Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2907/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 28 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів та коштів на
утримання дружини

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів та коштів на утримання
дружини.

В позові зазначала, що 29 жовтня 2011 року
між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб.
Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Приблизно з грудня 2013 року
шлюбні відносини фактично між ними
припинилися. ОСОБА_3 проживає окремо
від неї та дитини. Донька проживає
разом з нею. Відповідач не надає
матеріальної допомоги на утримання
дитини та на її утримання.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її
користь аліменти на утримання
малолітньої доньки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від
усіх видів доходу, але не менш 30%
прожиткового мінімум на дитину
відповідного віку, щомісяця, починаючи
з дня пред'явлення позову та досягнення
донькою повноліття, а також стягнути з
на її користь аліменти на її утримання
у розмірі ? частини з усіх видів
заробітку, щомісяця, починаючи з дня
пред'явлення позову та досягнення
донькою трирічного віку.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 28 березня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання малолітньої
дитини - ОСОБА_5 у розмірі ? частини з
усіх видів доходу, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 26.02.2014 року і до повноліття
дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
кошти на її утримання у розмірі ?
частини з усіх видів доходу, щомісячно,
починаючи з 26.02.2014 року і до досягнення
дитиною трирічного віку, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати в
частині стягнення з нього на користь
ОСОБА_4 коштів на її утримання у розмірі
? частини з усіх видів доходу,
щомісячно, починаючи з 26.02.2014 року і до
досягнення дитиною трирічного віку,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3,
який підтримав доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

29 жовтня 2011 року сторони уклали шлюб.

Донька сторін ОСОБА_5 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживає з матір'ю,
яка не працює по догляду з дитиною до
досягнення нею трьохрічного віку.

Відповідач не надає коштів на
утримання дитини та позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно з законом,
вирішивши питання наявності обставин,
якими обґрунтовувалися вимоги,
врахувавши відсутність заперечень
відповідача проти позову у повному
його обсязі, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Рішення суду відповідає ч. 1 ст. 12 ЦК
України за кою особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач визнав позовні вимоги у
повному обсязі, що відповідає вимогам
ст. 31 ЦПК України.

На підтвердження факту визнання
позовних вимог у повному обсязі
відповідач подав до суду першої
інстанції власноручну заяву про
визнання позову як в частині стягнення
аліментів по 1/4 усіх видів доходів на
утримання малолітньої дитини до її
повноліття так на утримання дружини до
досягнення дитиною трьохрічного віку
(а.с.17).

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України
передбачено, що у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання позову відповідачем
не суперечило закону і не порушувало
права, свободи чи інтереси інших осіб
та у зв'язку з наявністю законних
підстав суд першої інстанції ухвалив
рішення про задоволення позову.

Суд правильно визначив, що
правовідносини, що виникли,
регулюються ст. ст. 180, 182, 183 СК України,
відповідно до яких батьки зобов'язані
утримувати своїх неповнолітніх дітей;
за рішенням суду кошти на утримання
дітей присуджуються у частці від
доходу їх матері, батька; при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення; мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим ніж 30
% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Суд правильно керувався ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК
України, за якими дружина, з якою
проживає дитина, має право на утримання
від чоловіка - батька дитини до
досягнення дитиною трьох років. Право
на утримання вагітна дружина, а також
дружина, з якою проживає дитина, має
незалежно від того, чи вона працює, та
незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може
надавати матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги, що у суді
першої інстанції відповідач апелянт по
справі визнав позов лише в частині
вимоги про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини
спростовуються матеріалами справи, в
яких міститься власноручно складена
заява відповідача про визнання
позовних вимог як в частині стягнення
аліментів на утримання дитини так і в
частині стягнення аліментів в розмірі
1/4 частини усіх видів його доходів на
утримання дружини до досягнення
дитиною трьохрічного віку (а.с.17).

Обставина власноручного складення
цієї заяви та подання її до суду першої
інстанції визнана відповідачем під час
апеляційного розгляду справи, що
спростовує вказані доводи апеляційної
скарги.

Відповідач пояснив, що принципово не
бажає сплачувати кошти на утримання
дружини, з якою не проживає, незважаючи
на те, що таке утримання передбачено
законом.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість надавати дружині
матеріальне утримання у зв'язку з тим,
що апелянт не працює були спростовані
при апеляційному розгляді справи,
оскільки останній пояснив, що працює,
але має невеликий заробіток.

Всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК
України, які зобов'язують відповідача
на засадах змагальності доводити свої
заперечення переконливими, належними
та припустимими доказами, таких
доказів не надав.

Доводи про незадовільний матеріальний
стан апелянт наводить бездоказово, як
припущення, яке вимагає взяти до уваги,
що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України, яка
визначає, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 28 березня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення .

Головуючий:

Судді: