Справа № 468/1595/14-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

02.09.2014 року Баштанський районний суд
Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Муругова В.В., при
секретарі - Фельчину Р.Р., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Баштанка справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
про стягнення з відповідача
заборгованості. На обґрунтування вимог
позивач в заяві та в судовому засіданні
зазначив, що 04 вересня 2013 року між ним
та ОСОБА_2 був укладений договір про
надання телекомунікаційних послуг №
0335/13309, згідно з умовами якого позивач
зобов'язався надавати відповідачу на
платній основі телекомунікаційні
послуги. У зв'язку з відсутністю у
відповідача відповідного обладнання
для отримання телекомунікаційних
послуг між сторонами 22.02.2014 року було
укладено Доповнення до договору про
надання телекомунікаційних послуг №
0335/13309, згідно з умовами якого позивачем
було надано відповідачу в оренду радіо
модем, й відповідач зобов'язався
дотримуватись належного режиму
експлуатації та зберігання майна, що
орендується, відповідно до технічної
документації, здійснювати капітальний
ремонт даного майна та за власний
рахунок усувати несправності та
поломки майна. 22.02.2014 року відповідач
звернувся до позивача із заявою щодо
з'ясування причин відсутності зв'язку з
мережею Інтернет та гарантував
проведення оплати вартості ремонтних
робіт та матеріалів. 24.02.2014 року було
здійснено виїзд за місцем проживання
відповідача для встановлення причин
відсутності зв'язку з мережею Інтернет,
в результаті яких позивач встановив, що
прилад. Однак, відповідач
відмовляється проводити оплату
вартості модему, який вийшов з ладу, у
виді штрафу в розмірі 800 грн., а також
штраф за дострокове розірвання
договору в розмірі 100 грн. Посилаючись
на викладене, позивач просив стягнути з
відповідача вказані суми.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення позову, зазначивши,
що дійсно 20.02.2014 року в будинку
відповідача зник зв'язок з мережею
Інтернет, та 22.02.2014 року він звернувся
до позивача з відповідною заявою, й
працівниками позивача було здійснено
виїзд до місця його проживання та знято
обладнання для перевірки. Через деякий
час позивачем було повернуто
обладнання та повідомлено про те, що
обладнання ремонту не підлягає, й було
запропоновано сплатити 800 грн. за
встановлення нового обладнання. При
цьому, позивачем не було надано жодних
доказів про причини несправності
обладнання. В червні 2014 року
представник відповідача звернувся до
майстерні, працівниками якого вказане
обладнання, що належить позивачу, було
відремонтовано, а саме було здійснено
його перекодування. Після того він
звернувся до позивача з метою
підключення його до мережі Інтернет,
але останній відмовився це зробити
доки відповідач не сплатить 800 грн.
Також зазначив, що вимога позивача про
стягнення 100 грн. за дострокове
розірвання договору є безпідставною,
оскільки саме позивачем не виконуються
умови договору про надання
телекомунікаційних послуг - не
здійснюється підключення обладнання
до мережі Інтернет. Посилаючись на
викладене, відповідач просив відмовити
в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні у справі матеріали
(копію договору про надання
телекомунікаційних послуг № 0335/13309 від
04.09.2013 року; копію доповнення № 1 до
договору про надання
телекомунікаційних послуг № 0335/13309;
копії прибуткових касових ордерів від
02.09.2013 року № 41970 та № 41969; копію заяви
від 22.02.2014 року; копію наряду-замовлення
№ 060 від 24.02.2014 року; копію повідомлення
позивача від 20.06.2014 року; копію
поштового повідомлення; копію
товарного чеку № 342 від 27.06.2014 року;
копію ліцензії серії НОМЕР_1; копію
дозволу на експлуатацію
радіоелектронного засобу
широкосмугового радіодоступу), суд,
розглянувши спір між сторонами в межах
заявлених позовних вимог, приходить до
висновку про недоведеність заявлених
вимог і необхідність відмови в
задоволенні позову.

В судовому засіданні встановлено, що 04
вересня 2013 року між сторонами був
укладений договір про надання
телекомунікаційних послуг № 0335/13309,
згідно з умовами якого позивач
зобов'язався надавати відповідачу на
платній основі телекомунікаційні
послуги.

У зв'язку з відсутністю у відповідача
відповідного обладнання для отримання
телекомунікаційних послуг між
сторонами було укладено Доповнення до
договору про надання
телекомунікаційних послуг № 0335/13309,
згідно з умовами якого відповідачу
було надано позивачем в оренду на строк
дії договору про надання
телекомунікаційних послуг радіо модем,
за умовами якого відповідач
зобов'язався дотримуватись належного
режиму експлуатації та зберігання
майна, що орендується, відповідно до
технічної документації, здійснювати
капітальний ремонт даного майна та за
власний рахунок усувати несправності
та поломки майна (п. 1.1.3-.1.1.5 доповнення
до договору).

22.02.2014 року відповідач звернувся до
позивача із заявою щодо з'ясування
причин відсутності зв'язку з мережею
Інтернет. 24.02.2014 року представниками
позивача було здійснено виїзд за
місцем проживання відповідача та
здійснено роботи з приводу
встановлення причин відсутності
зв'язку з мережею Інтернет, за
результатами яких позивачем було
зроблено висновок про вихід обладнання
з ладу, яке не підлягає ремонту.

Із ст. 11 ч.1 ЦПК України слідує, що суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів поданих сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5.2.6, 8.1 Договору
про надання телекомунікаційних послуг
№ 0335/13309 від 04.09.2013 року абонент
зобов'язаний утримувати у справному
стані кінцеве обладнання та
абонентську лінії в межах приватного
житлового будинку, квартири,
приміщення, присадибної ділянки. У
разі, якщо для з'ясування питання
технічної можливості надання послуг
необхідний виїзд представників
Підприємства за місцем проживання або
знаходження абонента, такий виїзд
здійснюється в узгоджений Сторонами
час за рахунок Підприємства.

Згідно з п. 1.1.3-.1.1.5 Доповнення № 1
до договору про надання
телекомунікаційних послуг № 0335/13309
орендар взяв на себе обов'язки
здійснювати за власний рахунок
профілактичне обслуговування та
поточний ремонт майна, що орендується,
здійснювати його капітальний ремонт та
за власний рахунок усувати
несправності та поломки майна.

При цьому, позивач, виявивши
несправність орендованого майна,
повернув його відповідачу та той
згідно з умовами договору мав право
здійснювати його ремонт.

Проте, позивачем не доведено, що
відповідно до умов договору він має
право вимагати в межах строку дії
договору вимагати від відповідача
сплати штрафу за вихід з ладу
орендованого майна.

З тексту позову та пояснень
позивача, наданих в ним в судовому
засіданні, 800 грн., про стягнення яких
просить позивач, є штрафом за
пошкодження орендованого майна.

Згідно зі ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Розмір такого штрафу та підстави
його нарахування вказані в п. 2.4
Доповнення № 1 до договору про надання
телекомунікаційних послуг № 0335/13309,
згідно з яким у випадку втрати,
неповернення, несвоєчасного
повернення або повернення обладнання в
неробочому стані Орендатором,
Орендодавець має право вимагати, а
Орендатор буде зобов'язаний сплатити
Підприємству штраф у розмірі 800 грн. із
розрахунку за одиницю обладнання.

При цьому, вказане положення
міститься в п.2, який регулює порядок
повернення орендодавцю об'єкта, що
орендується, а таке повернення
відповідно до даного пункту
здійснюється виключно після
закінчення терміну оренди.

При цьому, договір між сторонами
укладено 04.03.2013 року на один рік та
відповідно до п. 9.2 договору якщо одна
із сторін не направить іншій стороні
письмово заяву про розірвання договору
не пізніше, ніж за один місяць до
закінчення терміну його дії, то строк
договору продовжується на кожний
наступний рік без підписання
додаткової угоди (автоматична
пролонгація).

Сторони ж в судовому засіданні
заперечили, що звертались одна до одної
з такими заявами у визначені строки,
тому відсутні підстави стверджувати,
що термін дії договору закінчився, а,
отже, і відсутні підстави
застосовувати до таких правовідносин
положення п. 2.4 Доповнення № 1 до
договору про надання
телекомунікаційних послуг № 0335/13309 і
відсутні підстави для стягнення з
відповідача штрафу в сумі 800 грн.

Більш того, позивачем в супереч
вимогам ст. 60 ЦПК України не надано
достатніх та допустимих доказів, що
переданий ним в оренду модем втрачено,
не повернуто в строки, або повернуто в
неробочому стані.

Що ж стосується позовної вимоги про
стягнення з відповідача 100 грн. за
дострокове розірвання договору про
надання послуг, то відповідно до ст. 907
ЦК України договір про надання послуг
може бути розірваний, у тому числі
шляхом односторонньої відмови від
договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору
про надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

При цьому, як вказано вище, відповідно
до умов укладеного між сторонами
договору розірвання договору має
підтверджуватись відповідними заявами
сторін, а за їх відсутності підстав для
стягнення передбаченого п. 9.1. договору
штрафу також немає.

За таких обставин, позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості не може бути
задоволений через недоведеність
позовних вимог, та обставин, які їх
обґрунтовують.

На підставі ст.ст. 526, 549, 629, 907 ЦК України
та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Миколаївської області через
Баштанський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя