АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Ящук Т.І., Котули Л.Г.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 04 червня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Мостобуд» про стягнення заробітної
плати.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся у суд з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Мостобуд» про стягнення
заробітної плати.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 червня 2014 р. позовну заяву
ОСОБА_1, на підставі положень п.6 ч.3 ст.121
ЦПК України, повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати та направити справу на новий
розгляд до того ж суду.

Колегія суддів, заслухавши позивача,
який підтримав апеляційну скаргу та
просив її задовольнити, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню
частково, з огляду на таке.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1
районний суд виходив з того, що позивач
ставить питання про стягнення з
відповідача нарахованої, але не
виплаченої йому, як працівникові суми
заробітної плати, однак позивач, в
порушення вимог п.3 ч.1 ст.96 та ч.3 ст.118
ЦПК України, не долучив до поданої
заяви копію ухвали суду про відмову у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу, остільки про видачу судового
наказу про стягнення з товариства
нарахованої, але не виплаченої суми
заробітної плати не звертався.

Між тим, повністю з такими висновками
суду першої інстанції погодитись
неможливо.

Положеннями п.6 ч.3 ст.121 ЦПК України
встановлено, що позовна заява
повертається у випадках, коли: подана
заява без дотримання порядку,
визначеного частиною третьою статті 118
цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.96 ЦПК України
судовий наказ може бути видано, у разі
якщо: заявлено вимогу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати.

Згідно з керівними роз'ясненнями, які
містяться у п.12 постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №14 від 23 грудня 2011 р. «Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження» якщо
заявлено вимогу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати
(пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК),
судовий наказ може бути видано не лише
на суму заборгованості із заробітної
плати, а й на суму компенсації за
порушення строків її виплати, оскільки
вона входить до структури заробітної
плати (Закон України від 24 березня 1995
року N 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон
України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати»). До заяви має бути додано
докази перебування заявника у трудових
відносинах із боржником, а
підтвердженням суми, яка стягується,
може бути будь-який належно оформлений
документ, що вказує на розмір
нарахованої заробітної плати та
компенсації за порушення строків її
виплати, зокрема, довідка бухгалтерії
боржника, розрахунковий лист чи копія
платіжної відомості тощо. Не
допускається розгляд вимог про
стягнення заробітної плати у разі
наявності спору щодо розміру
заборгованості чи права на її
отримання.

У матеріалах справи відсутній належно
оформлений документ - довідка
бухгалтерії боржника, яка б
підтверджувала існуючу
заборгованість, а долучена позивачем
до справи заява про витребування судом
відповідних доказів залишилася поза
увагою суду.

Відповідно до змісту позовної заяви,
окрім стягнення заборгованості по
заробітній платі, ОСОБА_2 заявлено
вимоги про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, в сумі 92 669 грн. 43 коп.; та
3 000 грн. моральної шкоди, що свідчить
про наявність спору про право. /а.с.1-5/.

Разом з тим, суд у своєму рішенні не дав
оцінки зазначеним обставинам та не
мотивував висновки й щодо
необхідності попереднього звернення
позивача з вимогами про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди в порядку наказного провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, ухвалу суд
першої інстанції, як постановлену з
порушенням норм процесуального права,
слід скасувати, а питання прийняття
позовної заяви з додатками до неї
направити на новий розгляд до того ж
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 04 червня 2014 року скасувати, а
питання прийняття позовної заяви з
додатками до неї передати на новий
розгляд до того ж суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/14670/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9387/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Галаган В.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.