Справа №489/2017/14-ц 02.09.2014 02.09.2014 02.09.2014
Провадження №22-ц/784/2514/14
Провадження № 22ц/784/2514/14
Головуючий у 1-ї інстанції Спінчевська
Доповідач в апеляційній
інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Шолох З.Л., Серебрякової
Т.В.,

при секретарі: Кудрі В.М.,

за участю: представника
позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 24 червня 2014 року

за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_3

про стягнення безпідставно отриманих
коштів та зобов'язання повернути майно
або відшкодувати його вартість,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3, які
збільшила, і просила про стягнення 7 500
грн. 00 коп., сплачених в якості
передоплати за оренду нежитлового
приміщення, а також просила про
зобов'язання відповідача повернути їй
у натурі будівельні матеріали,
інструменти та інші приладдя,
загальною вартістю 3 935грн. 62 коп. або
відшкодувати їх вартість у випадку
втрати майна.

Позивачка зазначала, що 11
листопада 2013 року між нею та
відповідачем було укладено усний
договір оренди нежитлових приміщень,
розташованих по АДРЕСА_1, за яким вона в
якості авансу передала 7 500 грн. 00коп. в
рахунок наступної орендної плати,
після чого отримала ключі від
приміщення.

В-наступному для переобладнання
приміщення, яке вона мала намір
орендувати, позивачка придбала
будівельні матеріали, інструменти та
приладдя на загальну суму 3 935грн. 62коп.,
які завезла до приміщення, де їх
залишила для проведення ремонтних
робіт.

Але їй стало відомо, що відповідач не є
власником приміщення, у зв'язку з чим
вона відмовилася від укладення
договору оренди, та наполягала на
поверненні їй суми авансу, а також
будівельних матеріалів, інструментів
та приладдя, які відповідач став
неправомірно утримувати в приміщенні,
замінив замки на вхідних дверях.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково,
ухвалено про стягнення з ОСОБА_3 7500 грн.
00коп. безпідставно отриманих коштів, 2
466 грн. 62 коп. вартості майна, 600 грн.00коп.
витрат на правову допомогу і 243 грн. 60
коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3 ставить питання про скасування
рішення та ухвалення нового про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

На думку апелянта, суд першій інстанції
не врахував, що у справі відсутні
докази отримання ним передоплати в
розмірі 7500 грн. 00 коп., а також майна, що
належить позивачці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Постановляючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався
тим, що отримання відповідачем
авансового платежу підтверджено
показаннями свідків, а утримання та
втрата належного позивачці майна
матеріалами перевірок правоохоронних
органів, що є належними та допустимими
доказами при вирішенні спору по суті.

Проте, з такими висновками суду
погодитися неможна, оскільки вони не
відповідають нормам матеріального
права і обставинам справи.

Так, з матеріалів справи
убачається, що письмовий договір щодо
передачі авансу або завдатку за
договором оренди між сторонами не
вчинявся.

За змістом положень статей 546-547, 570
ЦК України якщо сума, сплачена в
рахунок наступних платежів за
договором не є завдатком, вона
вважається авансом. Такий правочин
щодо забезпечення зобов'язань
вчиняється у письмовій формі, а
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Таким чином, у справі відсутні
письмові докази щодо передачі
позивачкою коштів в якості авансу або
завдатку в розмірі 7 500 грн. 00 коп.
відповідачу, а доведення цієї
обставини у судових засіданнях за
допомогою показань свідків є
недопустимими у відповідності до ч.2 ст.
59 ЦПК України.

Отже, висновок суду першій
інстанції щодо наявності підстав для
стягнення з відповідача 7 500 грн. 00 коп.
як безпідставно отриманих ним коштів є
помилковим, а посилання на матеріали
перевірок правоохоронних органів
необґрунтованим, так як ці обставини
працівниками правоохоронних органів
встановлені виходячи із особистих
пояснень позивачки ОСОБА_4.

Крім цього, з матеріалів справи
слідує, що придбані позивачкою
будівельні матеріали, інструменти та
приладдя, загальною вартістю 3 935 грн. 62
коп., для проведення ремонтних робіт,
відповідачу ОСОБА_3 особисто не
передавалися, до приміщення, яке б
належало йому на праві власності не
завозилися. Навпаки, за актами,
складеними в її присутності, та
присутності свідків 5 грудня 2013 року і 18
червня 2013 року, матеріали та
інструменти, що знаходилися в
нежитловому приміщенні за адресою:
АДРЕСА_1, позивачкою не визнані як такі,
що належали їй, та вона відмовилися від
того, щоб їх забрати. Відповідно
до змісту статей 1212, 1213 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов'язана повернути
потерпілому його майно (гроші). Особа
зобов'язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала, в тому числі, коли
набувач навмисно затримує річ з того
моменту, коли він дізнався чи міг
дізнатися про безпідставність свого
володіння.

Разом з тим, по справі не
встановлено фактів завезення
позивачкою визначеного нею переліку
майна в нежитлове приміщення, яке вона
мала намір орендувати, його залишення в
ньому, передачу у володіння або іншого
вилучення на користь відповідача.

У судові засідання позивачкою на
доведення цих обставин не надано
належних та допустимих доказів, а
показання свідків за цими обставинами
не надані.

За такого, колегія суддів вважає,
що суд першій інстанції помилково
вважав обставини щодо безпідставного
утримання та втрату відповідачем
майна, що належало позивачки,
доведеними, а тому дав наданим
сторонами доказам неналежну юридичну
оцінку та дійшов безпідставного
висновку щодо доведеності факту
безпідставного набуття відповідачем
чужого майна, його втрату та
обґрунтованості пред'явленого позову.

Оскільки такий висновок суд не
відповідає дійсним обставинам справи
та вимогам закону, то є усі підстави для
скасування судового рішення у
відповідності до п.п.2-4 ст. 309 ЦПК
України з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову.

Підстав для стягнення на користь
позивачки витрат на правовому допомогу
і судових витрат у відповідності до
статей 84, 88 ЦПК України не має. В той же
час, з позивачки на користь відповідача
слід стягнути судові витрати в розмірі
121 грн. 80 коп. за розгляд справи судом
апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 червня 2014 року
скасувати та ухвалите нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення безпідставно отриманих
коштів та зобов'язання повернути майно
або відшкодувати його вартість -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 121
грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча
Судді