СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/5477 /2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Пасинок В.С.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
30.07.2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Дубик Ю.Г.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
Публічного акціонерного
на рішення Голосіївського районного
суду м.Києва від 4.03.2014 р.
матеріальної шкоди, завданої під час
виконання трудових обов»язків
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
Рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 4.03.2014 р. відмовлено в
задоволенні позову ПАТ АТП 13058 до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої під час виконання
трудових обов»язків.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення позивач просить це рішення
скасувати та постановити нове, яким
позов задовольнити, посилаючись на
його незаконність, зокрема, що суд
неповно з"ясував обставини справи, не
дав належної оцінки доказам, порушив
норми матеріального і процесуального
права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, згідно наказу №152
від 12.08.2013 р. ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу до відповідача ПАТ АТП 13058
водієм з 12.08.2013 р. з окладом згідно
штатного розкладу (а.с.42).

12.08.2013 р. між ПАТ АТП 13058 та ОСОБА_1 був
укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, згідно п.1 якого
зазначено, що робітник, тобто, ОСОБА_1,
приймається на посаду водія -
експедитора, виконує роботу
безпосередньо пов»язану з
перевезенням вантажів, приймає на себе
повну матеріальну відповідальність за
незабезпечення схоронності ввірених
йому коштів, вантажів та інших
матеріальних цінностей.

Також вказаним пунктом встановлено
обов»язки робітника, з яким укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, у випадку коли між
працівником і підприємством
відповідно до ст.135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Згідно ст.135-1 КЗпП України встановлено,
що перелік посад та робіт, а також, що
типовий договір про повну матеріальну
індивідуальну відповідальність
затверджуються в порядку, який
визначається Кабінетом міністрів
України.

Згідно п.8 постанови пленуму ВС України
«Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками від 29.12.1992 р. № 14, при
розгляді справи про матеріальну
відповідальність на підставі
письмового договору, укладеного
працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на
себе повної матеріальної
відповідальності за забезпечення
цілості майна та інших цінностей
переданих йому для зберігання або
інших цілей ( п.1 ст.134 КЗпП), суд
зобов'язаний перевірити, чи належить
відповідач до категорії працівників, з
якими згідно ст.135 -1 може бути укладено
такий договір та чи був він укладений.

За даними Класифікатора професій ДК
003:2010 посада водія- експедитора
відсутня, а є дві окремі посади :
водій автотранспортного засобу (код КП
8322) та експедитор ( код КП 3422).

Згідно Переліку посад і робіт, які
заміщуються або виконуються
працівниками, з якими підприємство
може укладати договори про повну
матеріальну відповідальність,
затвердженого постановою
Держкомпраці СРСР і Секретаріатом
ВЦРПС від 28.12.1977 р., і який є чинним
відповідно до постанови ВР України
від 12.09.1991 р. № 1545 «Про порядок
тимчасової дії на території України
окремих актів законодавства Союзу
РСР», посада «водій» не належить до
категорії тих, з працівниками яких
підприємство повинно укладати
письмовий договір про повну
матеріальну відповідальність. До
такого переліку входить посада
«експедитор».

За таких обставин суд правильно
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог, оскільки, відповідач був
прийнятий на посаду водія, наказу про
суміщення позивачем професій водія та
експедитора ПАТ АТП 13058 видано не
було, а посада водій- експедитор, яка
зазначена у договорі про повну
матеріальну відповідальність
відповідача, у штатному розписі
позивача відсутня.

Тому, суд правильно вважав, що
відповідач може відповідати за шкоду,
завдану підприємству на загальних
підставах, відповідно до ст.ст.130, 138
КЗпП України, що для покладення на
працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
статтею 130 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
роботодавець вправі притягнути
працівника до матеріальної
відповідальності, коли є юридичні
умови, вичерпний перелік яки містить
ст.130 КЗпП України, а саме : порушення
працівником трудових обов'язків;
наявність прямої дійсної шкоди,
причино-наслідковий зв»язок між
порушенням і шкодою; вина працівника.
Якщо бракує хоча б однієї з переліченої
умови, то це унеможливлює притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності.

Так, як було викладено вище,
відповідача було прийнято на посаду
водія, виконання обов»язків
експедитора на нього у встановленому
законом порядку покладено не було,
відсутній відповідний наказ,
відсутній його підпис про
ознайомлення із посадовою
інструкцією експедитора (а.с. 43-44);
ОСОБА_1 не є стороною договорів
постачання чи особою, яка несе повну
матеріальну відповідальність, не
отримував на зберігання товарів під
звіт за разовою довіреністю або за
іншими разовими документами, і тому,
не може відповідати за збитки перед
третіми особами. Тому, порушення
відповідачем його трудових
обов»язків не є доведеним.

Також суд правильно вважав, що не
підлягають задоволенню решта позовних
вимог щодо пошкодження автомобіля та
причепу, коштів, сплачених позивачем
за проведення оцінки вказаних
транспортних засобів, відшкодування
шкоди завданої внаслідок перевитрати
палива, оскільки, вони не ґрунтуються
на належних доказах про розмір прямої
дійсної шкоди, не доведено винне
порушення працівником обов»язків за
трудовим договором і наявність
причинного зв»язку між його
протиправною поведінкою і шкодою, яка
наступила, та його вина. Тому, доводи
позивача не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини
справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства АТП 13058 -
відхилити, а рішення Голосіївського
районного суду м.Києва від 4.03.2014 р. -
залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :