У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Куштана Б.П.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Виноградівського районного
суду від 27 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про визнання
недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Виноградівського районного суду віз
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» (далі по тексту - ПАТ
«Ощадбанк») про визнання недійсним
кредитного договору.

В обґрунтування позову посилався на те,
що згідно змісту кредитного договору
№156 від 23.07.2008 року відповідач надав
йому кредит в сумі 43 530 грн. на купівлю
автомобіля ВАЗ 2115.

Однак даний кредитний договір він не
підписував, а відтак його укладення
суперечить волевиявленню позивача, у
зв'язку з чим він підлягає визнанню
недійсним з підстав передбачених ч.3 ст.
203 ЦК України.

Рішення Виноградівського районного
суду від 27 червня 2014 року у задоволенні
даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що обставини справи
щодо не підписання ним кредитного
договору встановлено висновком
експерта. Посилання суду на свідчення
працівників відповідача не є належними
доказами, так як такі особи є
зацікавленими по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно кредитного договору № 156 від
23.07.2008 року ОСОБА_2 отримав від ПАТ
«Ощадбанк» кредит на суму 43 530 грн. під
20% річних. Даний договір підписаний
представником ПАТ «Ощадбанк» та
скріплений печаткою позивача, а також
наявний підпис від імені ОСОБА_2 у графі
«Позичальник» (а.с.4-8).

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про
визнання недійсним даного кредитного
договору, як такого, що суперечить ч.3
ст.203 ЦК України згідно якої
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. При цьому посилається
виключно на те, що він зазначений
договір не підписував.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з його
безпідставності.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів апеляційного суду,
оскільки такий ґрунтується на
матеріалах справи.

При цьому колегія суддів відхиляє всі
доводи апеляційної скарги з посиланням
на висновок експерта та неналежність
показань свідків зважаючи на наступне.

Відповідно ч.1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно висновку експерта №15/204 від
23.04.2014 року підписи від імені ОСОБА_2 у
кредитному договорі №156 від 23.07.2008 року
виконані не ОСОБА_2 (а.с.113-115).

Разом з тим частинами 6, 7 ст. 147 ЦПК
України передбачено, що висновок
експерта для суду не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу.
Незгода суду з висновком експерта
повинна бути мотивована в рішенні або
ухвалі.

З матеріалів справи вбачається, що з
метою забезпечення зобов'язань за
оспорюваним кредитним договором 01.08.2008
року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2
укладено договір застави предметом
якого є автомобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2008
року випуску, № кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.46-48).
Даний договір застави підписаний
ОСОБА_2 та нотаріально завірений, що
свідчить про те, що під час його
підписання нотаріус встановив особу
заставодавця та підтвердив
правильність його підпису. Вказаний
договір застави повністю узгоджується
з п.1.3 кредитного договору згідно якого
кредит надається для придбання
автомобіля ВАЗ 2115 за договором
купівлі-продажу №0605 від 10.07.2008 року. Із
зазначеного трьохстороннього договору
купівлі-продажу автомобіля з
використанням банківського кредиту
слідує, що ОСОБА_2 придбав у ТзОВ
«Автоцентр-М» автомобіль марки ВАЗ 2115 з
використанням банківського кредиту
ПАТ «Ощадбанк».

Зазначене свідчить, що між сторонами по
справі укладався кредитний договір для
придбання автомобіля, грошові кошти
ОСОБА_2 за даним кредитом отримав та
використав для придбання автомобіля
ВАЗ 2115, який в свою чергу передав у
заставу банку. Тобто волевиявлення
ОСОБА_2 на укладення кредитного
договору було вільним та відповідало
його внутрішній волі, і порушення
приписів ч.3 ст. 203 ЦК України при цьому
не було.

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги висновок
експерта та відмовив у задоволенні
позову про визнання недійсним
кредитного договору з підстав
передбачених ч.3 ст. 203 ЦК України.

З інших якихось підстав позивач даний
кредитний договір не оспорював.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
що у відповідності до положень ст. 308
ЦПК України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 147, 303, 307, 308, 309, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Виноградівського районного
суду від 27 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді