22-ц/775/1079/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Троян Л.Г.
Доповідач: Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

05 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Баркової
Л.Л.

суддів Гаврилової Л.Л.,Сорока
Г.П.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
процентів від суми позики і річних від
простроченої суми боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 17 червня 2014 року,

В С Т А Н
О В И Л А

У травні 2014 р. позивачка звернулась
до суду з даним позовом. Свої вимоги
обґрунтувала тим, що 24.08.2004 року між нею
і відповідачкою ОСОБА_2 укладено
письмовий договір позики, за умовами
якого остання отримала від неї 2400
доларів США, що за курсом
Національного банку України складає
20421,06 грн. зі строком повернення 15.11. 2004
року.

Після спливу строку повернення боргу,
відповідачка просила її неодноразово
продовжити строк повернення грошей,
на що вона погоджувалась і 13 березня 2014
року отримала від неї всю суму боргу.
Однак, оскільки відповідачка
відмовилась сплачувати проценти за
користування позикою протягом 3405 днів
на рівні облікової ставки Нацбанку,
просила стягнути з неї проценти за
користування позикою 16875,19 грн. та три
проценті річних 5711,53 грн.

Рішенням Волноваського районного
суду Донецької області від 17 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 проценти за користування
коштами в сумі 16875,19 грн., три проценти
річних в сумі 612,63грн, а всього 17487,82 грн.
та судовий збір в сумі 188,61 грн. В решті
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, пропущення
позивачкою строку позовної давності,
про застосування якого було заявлено в
суді першої інстанції, просить рішення
суду скасувати та постановити нове,
яким у задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

У відповідності до положень ч.2 ст.305
ЦПК України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності відповідачки
ОСОБА_2, яка належним чином повідомлена
про час і місце розгляду справи та від
якої надійшла заява про розгляд справи
в її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідачки ОСОБА_2-
адвоката ОСОБА_3, яка просили скаргу
задовольнити, позивачку ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_4, які просили
скаргу відхилити, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи скарги в
межах апеляційного оскарження, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що оскільки відповідачкою
протягом всього часу користування
грошима, сума боргу перед позивачкою
визнавалась, і ці дії свідчать про
переривання перебігу позовної
давності є підстави для задоволення
позову про стягнення процентів за
користування позикою і трьох процентів
річних.

Не погодитися з таким висновком суду
не можна, оскільки він відповідає
встановленим обставинам у справі та
положенням закону.

Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики на рівні облікової ставки
Національного банку України, якщо інше
не встановлено договором або законом.

У випадку, якщо позичальник
своєчасно не повернув суми позики у
визначений сторонами строк кредитор
може вимагати застосування наслідків,
встановлених ч. 1 ст. 1050, ст.625 ЦК
України, а саме сплати трьох процентів
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як встановлено судом, вбачається
зі справи і не заперечується сторонами,
24 серпня 2004 року між сторонами укладено
договір позики, за умовами якого ОСОБА_1
передала у борг ОСОБА_2 2200 доларів США,
пізніше ще 200 доларів зі строком
повернення до 15.11.2004 року.

13 березня 2014 року відповідачка ОСОБА_2
повернула позивачці ОСОБА_1 2400 доларів
США. (а.с.5-6)

При розгляді справи відповідачка
та її представник не заперечували, що
відповідачка суму боргу визнавала в
період всього часу користування
грошима, однак не могла одразу їх
повернути, та просила позивачку
почекати, на що та погоджувалась.
Причиною неповернення боргу стала
неможливість позивачки повернути їй
боргову розписку. Однак, назвати
конкретні місяці або і роки, коли це
сталось, чи останню дату звернення до
неї позивачки вони в апеляційному суді
не змогли.

Як стверджує позивачка, і
відповідачкою та її представником це
не спростовано, вона, починаючи з
кінця 2004 року щорічно, а бувало й
кожного місяця вимагала повернення
боргу, і та від його повернення не
відмовлялась, але виставляла різні
причини неможливості повернення із - за
матеріального становища. Останній раз
зверталась до неї перед поверненням
боргу у 2014 році, і тільки тоді та
вперше відмовилась від його
повернення, потребувала у неї боргову
розписку, якої в той день при собі вона
не мала. У зв'язку з цим вона вимушена
була звернутись до міліції і після
цього та повернула борг.

Статтею 257 ЦК України встановлено,
що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася, або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею боргу або
іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

З урахуванням встановлених
обставин справи, положень закону,
приймаючи до уваги, що відповідачкою
не спростовано факту визнавання нею
боргу до 2014 року, тобто до часу коли
позивачка дізналась про порушення
своїх прав щодо його повернення та
виходячи із засад розумності і
справедливості, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що дією
яка перервала перебіг строку позовної
давності, є визнавання відповідачкою
боргу протягом всього часу
користування в період 2004-2014 років.

Тому підстав для застосування
строку позовної давності і
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом п.18 постанови Пленуму
ВССУ №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» є неспроможними,
оскільки позовних вимог про стягнення
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення не заявлялось.

Судове рішення ухвалене на підставі
заявлених вимог відповідно до статей 625
та 1048 ЦК України. Стягнення проведено у
національній валюті, що відповідає
положенням ст.533 ЦК України.

Зазначення позивачем в розрахунку
«пені» замість «процентів» на висновки
суду не впливає.

Більш того, визначену позивачем
суму процентів за користування
позикою у наданому розрахунку,
відповідачка не оскаржує. За
розрахунком апеляційного суду в межах
строку прострочення відповідачем
виконання зобов'язань, вона складає
більшу суму, однак відповідно до вимог
ст.303 ЦПК України за відсутністю
апеляційної скарги позивачки та
заявлених нею вимог, підстав для
скасування, або зміни рішення не має.

Інші доводи апеляційної скарги
також не приводять судову колегію до
висновку про порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які є
підставами до скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України
колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 17 червня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: