Справа № 361/4387/14-ц
Провадження № 2/361/1834/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді -
Пухної О.М.

при секретарі -
Якименко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в
інтересах якої діє ОСОБА_2, про визнання
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 у
зв'язку із відсутністю в ньому понад
один рік без поважних причин.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалася на те, що вона, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом серії ВВА № 008405, а також
свідоцтва про право власності серії
ВВА № 008404, що видані 19 листопада 2003 року
державним нотаріусом Броварської
районної державної нотаріальної
контори ОСОБА_4 та зареєстровані в
реєстрі за № 2-4977 й № 2-4974, є власником
житлового будинку АДРЕСА_2 номер якого
у 2005 році змінено на НОМЕР_1 загальною
площею 122,6 кв.м., жилою площею 64,7 кв.м., з
надвірними будівлями та спорудами:
сарай-гараж-прибудови - Б, погріб - В,
погріб - Г, сарай - Д, вбиральня - Е,
колодязь - К, огорожа - N. У належному
позивачеві будинку, крім ОСОБА_1, також
зареєстровані ОСОБА_5 - син позивача,
ОСОБА_2 - колишня дружина ОСОБА_5, а також
ОСОБА_3, ОСОБА_6 - онуки власниці
домоволодіння. Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 21 травня 2013 року шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 розірвано. З січня 2013 року
відповідачі за місцем реєстрації
фактично не проживають, самі залишили
спірне житло. Реєстрація перешкоджає
ОСОБА_1 у реалізації її права власності
на вищевказане нерухоме майно, у
зв'язку з чим вона була змушена
звернутися до суду із зазначеним вище
позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник - ОСОБА_7 надали
пояснення аналогічні фабулі позовної
заяви, позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити у повному
обсязі.

У судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти позову
заперечували у повному обсязі.
Додатково пояснили, що позивач та
ОСОБА_5 після розірвання шлюбу
створювали неможливі умови для
проживання у житловому будинку,
змусили покинути спірне нерухоме
майно. Проте відповідачі неодноразово
намагалися потрапити до будинку
АДРЕСА_1, що призводило до виникнення
конфліктних ситуацій між сторонами. До
правоохоронних органів щодо перешкод у
користуванні спірним житлом
відповідачі не зверталися. Крім того,
ОСОБА_2 зазначала, що з 2006 по 2008 роки
було здійснено переобладнання та
перепланування спірного нерухомого
майна за кошти, які вона отримала за
рахунок продажу земельної ділянки у
АДРЕСА_5 площею 0,2227 га., та за кошти,
виручені ОСОБА_8, бабусею відповідача
ОСОБА_2, від реалізації житлового
будинку по АДРЕСА_3 внаслідок чого
вартість будинку значно збільшилася. У
зв'язку з наведеним та враховуючи, що
ОСОБА_2 не має іншого житла для
проживання, просила у задоволенні
позовних вимог відмовити. Також ОСОБА_2
пояснила що, на даний час вона з меншою
дочкою ОСОБА_3 проживають у квартирі
АДРЕСА_4, яку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 придбали
під час шлюбу на ім'я ОСОБА_2, та яку за
спільною згодою вони подарували
молодшій дочці ОСОБА_3 Квартира є
трикімнатною з відповідним ремонтом.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідачів,
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13 та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Судом встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_2 номер якого у 2005 році змінено
на НОМЕР_1 загальною площею 122,6 кв.м.,
жилою площею 64,7 кв.м., з надвірними
будівлями та спорудами:
сарай-гараж-прибудови - Б, погріб - В,
погріб - Г, сарай - Д, вбиральня - Е,
колодязь - К, огорожа - N, належить на
праві власності ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом серії ВВА № 008405, а також
свідоцтва про право власності серії
ВВА № 008404, що видані 19 листопада 2003 року
державним нотаріусом Броварської
районної державної нотаріальної
контори ОСОБА_4 та зареєстровані в
реєстрі за № 2-4977 й № 2-4974 (а.с. 8,10).

15 грудня 2003 року зареєстровано право
приватної власності ОСОБА_1 на
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, номер якого у 2005 році змінено
на НОМЕР_1 про що свідчить копія витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно № 2294797 від 15 грудня 2003
року, виданого начальником
Броварського бюро технічної
інвентаризації ОСОБА_14, реєстраційний
номер - 3172983 (а.с. 9).

З викопіювання з погосподарських книг
за 1996-2011 роки вбачається, що у 2005 році
номер спірного житлового будинку
внаслідок впорядкування адрес
змінився з НОМЕР_2 на НОМЕР_1 (а.с. 15-17).

Судом також з'ясовано, що у будинку
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що є власником
домоволодіння, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, -
син власниці; ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_4, - невістка власниці; та
онуки - ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_5, й ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, що
підтверджується копією довідки № 786,
виданої 30 травня

2014 року Требухівською сільською радою
Броварського району Київської області
(а.с. 12).

Разом з тим, з копій актів обстеження
житлово - побутових умов, складених 25
грудня 2013 року та 29 травня 2014 року
депутатом Требухівської сільської
ради Броварського району Київської
області ОСОБА_15, вбачається, що з

06 червня 1992 року по 05 січня 2013 року у
спірному житловому будинку проживали
ОСОБА_5 й ОСОБА_2 та їх діти - ОСОБА_16,

ОСОБА_3 Подружжя розірвало шлюб та з 05
січня 2013 року відповідачі за місцем
реєстрації не проживають, а мешкають у
власній квартирі у м. Бровари (а.с. 13-14).
У судовому засіданні дані обставини
також підтвердили свідки ОСОБА_13,
ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Як з'ясовано у судовому засіданні і це
підтвердили сторони, що відповідачі з 05
січня 2013 року дійсно проживають у
квартирі АДРЕСА_4 Також було з'ясовано,
що вказана квартира придбана ОСОБА_5 та
відповідачкою ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_2 під
час їх шлюбу.

З копії свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого 16 вересня
2010 року виконуючим обов'язки міського
голови - секретаря Броварської міської
ради Київської області Сапожком І.В.,
вбачається, що трикімнатна квартира
АДРЕСА_4 відповідно до рішення № 482
Броварської міської ради Київської
області від 13 вересня 2010 року передана
у власність ОСОБА_2 (а.с. 61).

Розпорядженням голови Броварської
районної державної адміністрації
Київської області № 674 від 18 вересня 2013
року Іващенка П.П. ОСОБА_2 надано дозвіл
на укладення договору дарування
вказаної вище квартири на користь її
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 60).

Згідно з п.п. 1.1. договору дарування
квартири від 26 вересня 2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Броварського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_19 та
зареєстрованого в реєстрі за № 5225,
ОСОБА_2 передала безкоштовно у
власність (подарувала), а ОСОБА_3, яка
діяла за згодою батька ОСОБА_5, прийняла
безкоштовно у власність (прийняла у
дар) трикімнатну квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_4,
загальною площею 81,2 кв.м., житловою
площею 46,8 кв.м. (а.с. 64).

Також з п.п. 4.4. та 4.5 вбачається, що
ОСОБА_5 надав згоду на дарування
вказаної квартири колишньою дружиною
ОСОБА_2 та прийняття її в дар його
дочкою ОСОБА_3

На підставі вказаного договору 26
вересня 2013 року зареєстровано право
власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4,
про що свідчить копія витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно № 10044522 від 26 вересня 2013
року (а.с. 63).

Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

В. ч. 2 п. 15 постанови № 9 Пленуму
Верховного суду України «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» від 01 листопада
1996 року закріплено положення, згідно
якого при розгляді спорів про право
користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що ст.. 33
Конституції гарантує кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання.

Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенцїі про захист прав
людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,
319, 321 ЦК України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь - яких
порушень його прав хоч би ці порушення
і не були поєднані з позбавленням
володіння.

Способи захисту права власності
передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом права власності особи може
бути, зокрема, житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначене
та придатне для постійного проживання
в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
права власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї інших осіб і розпорядження
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Зважаючи на викладене, суд встановив,
що відповідачі дійсно більше одного
року не проживають у спірному
житловому будинку, що підтверджується
наявними доказами в матеріалах справи
й допитаними у судовому засіданні
свідками. Оскільки ОСОБА_2, не є членом
сім'ї позивача ОСОБА_1 та не набула
самостійного права на житло з підстав,
передбачених законом, будь - яких
договорів щодо користування цим житлом
з позивачем не укладала, не надала
доказів поважності причин відсутності
у спірному будинку, позовні вимоги в
частині визнання її такою що втратила
право користування житлом у будинку
позивача підлягають задоволенню.

Також з огляду на те, що житлові права
неповнолітньої ОСОБА_3 не порушуються,
оскільки у її власності перебуває інше
житлове приміщення, де на даний час
вона й проживає із матір'ю ОСОБА_2,а
також ту обставину, що вона вибрала
місце проживання із одим з батьків: а
саме матір'ю, та положення ч. 3 ст. 160 СК
України, не є членом сім'ї позивача, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
жилим приміщення у будинку АДРЕСА_2
також підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 224-233 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в будинку АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги через
Броварський міськрайонний суд
Київської області до Апеляційного
суду Київської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.М. Пухна