Справа № 569/911/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2014 року

Рівненський міський суд

Рівненської області в особі судді -
Діонісьєвої Н.М.

при секретарі -Пальчевській
О.Б.

з участю представника позивача
-Цісар І.В.

представника відповідача
-ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

в с т а н о в и в:

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» звернулися до суду із позовом до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, посилаючись на те, що
28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", який в
свою чергу виступає правонаступником
Акціонерного комерційного банку "ТАС -
Комерцбанк" та Факторинговою компанією
"Вектор Плюс" укладено договір
факторингу, відповідно до якого Банк
відступає Фактору свої права Вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з Боржниками, право на вимогу
якої належить Банку на підставі
Документації.

Позивач зазначав, що відповідно до умов
договору факторингу якого Клієнт (ПАТ
"Сведбанк") відступає Фактору (ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»)
свої права Вимоги заборгованості по
кредитних договорах укладених з
Боржниками, право на вимогу якої
належить Клієнту на підставі
Документації. З моменту відступлення
Клієнтом Фактору прав вимоги
заборгованості боржників, всі
гарантії. Надані боржникам щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
Боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів. Внаслідок укладення вказаних
договорів відбулася заміна кредитора,
а саме ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» набуло статусу нового
кредитора/стягувача за договором від
16.11.2007 року № 1701/1107/71-065 позичальником за
яким є ОСОБА_3 .

Відповідно до умов Кредитного
договору, Банк зобов'язується надати
Боржнику кредит у сумі 81762,33 дол. США, а
відповідач зобов'язується повернути
наданий кредит і сплатити проценти
користування в сумі, строки та на
умовах, що передбачені Кредитним
договором. Позивач зазначав, що Банк
свої зобов'язання за Кредитним
договором виконав у повному обсязі,
надавши Відповідачу кредит у сумі 81762,33
дол. США. Позивач зазначав, що у зв'язку
із систематичним порушенням з боку
відповідача кредитних зобов'язань, за
вищевказаним кредитним договором,
станом на 25.10.2013 року становить 111 281,39
дол. США, що за офіційним курсом НБУ
становить - 889472,23 грн.

Відповідач, неналежно виконує взяті на
себе зобов'язання, порушує істотні
умови Кредитного договору. З метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання за Кредитним договором,
ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3, уклали
іпотечний договір № -065-я-1 від
16.11.2007 року, відповідно до якого
останній передав Банку в іпотеку
наступне майно, а саме: квартиру під
номером АДРЕСА_1 в м. Рівне Рівненської
обл., загальною площею 75,3 м. кв, житловою
площею 48,6 кв м, що належить ОСОБА_3
шляхом проведення прилюдних торгів за
початковою ціною продажу встановленою
на рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, визначеною на підставі
оцінки проведеної суб'єктом оціночної
діяльності незалежним експертом на
стадії оцінки майна, під час проведення
виконавчих дій, а тому з посиланням за
ст. ст. 4, 5, 7, 12, 33, 35, 38, 39 Закону України
"Про іпотеку" просить суд позов
задовольнити та звернути стягнення на
предмет іпотеки :квартиру під номером
АДРЕСА_1 Рівненської обл., загальною
площею 75,3 м. кв, житловою площею 48,6 кв м
на користь ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ -065 від 16.11.2007 року, яка станом на
25.10.2013 року складає 111 281,39 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ становить - 889472,23
грн., що складається із заборгованості
по основній сумі кредиту - 81 471,47 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ
становить на дату розрахунку - 651 201,47
грн., заборгованість за відсотками -
10318,52 дол. США, що за офіційним курсом
НБУ становить на дату розрахунку - 82
475,93 грн., нарахована пеня - 19 491,40 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ
становить на дату розрахунку - 155794,76
грн. та стягнути з відповідача судові
витрати.

В судовому засіданні
представник позивача підтримав вимоги
позову та просив суд позов
задовольнити на підставі письмових
доказів поданих до позовної заяви.

Представник відповідача 24.04.201
року посилаючись на те, що до позовної
заяви в якості додатків на
підтвердження своїх прав та вимог
позивачем було додано здебільшого
нечіткі копії, що не відповідають
вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України й на той
факт, що на підтвердження факту
переходу вимоги позивачем надано лише
нечітку ксерокопію 1, 2, 3,4, 7, 8 та 28
сторінок договору факторингу № 15 від
28.11.2012 року не надано належних додатків
до позовної заяви, подала клопотання
про витребування доказів, а саме:

- кредитну справу за кредитним
договором № -065 від 16.11.2007 року між
АКБ «ТАС - Комерцбанк» та відповідачем,
в тому числі оригінал документу, що
підтверджує надання кредиту, та
надіслані товариством листи
позичальнику та іпотекодавцю з
доказами їх отримання;

- оригінал Договору про відступлення
прав за іпотечними договорами (з
мокрими печатками, зазначенням
прізвища та ім'я посадових осіб і
підписами посадових осіб) між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та Публічним
акціонерним товариством «Сведбанк»;

- оригінал Договору факторингу № 15 від
28.11.2012 року (з мокрими печатками,
зазначенням прізвища та ім'я посадових
осіб і підписами посадових осіб) між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та Публічним
акціонерним товариством «Сведбанк» та
доказами настання Розрахункової Дати;

- оригінал довіреності посадової особи,
яка підписала Договір відступлення
права вимоги від імені ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»;

- завірені належним чином виписки по
усім рахункам, відкритим ПАТ Сведбанк»
в рамках кредитного Договору №
-065 від 16.11.2007 року між АКБ «ТАС -
Комерцбанк» та відповідачем та копії
первинних бухгалтерських документів,
які підтверджують наявність
заборгованості (основний борг, борг за
відсотками та ін..) станом на дату
здійснення відступлення права вимоги
заборгованості до ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс»;

- докази внесення змін і додаткових
відомостей до запису у Державному
реєстрі іпотек та Єдиному державному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна щодо відступлення ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
прав за іпотечним договором - згідно з
п. 1.4. договору про відступлення прав за
іпотечними договорами від 28.11.2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, зареєстрованого в реєстрі за №
6970;

- належним чином посвідчені копія
свідоцтва про реєстрацію фінансової
установи ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» з додатком.

Дане клопотання було задоволено судом,
про що була винесена відповідна ухвала
, проте, виконана не було належним чином
й до суду не були подані всі документи,
що витребовувалися.

Окрім того, представник відповідача
подала заперечення проти позову від
24.04.2014 року та від 04.08.2014 року, просила
суд у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що позивачем не
надано доказів того, що він набув прав
вимоги за іпотечним договором, тому він
не в праві вимагати звернення
стягнення на передане в іпотеку майно.

Крім того, відповідач в грудні 2012 року
отримав від ПАТ «Сведбанк»
повідомлення щодо припинення
діяльності відділень банку та
можливість погашення кредиту через
банки-партнери і в даному повідомленні
нічого не вказувалось стосовно продажу
банком прав вимог за кредитним та
іпотечним договорами, що, на думку
відповідача, спростовує посилання
позивача на придбання ним прав вимог
відносно укладених відповідачем
договорів.

Позивач звернувся із позовом про
звернення стягнення на іпотечне майно
однак, заявлені вимоги є
безпідставними та не підтверджуються
належними та допустимим доказами у
відповідність ст.ст.57-59 ЦПК України,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України: «За кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти».

Отже, законодавець визначає кредит, як
грошові кошти, що видаються
позичальнику банком, а зустрічне
надання за даним договором полягає у
поверненні кредиту, тобто вказаних
коштів, та процентів.

Належними доказами, які підтверджують
наявність чи відсутність
заборгованості, а також встановлюють
розмір заборгованості, можуть бути
виключно первинні документи, оформлені
у відповідності до вимог ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність", а позивачем на
підтвердження своїх вимог, не було
подано суду первинних документів, щодо
видачі кредиту та здійснення його
часткового погашення (платіжні
доручення, меморіальні ордери,
розписки, чеки тощо оформленні
належним чином), а тому в суду відсутні
підстави вважати, що розмір
заборгованості відповідачів перед
позивачем зазначеного у позовній заяві
були правильно визначенні й те, що
кредит взагалі надавався Позичальнику.
Жодного доказу виконання позивачем
умов договору суду не надано, посилання
позивача, що банк здійснив свої
зобов'язання по кредитному договору не
підтверджується письмовими доказами.
Враховуючи вищенаведене вважають, що
для підтвердження права на вимогу
Позивач має надати належні виписки по
вищевказаних рахунках та платіжні
доручення. Так відповідно до ст. 9
закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність»
зазначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, облік може бути первинним
та зведеним, кожна операція (дія)
суб'єкта господарювання повинна
підтверджуватися певними документами
бухгалтерського обліку.

Таким чином, Довідка за підписом
особи не може свідчити про здійснення
бухгалтерської операції щодо видачі
готівкових коштів, а тому вважають що
позивачем не доведено суму
заборгованості за кредитним договором.
Окрім того вважають, що кредит був
наданий у іноземній валюті, та пеня
позивачем розрахована в іноземній
валюті, що суперечить вимогам ч.2 ст. 192
та ч.3 ст.533 ЦК України та Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю", згідно яких
зазначено, що розрахунок у валюті може
бути застосований тільки при вирішенні
питання про стягнення основної
заборгованості за кредитом та
стягнення відсотків за користування
кредитом, та не підлягають
застосуванню при вирішенні питання про
стягнення пені, а тому вважають, що
необгрунтований висновок розрахунку
не дозволяє встановити, чи звернення
стягнення на предмет іпотеки є
співмірним із допущеним відповідачем
порушенням Кредитного договору. Також
відповідач заперечує проти того, що
його було належним чином повідомлено
про дострокове повернення кредиту,
оскільки з боку позивача не доведено
факт вручення адресатові під розписку,
повідомлення Банку, що на думку
відповідача узгоджується із позицією
Верховного Суду України що відображена
у постанові від 12.09.2012 року по справі
№6-57цс12. Крім того, відповідач
категорично не погоджується з тим, що
має заборгованість перед ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс,
оскільки кредитний договір був
укладений з АКБ «ТАС - Комерцбанк» та
зазначає, що у матеріалах справи є
нечітка фотокопія декількох сторінок
договору факторингу, що укладені між
ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», а однак
відсутні документи, що підтверджують
факт переходу права вимоги від ВАТ
«Сведбанк» до ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс. Так, згідно з п.
2.3 Договору факторингу №15 від 28
листопада 2012 року, укладеного між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» перехід від
банку до фактора прав вимоги
заборгованості до боржників
відбувається після сплати фактором
ціни продажу у повному обсязі, після
чого фактор стає новим кредитором по
відношенню до боржників стосовно
заборгованості та набуває відповідні
права вимоги.

Відповідач вважає, що надані позивачем
документи не дають можливості
встановити факт оплати зазначеної вище
ціни продажу, і, відповідно, факт
здійснення переуступки прав новому
кредитору. Позивач не надав суду
будь-яких доказів, що підтверджують
правонаступництво і наявність права
вимоги за Кредитним договором у ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс. А
тому вважає, що суд не має правових
підстав для винесення рішення про
стягнення заборгованості, не маючи у
своєму розпорядженні документів, які б
підтверджували право вимоги позивача і
взагалі факт порушення його прав.

Відповідач також повідомляв, що
жодних документів, які б
підтверджували відступлення права
вимоги ВАТ «Сведбанк» на користь інших
осіб не отримував.

Відповідач зазначав, що згідно
ст. 516 ЦК України зазначає, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідач зазначав, що згідно
ст. 517 ЦК України передбачає первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення. Боржник має право не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні. Таким чином, до
надання доказів здійснення заміни
кредитора у Кредитному договорі,
відповідач має право не виконувати
свої зобов'язання, не ризикуючи при
цьому простроченням їх виконання, та
вважає, що відповідна ситуація повинна
розглядатись, як прострочення
кредитора, яке тягне наслідки,
передбачені ст. 613 ЦК України, що мають
бути підтверджені позивачем. Окрім
цього, відповідно до ч.І ст.613 ЦК України
кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку.

Відповідач пояснював, що на дату
подачі позову ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс не відкрило
Відповідачу валютний поточний рахунок
для здійснення погашення за кредитним
договором та не надало ліцензій
відповідно до вимог Декрету КМУ
підтверджуючих можливість приймання
платежів в іноземній валюті на
території України, що у свою чергу
призводить до неможливості виконання
Відповідачем своїх обов'язків за
кредитним договором.

Відповідач також зазначав, що
договір факторингу, в тому об'ємі
сторінок, який додано позивачем до
позовної заяви передбачають передачу
права вимоги лише за Кредитними
договорами, а договір про передачу прав
за іпотечним договором не передбачає
передачу прав саме за Іпотечним
договором № -065-я-1 від 16.11.2007 року,
укладеним з відповідачем. А тому
вважає, що не вбачається перехід до
позивача права вимоги за Іпотечним
договором, тому позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
є безпідставними.

Відповідач також пояснював, що
переуступка права вимоги за договором
факторингу, що є у матеріалах справи
відбулась незаконно, оскільки
відповідно до пункту 1 розпорядження
Держфінпослуг від 03.04.2009 №231 «Про
віднесення операцій з фінансовими
активами до фінансових послуг»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23 квітня 2009 року за
№373/16389 до фінансової послуги
факторингу віднесено сукупність таких
операцій з фінансовими активами (крім
цінних паперів та похідних цінних
паперів)1) фінансування клієнтів -
суб'єктів господарювання, які уклали
договір, з якого випливає право
грошової вимоги 2) набуття
відступленого права грошової вимоги, у
тому числі права вимоги, яке виникне в
майбутньому, до боржників - суб'єктів
господарювання за договором, на якому
базується таке відступлення
3)отримання плати за користування
грошовими коштами, наданими у
розпорядження клієнта, утому числі
шляхом дисконтування суми боргу,
розподілу відсотків, винагороди, якщо
інший спосіб оплати не передбачено
договором, на якому базується
відступлення. Таким чином,
розпорядженням передбачено, що
фінансова послуга з факторингу,
зокрема, полягає у набутті
відступленого права грошової вимоги до
боржників, які є суб'єктами
господарювання. А кошти за Кредитним
договором № -065 від 16.11.2007 року
було надано позичальнику, який є
фізичною особою, з метою задоволення
власних споживчих потреб, не пов'язаних
зі здійсненням підприємницької
діяльності. Та вважає, що укладання не
банківською фінансовою установою
(фактором) договору факторингу, яким
передбачено набуття фактором права
вимоги до боржника - фізичної особи є
порушенням вимог підпункту 2 пункту 12
зазначеного вище розпорядження, що не є
предметом оскарження у цьому судовому
засіданні. Наведена позиція
підтверджується листом Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг від 27.05.2013 року, вих. №3772/16-12.

Відповідач також не
погоджується, що позивачем розраховано
борг у іноземній валюті, оскільки
статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон не встановлює заборони щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до законодавства
гривня має статус універсального
платіжного засобу, який без обмежень
приймається на всій території України,
однак обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України. Основним
законодавчим актом, який регулює
правовідносини у сфері валютного
регулювання та валютного контролю, є
Декрет Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" (далі Декрет КМУ).
Стаття 3 Декрету КМУ «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» №15-93 від 1993 року передбачає,
що національна валюта України є єдиним
законним засобом платежу на території
України. При цьому статтею 2 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" установлено, що кошти це
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49
цього Закону визначають операції
банків із розміщення залучення коштів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик як кредитні операції
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Вказані операції
здійснюються на підставі банківської
ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету
Національний банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом. Генеральні
ліцензії видаються комерційним банкам
та іншим фінансовим установам України,
національному оператору поштового
зв'язку на здійснення валютних
операцій, що не потребують
індивідуальної ліцензії, на весь
період дії режиму валютного
регулювання. Підпункт «г» пункту 4 ст. 5
згаданого вище Декрету, передбачає, що
індивідуальні ліцензії видаються
резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції. Індивідуальної
ліцензії потребують (в тому числі)
операції з використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу або як застави. А тому
повідомив суд, що ліцензії на
здійснення валютних операцій ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс не
надавалось. Здійснення позивачем
розрахунків з іншим резидентом України
на території України без
індивідуальної ліцензії НБУ є
порушенням підпункту „г" пункту 4 ст. 5
згаданого вище Декрету, який в свою
чергу встановлює, що індивідуальні
ліцензії видаються резидентам і
нерезидентам на здійснення разової
валютної операції на період,
необхідний для здійснення такої
операції. Індивідуальної ліцензії
потребують (в тому числі) операції з
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави. Також відповідач
зазначав, що до позовної заяви не
додано жодного документа, який
підтверджує наявність у позивача права
приймати платежі від відповідача за
даним позовом у рахунок погашення
кредитної заборгованості у доларах
США.

Відповідач зазначав, що
Постановою КМУ №1658 від 08.11.2000 року
затверджено Порядок формування,
ведення і користування відомостями
ліцензійного реєстру та подання їх до
Єдиного ліцензійного реєстру. Єдиний
ліцензійний реєстр, доступ до якого є
відкритим, не містить інформацію про
отримання ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс ліцензій на здійснення
платежів з використанням доларів США, а
тому, вважає, що позивач не має
законного права приймати платежі від
відповідача в іноземній валюті для
погашення заборгованості за Кредитним
договором та що відповідач на даний час
позбавлений можливості здійснювати
платежі на виконання вимог Кредитного
договору, а вимоги позивача щодо оплати
цих коштів є незаконними.

Враховуючи викладене відповідач
та його представник вважають, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
є неправомірним, з вищевказаних
підстав.

Окрім того представник відповідача
заперечила проти позову посилаючись на
те, що згідно ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні, але
позивач не надав суду доказів належних
та допустимих, щодо переходу від Банку
до фактора права вимоги
заборгованості, після сплати фактором
ціни продажу у повному обсязі, після
чого фактор стає новим кредитором по
відношенню до боржників стосовно
заборгованості та набуває відповідно
права вимоги. Відповідач з посиланням
на вимоги ст. 613 ЦК України зазначав, що
кредитор, вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного обороту, до вчинення яких
боржник не міг виконати свого
обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії,
до вчинення яких боржник не міг
виконати свій обов'язок, виконання
зобов'язання може бути відстрочене на
час прострочення кредитора, а тому
вважає, що у зв'язку із не наданням з
боку відповідача за зустрічним позовом
належних доказів передбачених ст. 517 ЦК
України, щодо здійснення заміни у
правовідносинах, що виникли на
підставі Кредитного договору та не
здійснило належних дій щоб позивач мав
можливість погашати заборгованість за
кредитним договором, до вчинення яких
боржник не мав достатніх правових
підстав виконати свого обов'язку щодо
сплати кредитної заборгованості, тому
вважає що ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» прострочило прийняття
виконання зобов'язання за кредитним
договором, а тому просить суд відмовити
позивачу у задоволені позову у зв'язку
з не доведеністю обставин, та фактів, що
в ньому наведені.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстав
своїх вимог або заперечень, крім
випадів встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає і
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийняття.

Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до п. 6 ч. ст. 119 ЦПК
України передбачає, що позовна заява
має містити зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України,
сторони зобов'язані подати свої докази
суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті. Докази, подані з
порушенням цих вимог не приймаються,
якщо сторона не доведе, що докази
подано несвоєчасно з поважних причин.

Заслухавши пояснення сторін у
справі з посиланням на письмові докази
подані до матеріалів справи в
обґрунтування заявлених позовних
вимог та заперечень проти позову із
посиланням на діюче законодавство
України, що регулює спірні
правовідносини,судом встановлено,
наступне.

Судом встановлено, що 16.11.2007 року
між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та
відповідачем, укладено Кредитний
договір № -065.

АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_3,
укладели Іпотечний договір -065-я-1
від 16.11.2007 року , згідно якого
забезпечене належне виконання
Іпотекодавцем вимог іпотекодержателя,
що випливає із кредитного договору №
-065 від 16.11.2007 року шляхом передачі
в іпотеку іпотекодержателем належного
йому на праві власності майна :
квартири під номером АДРЕСА_1
Рівненської обл., загальною площею 75,3 м.
кв, житловою площею 48,6 кв м.

28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", який в
свою чергу виступає правонаступником
Акціонерного комерційного банку "ТАС -
Комерцбанк" та Факторинговою компанією
"Вектор Плюс" укладено договір
факторингу, відповідно до якого Банк
відступає Фактору свої права Вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з Боржниками, право на вимогу
якої належить Банку на підставі
Документації.

28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", та
Факторинговою компанією "Вектор Плюс"
укладено договір факторингу,
відповідно до якого Клієнт (ПАТ
"Сведбанк",) відступає Фактору
(Факторинговою компанією "Вектор Плюс")
свої права Вимоги заборгованості по
кредитних договорах укладених з
Боржниками, право на вимогу якої
належить Клієнту на підставі
Документації. З моменту відступлення
Клієнтом Фактору прав вимоги
заборгованості боржників, всі
гарантії. Надані боржникам щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
Боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів.

Позивач у справі не надав суду
доказів про передачу прав за іпотечним
договром №-065-я-1 від 16.11.2007 року
від ПАТ "Сведбанк", який в свою чергу
виступає правонаступником
Акціонерного комерційного банку "ТАС -
Комерцбанк" та ТОВ «Факторинговою
компанією "Вектор Плюс".

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмові докази, як правило подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

За клопотанням відповідача суд
зобов'язав позивача ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс надати оригінали
договору факторингу та додатків до
цього договору, але позивач не виконав
вимогу суду, вказані докази суду не
надав, чим позбавив суд встановити
належність та допустимість поданих
копій договорів та перехід права
вимоги від ВАТ "Сведбанк" до позивача по
Кредитному договору №-065 від
16.11.2007 року оскільки у суду виниклим
сумніви щодо доказу, який поданий
позивачем й не містить всіх сторінок,
має нечіткі підписи вповноважених осіб
та відтиски печаток сторін лише на
першій та на останній сторінках, на
інших наданих копіях сторінок договору
графа підписи сторін не заповнена,
окрім того завірено копію підписами
аналітика, а не першими особами або
особами уповноваженими на підписання
договорів та додатків до них, що є
невід"ємною частиною договору, а також
щодо справжності договорів факторингу
та додатків до них.

А тому суд дійшов висновку, що
позивач не надав до суду належних
доказів, які б підтверджували
законність прав його вимоги до
відповідача та не підтвердив жодним
документом саму суму нарахованої ним
заборгованості, та підстави для
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що у свою чергу порушує право
відповідача, а тому позов задоволенню
не підлягає.

Ознайомившись із запереченнями
відповідача, суд погоджується із
твердженнями відповідача, що згідно ст.
517 ЦК України первісний кредитор у
зобов'язанні повинен передати новому
кредиторові документи, які засвідчують
права, що передаються та інформацію,
яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні,
але ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс не надали суду доказів належних та
допустимих, щодо переходу від Банку до
фактора права вимоги заборгованості,
по іпотечному договору. після сплати
фактором ціни продажу у повному обсязі,
після чого фактор стає новим
кредитором по відношенню до боржників
стосовно заборгованості та набуває
відповідно права вимоги. А тому вважає,
що згідно ст. 613 ЦК України кредитор,
вважається таким, що прострочив, якщо
він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником,
або не вчинив дій, що встановлені
договором, актами цивільного обороту,
до вчинення яких боржник не міг
виконати свого обов'язку. Якщо
кредитор не вчинив дії, до вчинення
яких боржник не міг виконати свій
обов'язок, виконання зобов'язання може
бути відстрочене на час прострочення
кредитора, а тому вважає, що у зв'язку із
не наданням з боку позивача належних
доказів передбачених ст. 517 ЦК України,
щодо здійснення заміни у
правовідносинах, що виникли на
підставі Кредитного договору та що
отримані боржником та не здійснило
належних дій щоб позивач мав
можливість погашати заборгованість за
кредитним договором, до вчинення яких
боржник не мав достатніх правових
підстав виконати свого обов'язку щодо
сплати кредитної заборгованості, тому
вважає що ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» прострочив прийняття
виконання зобов'язання за кредитним
договором, а тому у позові слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10,11,15,57-60,131,208-218,294
ЦПК України, ст.ст.517,613 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в 10 денний строк апеляційної
скарги .

Суддя Рівненського

міського суду
Н.М.Діонісьєва