Дата документу 13.08.2014
ЄУ № 420/396/14-ц
Провадження №2/420/199/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року Новопсковський
районний суд Луганської області

у складі головуючого судді
В.В. Проньки

при секретарі
Рожковій Л.В.

за участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Новопсков цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Новорозсошанської сільської ради про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та встановлення меж
земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Новопсковського
районного суду з позовом, у якому
просить зобов»язати відповідача
ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, знсти
паркан по всій його довжині, що
знаходиться на його земельній ділянці;
зобов»язати відповідача
Новорозсошанську сільську раду
Новопсковського району Луганської
області встановити межові знаки між
суміжними земельними ділянками за
адерсами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з
урахуванням п.3.25 ДБН-360-92 та у
відповідності до схематичного плану
земельної ділягки технінчної
документації на домоволодіння ОСОБА_5

В судовому засіданні представники
позивача підтримали обставини,
викладені в позовній заяві, просять
позов задовольнити. В обґрунтування
позовних вимог зазначили, що позивач на
праві приатної власності має
домоволодіння, розташоване за адресою :
АДРЕСА_1. Відповідно до рішення
виконавчого комітету
Новорозсошанської сільської ради від
12.08.1997 року позивачу передано
безоплатно в приватну власність
земельну ділянку загальною площею 0,81
га для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд та для ведення особистого
селянського господарства.
Домоволодіння позивача межує з
земельною ділянкою відповідача
ОСОБА_6, що мешкає за адресою АДРЕСА_2. На
межі суміжних земельних ділянок,
відповідачем на відстані близько
метра від господарської споруди
позивача по всій довжині суміжних
земельних ділянок за виключенням сараю
був встановлений дерев»яний пракан.
Дерев»яний паркан був межею та
розмежовував суміжні земельні ділянки
позивача та відповідача довгі роки.
Згодом паркан зносився, в результаті
ремонтних робіт відповідач змістив
паркан вглиб на земельну ділянку
позивача, зрівнявши його з
господарською спорудою позивача.
Внаслідок перенесення відповідачем
паркану позивач позбавлений
можливості обслуговувати господарську
споруду , проводити ремонт, в
результаті несприятливих погодних
умов не може запобігти потраплянню
талої дощової води в середину
господарської споруди. Тривалий час
між позивачем та відповідачем
виникають сварки. Добровільно
відповідач відмовляється перенести
паркан там де він був раніше. Позивач
звертався в усній формі до відповідача
Новорозсошанської сільської ради про
встановлення порушень його права
користування земельною ділянкою та
усунення таких порушень. 29 жовтня 2013
року узгоджувальною комісією із
земельних питань та суперечок
Новорозсошанської сільської ради
проведено заміри земельних ділянок
позивача та відповідача, встановлені
межові знаки та запропоновано спірну
межову ділянку не переносити і
залишити там, де вона знаходиться.
Позивач не згоден з висновком
узгоджувальної комісії із земельних
питнаь і суперечок , вважає , що його
право порушено, оскільки раніше межа
проходила далі від стіни його сараю , і
ця обставина підтверджується планом
житлового будинку і земельної ділянки,
зазначеного в технічному паспорті на
будинок.

Представник відповідача ОСОБА_8-
ОСОБА_4 заперечувала проти вимог
позивача, просить відмовити в
задоволенні позову. В обґрунтування
заперечення представник відповідача
зазначила, що земельні ділянки, на яких
знаходяться домоволодіння позивача та
відповідача не приватизовані і не
належать їм на праві власності. Тому
вести мову про усунення перешкод в
користуванні позивачем його земельною
ділянкою є недоцільним. Документ, який
підтверджує право вланості або право
користування позивачем земельною
ділянкою саме в тих межах та розмірі, в
яких зазначає позивач, у нього
відсутній. Технічний паспорт на
будинок не є правовстановлюючим
документом, який підтверджує право на
земельну ділянку. Дерев»яний паркан,
про який веде мову позивач був
встановлений ще за життя чоловіка
відповідача, його ніхто не переносив,
він стояв там десятиріччами. Позивач
взагалі не надав жодного доказу , який
підтверджував би порушення його права
на спірну земельну ділянку.

Представник відповідача
Новорозсошанської сільської ради
заперечувала проти вимог позивача. В
обгрунтвання заперечень зазначила, що
між позивачем та відповідачем
тривалий час виникають суперечки з
приводу межі земельної ділянки. 29
жовтня 2013 року узгоджувальною комісією
із земельних питань та суперечок
Новорозсошанської сільської ради
проведено замірим земельних ділянок
позивача та відповідача, встановлені
межові знаки та запропоновано спірну
межову ділянку не переносити і
залишити там, де вона знаходиться. Дані
відомості відображені у протоколі
комісії. Позивач з письмовою заявою
щодо встановлення меж земельних
ділянок не звертався до селищної ради.
Дане питання на сесії селищної ради не
обговорювалося, жодних рішень
Новорозсошанська сільська рада з
приводу межі спірної земельної ділянки
не приймала.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що він працює
землевпорядником Новорозсошанської
сільської ради. 29.10.2013 року, з
працівників сільської ради було
сформовано узгоджувальну комісію із
земельних питань і суперечок. Дана
комісія виїжджала на розгляд заяви про
межовий спір між жителями АДРЕСА_2.
Комісією було проведено заміри
земельних ділянок землекористувачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_10, межові знаки не були
встановлені, так як вони вже були там
раніше. Після замірів земельних
ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_10 межові знаки
залишилися на місці, площі земельних
ділянок відповідали даним
земельно-кадастрової документації.
Межі не відповідають
державно-будівельним нормам, відстань
між господарськими спорудами і
будинком ОСОБА_6 близько 2 м., технічних
можливостей навести межові знаки у
відповідності до даних норм не має,
оскільки вони обмежать одну земельну
ділянку і збільшать іншу земельну
ділянку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснила, що в 2004 році вона
виїзжала на місцевість за адресою
АДРЕСА_2, та обміряла земельну ділянку,
а саме територію будинку позивача.
Заміри вона робила так, як показував
господар будинку, а саме по стінам, тому
що там стояли забори, з однієї сторони
була проїжджа частина. Межа, яка не
влаштовувала позивача була за
господарськими спорудами цієї ділянки.
Чи стояли межові знаки вона не пам'ятає.
Технічну документацію складала вона.
Правовстановлюючий документ в якому
зазначені розміри земельної ділянки
позивача він не надавв. Обміряла тільки
зі слів, як показував позивач так і
поміряла та намалювала.

Свідок ОСОБА_12 в судовом засіданні
пояснив, що на межі між земельними
ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 завжди
стояв колодязь. ОСОБА_6 ставили
дерев'яний паркан між своїм будинком та
господарською спорудою ОСОБА_5, з
роками паркан почав руйнуватися і вони
його ремонтували.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснив, що приблизно 10 років між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 йде спір про межу.
Раніше на межі між подвір'ями був
завжди колодязь. З цього колодязя брали
воду три двори, а наглядав за ним
ОСОБА_6. Згодом у всіх з'явилися
скважини і цей колодязь став
непотрібен. Потім пішли постройки і
зараз колодязь стоїть на території
домоволодіння ОСОБА_5 Паркан стояв далі
від межі, його ставили більше 5 років
назад. Від хати паркан був завжди. У
ОСОБА_6 старий сарай стояв буквою «Г»,
згодом його перебудували. По тій межі
яку пропонують зробити ОСОБА_5,
виходить, що сарай ОСОБА_6 буде стояти
на території ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_14 в судовому
засіданні пояснила, що вона в складі
узгоджувальної комісії із земельних
питань і суперечок в жовтні 2013 року
проводила заміри земельної ділянки по
усній скарзі ОСОБА_5, спір стосувався
межі огороду. Вони провели заміри трьох
земельних ділянок, а саме: ОСОБА_6,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Виявилося, що ОСОБА_5
використовував зайву землю, фактично
його земельна ділянка є більшою від
тієї, яка вказана в
земельно-кадастровій книзі. Площа
земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_6
співпадала з тією, яка вказана в
земельно-кадастровій книзі. Після
замірів було складено протокол
узгоджувальної комісії із земельних
питань та суперечок, від підпису ОСОБА_5
відмовився. Заміри земельної ділянки
ОСОБА_5 проводилися перед будинком, за
будинком і по території подвір'я.
Паркан стоїть по межі сараю, відстань
між господарською спорудою ОСОБА_5 та
будинком ОСОБА_6 від 1 до 1,5 м. Підстав
для збільшення земельної ділянки
ОСОБА_5. шляхом накладеня її на земельну
ділянку ОСОБА_6 немає. Якщо навести межу
не по стіні господарської споруди
ОСОБА_5, а передвинути її до ОСОБА_6, то
площа земельної ділянки ОСОБА_6 буде
меншою. Кожні 5 років заводиться нова
земельно-кадастрова книга, і її дані
переносяться з року в рік, площа
земельної ділянки ОСОБА_6 не
змінювалася.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, свідків,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
прийшов до наступного .

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно
до рішення виконкому
Новорозсошанської сільської ради від
12 серпня 1997 року позивачу ОСОБА_5
передана безоплатно у приватну
власність земельна ділянка загальною
площею 0,81 га для обслуговування
житлового будинку, господарський
будівель і споруд та для ведення
особистого селянського господарства,
розташована за адресою АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_6 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом належить житловий будинок
АДРЕСА_2, з надвірними будівлями і
спорудами, що знаходиться на земельній
ділянці, площа якої і кадастровий номер
будуть встановлені після отримання
Державного акту на землю.

Судом встановлено, що обидві
земельні ділянки знаходяться на
території Новорозсошанської сільської
ради і на протязі багатьох років між
сторонами, які є сусідами між собою
виникають спори з приводу межі між
земельними ділянками.

Судом встановлено, що позивач
неодноразово звертався до виконкому
селищної ради з приводу порушень його
права користування земельною ділянкою
з боку відповідача та усунення таких
порушень. Зазначені звернення до
селищної ради були в усному вигляді.
Жодного рішення про вирішення спору
щодо меж земельної ділянки
Новорозсошанська сільська рада не
приймала.

29 жовтня 2013 року узгоджувальною
комісією із земельних питань і
суперечок було проведено заміри
спірних земельних ділянок, встановлено
межові знаки , запропоновано спірну
межову ділянку не переносити і
залишити там, де вона знаходиться. Свої
дії дана комісія оформила протоколом,
та в даному протоколі зазначила, про
сіпр між землекористувачами ОСОБА_5 та
ОСОБА_10, тоді як останній помер ще 20.08.2010
року і спадкоємцем після його смерті,
тобто єдиним землекористувачем є
ОСОБА_6, відповідач по справі, яка в
протоколі взагалі не зазначена. Крім
того, під час розгляду справи
представники позивачів
наголошовували, що позивач звертався
до Новорозсошанської сільської ради з
вимогою щодо проведення замірів всієї
належної йому земельної ділянки, тоді ,
як в протоколі узгоджувальної комісії
мова йде лише про земельну ділянку біля
двору.

Посилання представників
відповідача ОСОБА_5 на протокол від 29
жовтня 2013 року узгоджувальної
комісіїєю із земельних питань і
суперечок, як на вирішення спору
органом місцевого самоврядування є
безпідставним, виходячи з наступного.

Статтею 158 ЗК України встановлено,
що виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають
у власності громадян і юридичних осіб,
а також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян,
та додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влдади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

В пункті 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику
застосування земельного законодавства
при розгляді цивільних справ" № 7 від
16.04.2004 року із змінами, зазначено, що
виходячи з положень статей 8,124
Конституції України, , статей
26,30,87-90,97,100,102,118, 123,128,143-146, 149,151,153-158,161,210,212
ЗК УКраїни , глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.15
ЦПК України , ст.12 ГПК України судам
підсудні справи за заявами, зокрема:
про вирішення земельного спору, що
відповідно до визначеної ЗК України
компетенції розглядався органом
місцевого самоврядування чи органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, з рішенням якого одна зі
сторін у земельному спорі не
погоджується.

Як роз'яснено у п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про
практику застосування земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" № 7 від 16.04.2004 року із змінами,
згідно зі ст.158 ЗК УКраїни суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Виходячи з аналізу зазначеної
норми права вбачається, що суд
розглядає спір щодо меж земельних
ділянок тільки у разі не згоди
громадян, у користуванні яких
перебувають земельні ділянки, з
рішенням органу місцевого
самоврядування з питань земельних
ресурсів, до компетенції якого
відноситься вирішення цього питання

Як вбачається із матеріалів справи,
між сторонами виник спір з приводу
встановлення меж їх земельних ділянок,
які знаходяться за адресами: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, вирішення якого належить до
компетенції органів місцевого
самоврядування, тобто відповідача -
Новорозсошанської сільської ради
Новопсковського району і лише у разі
незгоди ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 з рішенням
органу місцевого самоврядування з
питань земельних ресурсів спір
вирішується судом.

В Конституції України
передбачено форми та засоби реалізації
права територіальних громад на місцеве
самоврядування і вказано, що органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Законом України « Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі -
Законом) передбачено, що сільські,
селищні, міські ради є органами
місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади.

Пунктом 34 ст. 36 Закону
передбачено, що питання регулювання
земельних відносин вирішується
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради.

Згідно ст.59 Закону передбачено,
що Рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у
формі рішень.

Під час розгляду справи сторонами
не надано жодного доказу того, що
органом місцевого самоврядування у
передбаченому ст.26 Закону порядку
вирішувалося питання про встановлення
меж земельних ділянок сторін.

Згідно ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя , суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений Законами. В даному
випадку обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права, а саме:
зобов'язати Новорозсошанську сільську
раду Новопсковського району
встановити межові знаки між суміжними
земельними ділянками сторін не
відповідає вимогам закону.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що площа земельної
ділянки позивача ОСОБА_5 відповідає
даним земельно - кадастрової
документації, та площі, зазначеній в
рішенні виконавчого комітету
Новорозсошанської сільської ради від
12.08.1997 року про надання в приватну
власність земельної ділянки.
Представник позивача ОСОБА_1 постійно
посилаючись судовому засіданні на те,
що межа раніше між спірними земельними
ділянками була в іншому місці, не
надала до суду жодного доказу про те, де
саме проходила межа. Тобто доказів, які
б свідчили про порушення права
позивача щодо користування земельною
ділянкою позивачем до суду не надано та
не встановлено під час розгляду
справи.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Новорозсошанської сільської ради про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та встановлення меж
земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60,82,88, 209, 212-218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, Новорозсошанської сільської
ради про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
встановлення меж земельної ділянки
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Луганської області.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано апеляційному суду Луганської
області через Новопсковський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено в
нарадчій кімнаті 13 серпня 2014 року.

Суддя :