У х в а л а

іменем україни

20 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Горелкіної Н.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» про повернення
банківського вкладу, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31 січня 2014 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Волинської
області від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, у якому просила
стягнути з ПАТ «Західінкомбанк» 5 593
долари США вкладу, 3117,5 долари
США відсотків за користування коштами
по 14 січня 2013 року, 4 842 грн 52 коп. трьох
відсотків річних з простроченої суми
за цей же період, 8 123 грн інфляційних
втрат, 2000 грн на відшкодування витрат
на правову допомогу та 1600 грн на
відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на ті обставини, що
14 травня 2008 року уклала з відповідачем
договір банківського вкладу, за яким
внесла на депозитний рахунок 5 272 долари
США строком на 15 місяців під 12 % річних.

14 листопада 2008 року збільшила суму
депозиту на 321 долар США, а 12
серпня 2009 року звернулась до банку із
вимогою виплатити суму вкладу, однак їй
було відмовлено, просила задовольнити
позов.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 березня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 13 травня 2013 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ
«Західінкомбанк» на користь ОСОБА_4
згідно договору банківського вкладу №
ВДД-19726.01.840 від 14 травня 2008 року суму
вкладу в розмірі - 5593 дол. США, 512 дол. США
73 центи відсотків по вкладу, 3 % річних,
що становить 4 842 грн. 52 коп., витрати на
правовому допомогу у розмірі 690 грн.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

2 жовтня 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду скасовано в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення 12 % річних за несвоєчасне
повернення банківського вкладу за
період з 14 серпня 2009 року по 14 січня 2013
року, а справу в цій частині направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Позивач збільшив позовні вимоги та
просив стягнути з відповідача
3788, 66 доларів США 12 % річних станом на 31
січня 2014 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Волинської області від 13
травня 2014 року, позов в цій частині
задоволено.

У касаційній скарзі відповідач
просить змінити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні цих позовних вимог
відмовити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд, дослідивши докази у справі й
надавши їм належну оцінку, правильно
застосувавши норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини
(ст. ст. 599, 1048, 1061 ЦК України), дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивачка по закінченню строку дії
депозитного договору зверталась до
банку із вимогою повернути вклад, однак
банк не виконав свої зобов'язання за
договором щодо повернення коштів, тому
договірні відносини між сторонами не
припинилися і відповідач повинен
сплатити позивачці відсотки за
користування вкладом після 14 серпня 2009
року і до 31 січня 2014 року.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів,
обґрунтовано викладених у
мотивувальних частинах оскаржуваних
судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 31 січня 2014 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Волинської області
від 13 травня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» відхилити, рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31 січня
2014 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Волинської області від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
О.П.
Касьян

Н.А. Горелкіна

С.П. Штелик