У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
передачу в заклад заставного майна,
звернення стягнення на предмет
застави, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області
від 20 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційного банку «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про передачу в
заклад заставного майна, звернення
стягнення на предмет застави,
посилаючись на те, що згідно з
кредитним договором
від 29 червня 2005 року № IFIAAK00960004,
укладеного між ЗАТ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3, останньому
надано кредит у розмірі 142 810 грн. 82 коп.
на термін до 29 червня 2012 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором між банком та
відповідачем було укладено договір
застави рухомого майна, а саме,
автомобіля марки «Skoda».

Станом на 29 квітня 2009 року відповідач
свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконав, у
результаті чого виникла
заборгованість у сумі 64 564 грн. 47 коп.

У зв'язку з обставинами, що виникли банк
просив передати у заклад належне на
праві власності відповідачу
заставлене майно та звернути стягнення
на предмет застави - автомобіль марки
«Шкода».

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 17
липня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
грудня 2013 року рішення Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 17 липня
2013 року скасовано, ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
Передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»
шляхом вилучення у ОСОБА_3 належного
йому на праві власності заставного
майна - автомобіль Skoda, модель Осtаvіа Tour,
2005 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1.

Звернуто стягнення на предмет застави -
автомобіль Skoda, модель Осtаvіа Tour, 2005
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, у рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за договором № IFIAAK00960004
від 29 червня 2005 року в розмірі 320 898 грн.
15 коп., в тому числі: 76 805 грн. 47 коп.
заборгованості за «тілом» кредиту, 163 072
грн. 30 - заборгованості за відсотками, 6
020 грн. 38 коп. комісійних та 75
тис. пені.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позовних вимог банку,
апеляційний суд виходив із того, що
відповідачем порушено умови
укладеного між сторонами кредитного
договору в результаті чого станом на
грудень 2013 року утворилася загальна
заборгованість за цим договором у
розмірі 320 898 грн.

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Установлено, що 29 червня 2005 року між
банком та відповідачем укладено
кредитний договір № IFIAAK00960004, згідно з
умовами якого відповідачу надано
кредит у розмірі 142 810 грн. 82 коп. у
вигляді непоновлювальної кредитної
лінії на купівлю автомобіля на термін
до 29 червня 2012 року, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Цього ж дня між сторонами було укладено
договір застави автотранспорту -
автомобіля марки «Skoda», 2005 року випуску,
який був забезпеченням виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за укладеним кредитним
договором.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ
«ПриватБанк» просив у рахунок
погашення заборгованості за укладеним
договором у розмірі 64 232 грн. 02
коп. звернути стягнення на предмет
застави.

Матеріали справи не містять доказів
звернення банку до суду про збільшення
позовних вимог.

Однак, скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог, апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на
вказане уваги не звернув та
проігнорував повноваження, надані йому
ЦПК України щодо перевірки законності
і обґрунтованості рішення суду першої
інстанції в межах вимог, заявлених у
суді першої інстанції; в рішенні суд не
зазначив розрахунок самої
заборгованості, стягуючи 75 тис. грн.
пені, не зазначив, за який термін вона
нарахована, що унеможливлює
перевірити, чи не порушено норми ч. 2 ст.
258 ЦК України щодо спеціальної позовної
давності в один рік; не перевірив на
підставі чого збільшувалася
відсоткова ставка за користування
кредитними коштами, оскільки матеріали
справи окрім розрахунків
заборгованість, наданих банком, з яких
і вбачається підвищення відсоткової
ставки, інших доказів не містять.

Отже, апеляційний суд не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинно бути зазначено
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М.
Коротун

О.В.
Ступак

С.П.
Штелик