Справа №490/4020/13-ц 28.08.2014 28.08.2014 28.08.2014
Провадження №22-ц/784/2404/14
інстанції-Алєйніков В.О.
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Коломієць В.В.,
Шолох З.Л.,

при секретарі - Шпонарській О.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 28 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором
позики

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики.

Позивач зазначав, що за усною
домовленістю надав у позику ОСОБА_2 2000
доларів США. Посилаючись на те, що
відповідачка ухиляється від
повернення боргу, ОСОБА_1 просив
стягнути суму еквівалентну позиці - 15
986 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала
та, неодноразово змінюючи пояснення,
зазначила, що у 2007 році гроші від
позивача отримувала, але борг
повернула.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 28 січня 2014 року позов
задоволено. На користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
стягнуто 15986 грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила
рішення скасувати, посилаючись на
недостатність та неналежність доказів
невиконання нею грошового
зобов'язання.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Так, правовідносини, що випливають з
договору позики, регулюються статтями
1046-1053 ЦК.

Змістом договору позики є передача
однією стороною (позикодавцем) у
власність другій стороні
(позичальникові) грошових коштів
(речей) та зобов'язання останнього
повернути позикодавцю суму позики на
певних умовах (стаття 1046 ЦК).

Статтею 1047 ЦК передбачена письмова
форма договору позики на суму, що
перевищує не менше ніж в десять разів
встановлений законом неоподаткований
мінімум доходів громадян.

Відповідно до правил статті 218 ЦК
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків, прямо
встановлених законом. Заперечення
однієї із сторін факту вчинення
правочину може доводитись письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами, але рішення суду не
може ґрунтуватись на свідченнях
свідків.

Аналогічні положення містить і стаття
1051 ЦК України.

Процес доказування факту укладення та
виконання умов договору позики
регулюється і загальними правилами,
які визначені статтями 57-65 ЦПК України.

За правилами статті 65 ЦПК України
речовими доказами є також магнітні,
електронні та інші носії інформації,
що містять аудіовізуальну інформацію
про обставини, що мають значення для
справи.

Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
доказуванню не підлягають.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом, що передбачено частиною 3
статті 10 та частиною 1 статті 60 ЦПК
України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1 посилається на те, що на
початку осені 2007 року він передав
ОСОБА_2 у позику 2000 доларів США без
визначення строку повернення.

З 2011 року ОСОБА_1 вимагав повернення
боргу, звертався до правоохоронних
органів ( а.с.5).

Відповідачка ОСОБА_2 визнала факт
отримання нею восени 2007 року позики від
ОСОБА_1

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
наполягала, що розмір позики складав не
2000 доларів США, а 600 доларів США.

Факт отримання грошей ОСОБА_2
підтверджено і аудіозаписом розмови
сторін, що відбулась на початку 2013
роцку ( а.с.4).

Проте, доказів того, що розмір позики
складав 2000 доларів США позивач суду не
надав.

Таким чином, виходячи з вимог статті 61
ЦПК, колегія суддів вважає доведеним
факт передачі ОСОБА_1 відповідачці
ОСОБА_2 у позику суми, еквівалентної 600
доларів США.

При цьому будь-яких доказів повернення
боргу, а тим більш особисто
позикодавцю, відповідачка не надала.

До того ж її твердження про повернення
боргу спростовуються змістом розмови
сторін у 2013 року, аудіозапис якої є в
матеріалах справи, в якій ОСОБА_2
посилалась на те, що борг не повертає
через відсутність коштів, сподівалась
на кредит, у видачі якого їй відмовлено,
та обіцяла повернути борг або у
поточному, або у наступному році (а.с.4,
37).

Встановивши ці обставини, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
доведеність факту укладення сторонами
у 2007 році угоди, за умовами якої ОСОБА_1
передав ОСОБА_2 суму еквівалентну 600
доларів США, які остання мала повернути
на вимогу позичальника, та
недоведеність факту виконання ОСОБА_2
зобов'язання щодо повернення коштів.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги посилання апелянта на не
справжність аудіозапису, оскільки в
суді першої інстанції клопотань про
призначення технічної експертизи
відповідачка не заявляла. До того ж
факт отримання позики ОСОБА_2 не
заперечувала.

Таким чином, відповідно до статті 1049 ЦК
України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на
користь ОСОБА_1 сума еквівалентна 600
доларам США за курсом іноземної валюти
в межах позовних вимог ( 100 : 799, а.с.7) в
розмірі 4794 грн.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року змінити,
зменшити стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 з 15 986 грн. до 4794 грн.

Рішення суду в частині стягнення
судових витрат в розмірі 232 грн.
залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді