Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Пиляй
І.С.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Комунального підприємства
«Будинкоуправління» м. Дубровиця та
ОСОБА_2 на рішення Дубровицького
районного суду від 15 травня 2014 року в
справі за позовом Комунального
підприємства «Будинкоуправління» м.
Дубровиця до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги,

В С Т А Н О
В И Л А:

Рішенням Дубровицького районного суду
від 15 травня 2014 року позов задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства
«Будинкоуправління» (далі - КП
«Будинкоуправління») заборгованість
за надані послуги з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій в
розмірі 344,29 грн. та 243,60 грн. судового
збору, сплаченого при подачі позову. В
решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Дубровицьке КП «Будинкоуправління» у
поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі покликалося на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Вказувало, що відповідач ОСОБА_2
ухилялася від укладення договору про
надання послуг з вивезення побутових
відходів, а тому такий договір був
укладений лише 04.12.2012 року.

Доводило, що нормами ст. 20, ст. 13 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», ст.ст. 15, 35
ЗУ «Про відходи», п.3 Постанови КМУ №1070
від 10.12.2008 року «Про затвердження
правил надання послуг з вивезення
побутових відходів» передбачено
обов'язок споживача укласти договір
про надання житлово-комунальних послуг
у строки, встановлені договором або
законом.

Стверджувало, що відсутність договору
не звільняє споживача від оплати
наданих йому комунальних послуг,
оскільки обсяг прав та обов'язків
сторін при не укладенні окремого
договору визначається чинним
законодавством, яке регулює
взаємовідносини осіб, що надають
послуги, із споживачами цих послуг.

Просило рішення Дубровицького
районного суду від 15 травня 2014 року
змінити, задовольнивши позовні вимоги
КП «Будинкоуправління» в повному
обсязі.

ОСОБА_2 в поданій на рішення суду
апеляційній скарзі вказувала, що воно
було винесене за її відсутності, без
врахування її зауважень та заперечень.

Вказувала на невідповідність
заявленої до стягнення суми дійсній
заборгованості, що підтверджується
випискою з особового рахунка по
квартплаті.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №560/8/14-ц
Головуючий в суді І інст. -
Сидоренко З.С.

Провадження № 22-ц /787/1359/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Покликалася на упереджене ставлення до
неї судді та відсутність правової
реакції на заяву про відвід від 12
березня 2014 року.

Стверджувала, що факт надання послуг
належної кількості та якості позивачем
не доведено.

Доводила, що сума заборгованості у
наявній в матеріалах справи виписці з
особового рахунку не відповідає
дійсній заборгованості станом на 22.05.
2014 року, що підтверджується
квитанціями №000001265 від 22.04.2014 року та
№000001637 від 22.05.2014 року.

Зазначила, що через судову тяганину
вона втратила спокій та змушена була
витрачати особистий час , фінанси та
здоров'я на захист своїх прав, а тому
просила рішення Дубровицького
районного суду від 15 травня 2014 року
скасувати в повному обсязі і стягнути з
КП «Будинкоуправління» на її користь
1000 грн. моральної шкоди.

Представник КП «Будинкоуправління»
ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримала та
просила її задовольнити, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

В поданих запереченнях ОСОБА_2 просила
скаргу КП «Будинкоуправління»
відхилити.

ОСОБА_2 у встановленому законом
порядку, завчасно була повідомлена про
час і місце розгляду справи, однак до
суду не з'явилася і причин неявки суду
не повідомила, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за її відсутності.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційні скарги КП
«Будинкоуправління» та ОСОБА_2 -
підлягають до часткового задоволення з
таких підстав.

Задовольняючи позов КП
«Будинкоуправління» частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
відносини в сфері житлово-комунальних
відносин повинні здійснюватись лише на
договірних засадах, а договір про
вивезення твердих побутових відходів з
відповідачкою до 4 грудня 2012 року був
відсутній.

Такий висновок місцевого суду не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Застосована місцевим судом ч.1 ст.19 ЗУ
„Про житлово-комунальні послуги " про
здійснення відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг виключно на
договірних засадах не є тою нормою
матеріального права, на підставі якої
підлягає до вирішення даний спір.

Як вбачається з матеріалів справи, 2
квітня 2008 року між КП
«Будинкоуправління» та ОСОБА_2 було
укладено договір про надання послуг з
утримання будинків та прибудинкової
території, а 4 грудня 2012 року договір
про вивезення твердих побутових
відходів (а.с.6,7).

Згідно п.5 ч.3 ст.20 ЗУ „Про
житлово-комунальні послуги", споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Цей обов'язок споживача ОСОБА_2
передбачено і п.п.1 п.11 договору про
надання послуг з утримання будинків та
прибудинкової території.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 та абзацу 10 ч.1
ст.1 названого Закону вивезення
побутових відходів є комунальною
послугою, а споживачем цієї послуги є
фізична чи юридична особа, яка її
отримує чи має намір отримати.

Побутовими відходами згідно ч.1 ст.1 ЗУ
«Про відходи» є відходи, що
утворюються в процесі життя і
діяльності людини в житлових та
нежитлових будинках (тверді,
великогабаритні, ремонтні, рідкі,
крім відходів, пов'язаних з виробничою
діяльністю підприємств) і не
використовуються за місцем їх
накопичення.

Згідно довідки про склад сім'ї
відповідачки ОСОБА_2 разом з нею в
квартирі зареєстровано та проживає 8
осіб (а.с.21), а отже в процесі їх
життєдіяльності створюються побутові
відходи. Ця обставина підтверджується
і заявою ОСОБА_2 від 25 грудня 2009 року на
ім'я позивача, відповідно до якої вона
буде вивозити сміття своїм транспортом
(а.с.53).

Доказів про право на вивезення та
утилізацію побутових відходів ОСОБА_2
до справи не надано. Право на
здійснення такої діяльності по
вивезення ТПВ та послуг з утримання
будинків та прибудинкової території
має позивач за відповідними тарифами,
встановленими органом місцевого
самоврядування (а.с.8 -18,23-24).

Згідно особового рахунку платника за
вивезення ТПВ з жовтня 2009 року за нею
рахується заборгованість в сумі 483,27
грн.(а.с.37), а за надання послуг з
обслуговування будинків та
прибудинкової території 344,29 грн.(а.с.36).

З заявою про застосування наслідків
пропуску строку позовної давності
ОСОБА_2 до суду не зверталась.

Відповідно до ст.15 та ст.35-1 ЗУ „Про
відходи" громадяни України, іноземці
та особи без громадянства
зобов'язані дотримуватися вимог
цього Закону та інших
нормативно-правових актів у сфері
поводження з відходами та вносити в
установленому порядку плату за
користування послугами з вивезення
побутових відходів та укладати
договори з юридичною особою, яка
визначена виконавцем послуг на
вивезення побутових відходів,
забезпечувати роздільне збирання
твердих побутових відходів.

Отже, зазначені суми за надані послуги
483,27 грн. та 344,29 грн. а разом 827,56 грн., а
також відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
судові витрати 364 грн. (243,6 грн. + 121,8 грн.)
сплаченого позивачем в прибуток
держави судового збору підлягають до
стягнення з відповідача на користь
позивача.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на
відсутність правової реакції на її
заяву про відвід судді не заслуговує на
увагу. Судом першої інстанції дана
заява була розглянута та в ухвалі від 13
березня 2014 року вірно зазначено, що
недовіра відповідачки пов'язана з
розглядом суддею Сидоренко З.М. справи
про винесення судового наказу не є
підставою для сумніву в її
об'єктивності (а.с.56,59).

Вимога апелянта ОСОБА_2 про стягнення
на її користь моральної шкоди не
ґрунтується на законі, виходить за межі
предмету спору та нею з цього приводу
позовні вимоги в справі не заявлялись.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд задовольнивши
позов частково, порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не в
повній мірі відповідають обставинам
справи, а тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі..

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309 , ст. 316, 317
ЦПК України , колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційні скарги Комунального
підприємства «Будинкоуправління» м.
Дубровиця та ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дубровицького районного суду
від 15 травня 2014 року скасувати.

Позов Комунального підприємства
«Будинкоуправління» м. Дубровиця
задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства
«Будинкоуправління» 827,56 грн.
заборгованості за житлово-комунальні
послуги та 364 грн. (243,6 грн. + 121,8 грн.)
сплаченого в прибуток держави судового
збору.

В решті апеляційні скарги відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: