У Х В А Л А

19 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П.,Іваненко Ю.Г., Євтушенко
О.І.,Ситнік О.М.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ
спільного сумісного майна подружжя та
визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що з 27
листопада 1999 року він перебуває зі
ОСОБА_6 у шлюбі, від якого мають сина -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час
шлюбу вони придбали квартиру
АДРЕСА_1, проте частину грошових коштів
на її придбання він отримав від продажу
квартири, яка була його особистою
власністю. Посилаючись на те, що вони
постійно мешкають у цій квартирі, проте
відповідачка не надає йому згоди на
реєстрацію у ній, а також не визнає та
заперечує його право власності на Ѕ
частини квартири, просив визнати за ним
право власності на Ѕ частини
зазначеної квартири.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 26 вересня

2013 року позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_7 право власності на Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 18 листопада

2013 року рішення Київського районного
суду м. Донецька від 26 вересня

2013 року скасовано. Визнано за ОСОБА_7
право власності на ј частини
квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6
право власності на ѕ частини
зазначеної квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 лютого 2014 року
касаційну скаргу

ОСОБА_7 задоволено. Рішення
апеляційного суду Донецької області
від 18 листопада 2013 року скасовано,
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 26 вересня 2013 року залишено
в силі.

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 05 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, ч. 4 ст. 65, ст. 70 СК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанцій та залишаючи у силі рішення
суду першої інстанції про задоволення
позову, суд касаційної інстанції в
ухвалі від 05 лютого 2014 року, яку просить
переглянути заявник, керувався тим, що
спірна квартира була придбана під час
шлюбу сторін та відповідно до ч. 1 ст. 60,
ч. 1 ст. 70 СК України підлягає поділу між
ними у рівних частинах. Позивач не
довів, що на оплату частини вартості
квартири він витратив власні кошти,
отримані від відчуження іншої
квартири, а кредитні зобов'язання
відповідачки виконувались подружжям
спільно, оскільки вони як на момент
отримання кредиту, так і протягом його
виплати перебували у шлюбі.

У рішенні від 25 грудня 2013 року Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
керувався тим, що більшу частину коштів
за придбання спірної квартири
відповідачка оплатила до реєстрації
шлюбу з позивачем, тому частка позивача
складає 1/40 частки спірної квартири.

Згідно із п. 6 Постанови під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, а доводи заявника
стосуються переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 лютого 2014 року
слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_6 про поділ спільного
сумісного майна подружжя та визнання
права власності, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд Верховним судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 лютого 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік