інстанції: Ковтуненко В.В. Провадження
№ 22-ц/773/1076/14 Категорія: 53 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

при секретарі - Лимар Р. С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Хохлова В.
О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Волинський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1
на рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 27 травня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

13 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом. Вимоги
мотивовані тим, що з червня 2010 року
перебував у трудових відносинах з
відповідачем Державним підприємством
"Волинський науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" (далі - ДП
"Волиньстандартметрологія").

17 жовтня 2013 року на підставі наказу №
17-к від 15 жовтня 2013 року, виданого
виконуючим обов'язки директора ДП
"Волиньстандартметрологія", був
звільнений із займаної посади інженера
відділу сертифікації промислової
продукції сертифікаційного центру ДП
"Волиньстандартметрологія" на підставі
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із
скороченням посади (чисельності
працівників).

Вважав, що він має перед іншими
працівниками переважне право на
залишення на роботі, однак при
звільненні цього до уваги не було
взято.

У зв'язку з незаконним звільненням йому
була спричинена моральна шкода, яка
полягає в тому, що були втрачені
нормальні життєві зв'язки, що вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя. Тому, з
урахуванням вимог розумності та
справедливості, характеру порушення
його прав та глибини душевних
страждань, вважав, що йому було завдано
значної моральної шкоди, яку оцінив в
розмірі 20 000 грн.

Просив поновити його на роботі у ДП
"Волиньстандартметрологія" на посаді
інженера відділу сертифікації
промислової продукції
сертифікаційного центру. Стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 17 жовтня 2013 року
до дня поновлення на роботі та моральну
шкоду у вказаному вище розмірі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 травня 2014 року
відмовлено позивачу в задоволенні його
позову про поновлення на роботі та
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу. Додатковим рішення
від 03 липня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову про стягнення
моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду від 27
травня 2014 року позивач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив його скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

В ході апеляційного розгляду даної
справи позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 підтримали
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
позивача слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі
ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем ДП
"Волиньстандартметрологія" проведено з
дотриманням вимог КЗпП України.

Висновки суду відповідають
встановленим обставинам справи.

Згідно п.1 ч.1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

У п. п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9,
роз'яснено, що при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно
з'ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові. Суд не в праві
визнати звільнення правильним,
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов'язували звільнення. Розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 07 червня 2010 року був прийнятий
на роботу в ДП
"Волиньстандартметрологія".

З 19 вересня 2011 року наказом № 29-к його
переведено на посаду інженера відділу
сертифікації промислової продукції
сертифікаційного центру ДП
"Волиньстандартметрологія" (а.с.19).

Наказом від 15 жовтня 2013 року № 17-к (а.с. 3)
ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв'язку із
скороченням посади (чисельністю
працівників) з 17 жовтня 2013 року (п.1 ст.40
КЗпП України).

Встановлено, що наказом № 137 від 13
серпня 2013 року «Про скорочення посад» у
зв'язку із вилученням із узагальненої
сфери акредитації напрямок діяльності:
дорожньо-транспортні засоби, їх
складові та приладдя, що призвело до
значного зменшення обсягів робіт та до
зниження виконання планових
показників сертифікаційного центру,
передбачено скоротити 4 посади
інженерів відділу сертифікації
промислової продукції
сертифікаційного центру (а.с. 77).

14 серпня 2013 року позивач попереджений
про звільнення його з роботи з 17 жовтня
2013 року у зв'язку із скороченням штату
працівників (ст.40 п.1 КЗпП України)
(а.с.53).

Як вбачається з матеріалів справи
адміністрація підприємства повідомила
профспілковий комітет ДП
"Волиньстандартметрологія" про
наступне скорочення посад та
вивільнення у зв'язку з цим працівників
(а.с. 54).

Встановлено, що профкомом підприємства
рекомендовано перевести ОСОБА_1 як
особу, яка має переважне право, на
вакантні посади на період відпусток по
догляду за дітьми основних працівників
(а.с. 56).

Згідно акту від 14 жовтня 2013 року
позивач відмовився від запропонованої
йому посади техніка відділу
сертифікації промислової продукції
(а.с. 64).

Доводи позивача в апеляційній скарзі,
що ніяких змін в організації
виробництва і праці не відбулося,
спростовуються дослідженими в
судовому засіданні доказами, а саме:
наказом від 13.08.2013 року № 137 про
скорочення, рішенням про тимчасове
зупинення атестата про акредитацію з
12.07.2013 року (а.с.77, 132-134).

Покликання позивача на відсутність
доцільності скорочення посад
відповідача не заслуговують на увагу,
оскільки суд не вправі обговорювати
питання про доцільність скорочення
чисельності або штату працівників.
Право власника або уповноваженого ним
органу визначати чисельність
працівників і штатний розпис
нормативно закріплено щодо
підприємств у ч.3 ст.64 ГК України.

Не можуть братися до уваги доводи
апелянта щодо нез'ясування судом, які
переваги надав відповідач іншим
працівникам при звільненні з роботи,
оскільки позивачу, як особі яка має
переважне право на залишення на роботі,
була запропонована посада від якої він
відмовився. Власник не зобов'язаний
запропонувати працівникові, який
звільняється, усі вакантні посади, на
які він може претендувати з
урахуванням спеціальності,
кваліфікації, досвіду трудової
діяльності, оскільки добір працівників
- це право власника.

Покликання ОСОБА_1 на наявність у нього
більш високої кваліфікації і
продуктивності праці в порівнянні з
іншими працівниками не доведені
належними доказами. Як вбачається з
довідки відповідача на підприємстві не
ведеться окремого обліку
продуктивності праці інженерів
відділу сертифікації промислової
продукції. Долучений до матеріалів
справи звіт про фінансову діяльність
працівника відповідним чином не
оформлений, а відтак не є належним
доказом щодо підтвердження
продуктивності праці позивача (а.с.
92-104).

Приймаючи до уваги викладене, суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову про поновлення на
роботі, виплату заробітної плати за час
вимушеного прогул та про стягнення
моральної шкоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказування не
може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд апеляційної інстанції
відхиляє доводи апеляційної скарги,
які не спростовують висновків суду.

Судом першої інстанції постановлено
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: