інстанції: Пушкарчук В.П. Провадження №
22-ц/773/1201/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М. М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про припинення права на частку у
спільному майні, за апеляційною
скаргою позивача на рішення Луцького
міськрайонного суду від 23 червня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л
А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 23 червня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позов
задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції свої висновки
обґрунтовував тим, що припинення права
власності відповідача ОСОБА_2 на частку
в квартирі завдасть істотної шкоди
його майновим правам та інтересам, так
як зазначена квартира є єдиним його
житлом, в якому він постійно проживає.

Висновки суду відповідають
встановленим в справі обставинам та
нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної
часткової власності належить
чотирикімнатна квартира загальною
площею 78,8 м. кв. по вул. Шота Руставелі,
11/24 в м. Луцьку. Позивачу ОСОБА_1 згідно
витягу про державну реєстрацію прав
від 22.04.2011 року належить 3/4 частки
квартири, а відповідачу ОСОБА_2 1/4
частка цієї квартири відповідно до
рішення Луцького міськрайонного суду
від 27.01.2011 року (а.с.9-10). Фактично в
квартирі проживають сторони та їх
спільні діти: донька та неповнолітній
син.

На позивача та відповідача відкрито
окремі особові рахунки по оплаті
комунальних послуг, при цьому
відповідач має значну заборгованість.

Судом першої інстанції також
встановлено, що між сторонами по справі
склалися неприязні стосунки,
непорозуміння ствердили останні в
судовому засіданні та підтверджено
наступними документами: актом
судово-медичного дослідження № 29 від
12.01.2010 року, згідно якого в результаті
побиття ОСОБА_1 були завдані ушкодження
у вигляді синців, зламу зуба, закритих
переломів лівої променевої кістки, та
шиловидного відростка ліктьової
кістки; довідкою Луцького МВ УМВС від
02.12.2011 року № 3/9494 про проведення
профілактичної бесіди; постановою від
01.12.2011 року про визнання ОСОБА_2 винним у
вчиненні правопорушення передбаченого
ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із застосуванням
стягнення у виді адміністративного
арешту терміном на 4 доби (а.с.14-16).
Обидві сторони зверталися до
правоохоронних органів із скаргами
один на одного, та їх обох було
попереджено про недопустимість
порушення громадського порядку та
протиправної поведінки по відношенню
один до одного.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦК України
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними. Співвласник має право на виділ
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи
ухвалою місцевого суду від 24.12.2013 року в
даній справі була призначена
будівельно-технічна експертиза. Згідно
висновку цієї експертизи № 7010/7011 від
03.03.2014 року виділити із квартири
АДРЕСА_1 1/4 її частки з виділенням
окремого ізольованого приміщення з
самостійним виходом, яке може
використовуватися як окрема квартира,
або яку можна переобладнати в таку
квартиру, немає технічної можливості.

Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено,
що усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено,
що кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку,
але лише в тому разі, коли таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласників та членам його
сім'ї.

Судом першої інстанції встановлено, що
підставою для звернення позивача із
вказаним позовом є неприязні стосунки
останньої з відповідачем та неможливе
спільне володіння і користування
майном. Частка відповідача в розмірі 1/4
на спірну квартиру є незначною, але
квартира складається із 4-х кімнат, і
відповідач ОСОБА_2 займає одну з кімнат,
в інших трьох живуть позивач і двоє
дітей, тобто кількість кімнат в
квартирі достатня для проживання
позивача і дітей. Крім того, припинення
права власності на частку в квартирі
завдасть істотної шкоди майновим
правам та інтересам відповідача, так як
зазначена квартира є єдиним житлом, в
якому постійно і фактично проживає
відповідач і в нього немає будь-якого
іншого житла для проживання.

Таким чином, встановивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
позові, оскільки, як встановлено
обставинами справи, квартира в якій
проживає відповідач є його єдиним
житлом і припинення права власності на
належну йому у спільній частковій
власності частку, призведе до втрати
ним єдиного житла та завдасть істотної
шкоди його інтересам.

Доводи позивачки, що на внесену нею на
депозитний рахунок суду суму в розмірі
96626,75 грн., яка відповідає вартості
належної відповідачу частки власності
в спірній квартирі, достатньо для
купівлі ним однокімнатної квартири,
тобто для забезпечення його своїм
відокремленим житлом, з посиланням на
надану нею довідку ТзОВ
«Волинь-Експерт», за якою зазначених
коштів вистачило б на купівлю жилого
приміщення площею 12-15 кв. м., є
неспроможними, оскільки не доведено, що
за ці кошти в місті Луцьку можна
придбати житло у вигляді щонайменше
однокімнатної квартири із зручностями,
якими відповідач користувався у
спірній квартирі (коридор, кухня,
туалет, ванна).

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 23 червня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: