухвалене
з дотриманням норм матеріального і
процесуального закону і підстав для
його скасування, як про це просить
апелянт, немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки від 2 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: