Справа №592/5292/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - ЧернобайНомер провадження
22-ц/788/1531/14 Суддя-доповідач - Сибільова Л.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Вільної професійної спілки
працівників публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 22 липня 2014 року

у цивільній справі за позовом Вільної
професійної спілки працівників
публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» в інтересах ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» про визнання наказу
протиправним та скасування,

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 22 липня 2014 року в
задоволенні позову Вільної
професійної спілки працівників ПАТ
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» (далі - Вільна профспілка) в
інтересах ОСОБА_2 про визнання
протиправним та скасування наказу від
21 березня 2014 року №75 в частині
встановлення з 26 травня 2014 року для
всіх працівників ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В. Фрунзе» неповного робочого тижня
відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Вільна
профспілка, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким визнати
протиправним та скасувати наказ ПАТ
«СМНВО ім. М.В.Фрунзе» від 21 березня 2014
року № 75 в частині встановлення з 26
травня 2014 року для всіх працівників
товариства неповного робочого тижня.

Вказує, зокрема, що суд не врахував, що,
змінюючи істотні умови трудового
договору в односторонньому порядку без
погодження з виборним органом цієї
первинної профспілкової організації,
що діє на підприємстві, роботодавець
тим самим порушує інтереси працівника -
члена профспілки. На порушення норм ст.
247 КЗпП України та Закону України «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» відповідач не погодив з
цією профспілкою, представленою
захищати інтереси її членів, питання
запровадження скороченого робочого
тижня.

Вказує, що суд першої інстанції
безпідставно надав перевагу
застосуванню локального нормативного
акту всупереч законам України, що мають
вищу юридичну силу, порівняно з
колективним договором підприємства.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника Вільної
профспілки та позивача, які підтримали
скаргу з викладених в них мотивів,
представника відповідача, який
заперечує проти скарги та вважає
рішення суду вірним, вивчивши
матеріали справи і перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

26 травня 2014 року позивач звернувся до
суду в інтересах ОСОБА_2, мотивуючи
вимоги тим, що останній є членом
Вільної профспілки ПАТ «Сумське МНВО
ім. М.В.Фрунзе» і 23 травня 2014 року
звернувся до Вільної профспілки з
проханням надати йому допомогу в
захисті та відновленні його порушеного
права бути представленим своєю
профспілкою при зміні істотних умов
праці та уповноважив цією заявою
Вільну профспілку представляти його
інтереси у захисті його прав та
інтересів.

Профспілка посилалась на ч. 2 ст. 3 ЦПК
України, згідно якої у випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси, та на ст. 2, ч. 4 ст.
19 Закону України «Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності», згідно яких професійні
спілки створюються з метою здійснення
представництва та захисту трудових,
соціально-економічних прав та
інтересів членів профспілки;
профспілки, їх об'єднання мають право
представляти інтереси своїх членів при
реалізації ними конституційного права
на звернення за захистом своїх прав до
судових органів.

Профспілка посилалась на те, що вона
може представляти інтереси ОСОБА_2 при
зверненні до суду з позовом про захист
його порушеного трудового права та
інтересу.

Наказом від 21 березня 2014 № 75 відповідач
встановив режим неповного робочого
тижня, увівши з 26 травня 2014 року
3-денний робочий тиждень.

В ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе»
серед інших профспілок з 1992 року діє і
Вільна профспілка ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В. Фрунзе».

Згідно п. п. 2, 4 ст. 247 КЗпП України,
виборний орган первинної
профспілкової організації на
підприємстві, в установі, організації
разом з власником або уповноваженим
ним органом вирішує питання
запровадження, перегляду та змін норм
праці, разом з власником або
уповноваженим ним органом вирішує
питання робочого часу і часу
відпочинку, погоджує графіки змінності
та надання відпусток, запровадження
підсумованого обліку робочого часу,
дає дозвіл на проведення надурочних
робіт, робіт у вихідні дні тощо.

Аналогічні положення містить ст. 38
Закону України «Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності».

Закон, зобов'язуючи роботодавця
погоджувати питання робочого часу з
виборним органом первинної
профспілкової організації, тим самим
надає можливість працівникам,
об'єднаним у дану профспілку, спільно
захищати свої інтереси при зміні
істотних умов праці, а тому профспілка
у даному випадку виступає в якості
представника інтересів однієї із
сторін трудового договору.

Держава, надаючи роботодавцю право в
односторонньому порядку змінювати
істотні умови трудового договору,
обмежила це право необхідністю
завчасного (за 2 місяці) повідомлення
іншої сторони договору (працівника) та
погодження даного питання з виборним
органом первинної профспілкової
організації, що діє на підприємстві
(представника працівників).

Кожний працівник - член профспілки має
інтерес у тому, щоб бути належним чином
представленим як рівноправний учасник
соціально-трудового діалогу, сторона
трудового договору.

На порушення зазначених норм, змінюючи
істотні умови трудового договору в
односторонньому порядку без
погодження з виборним органом
первинної профспілкової організації,
що діє на підприємстві, не погодивши з
Вільною профспілкою питання
запровадження скороченого робочого
тижня, роботодавець тим самим порушив
зазначений інтерес працівника - члена
профспілки.

Вільна профспілка просила визнати
протиправним та скасувати наказ ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» від 21
березня 2014 року № 75 в частині
встановлення з 26 травня 2014 року для
всіх працівників товариства неповного
робочого тижня.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що Вільна профспілка не
довела порушення зазначеного нею права
позивача оспорюваним наказом,
погодженим з Об'єднаною первинною
профспілковою організацією
працівників машинобудування та
металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе», який є стороною колективного
договору, укладеного на підприємстві; і
саме в колективному договорі,
відповідно до ст. 12 КЗпП України кожна
профспілка має визначитись щодо
своїх конкретних зобов'язань за
колективним договором та
відповідальності за їх невиконання.
Оскільки Вільна профспілка не взяла
участі в об'єднаному представницькому
органі, вона була позбавлена права
підписувати колективний договорі, який
визначає засади встановлення
тривалості робочого часу в товаристві.

Такі висновки суду відповідають вірно
встановленим обставинам справи та
вимогам матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається і судом
вірно встановлено, що ОСОБА_2 є членом
Вільної професійної спілки
працівників ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В.Фрунзе» (а.с.5, 14).

Наказом №75 від 21 березня 2014 року ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе»
встановило на підприємстві режим
неповного робочого тижня, увівши з 26
травня 2014 року 3-денний робочий тиждень
з робочими днями - понеділок, вівторок,
середа. Даний наказ не погоджувався з
виборним органом Вільної профспілки
(а.с. 3).

З вказаним наказом були ознайомлені
працівники товариства, в тому числі і
ОСОБА_2 (а.с.47-54).

Рішенням розширеного засідання
профспілкового комітету Об'єднаної
первинної профспілкової організації
працівників машинобудування та
металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В.Фрунзе» (протокол №62 від 21 березня
2014 року) було погоджено наказ №75 від 21
березня 2014 року (а.с.77-79).

Наказом від 21 травня 2014 року № 122 надані
повноваження директору з персоналу за
клопотанням керівників структурних
підрозділів, погодженому з
функціональними директором (при
наявності функціонального
підпорядкування) і за згодою
працівників встановлювати режим
роботи персоналу структурних
підрозділів, відмінний від режиму
роботи, передбаченого наказом № 75, з
збільшеним робочим тижнем (а.с. 46, 101-141).

16 квітня 2014 року Вільна профспілка
звернулась до Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Сумській області, в якому просила
провести позапланову перевірку ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» з питань
додержання трудового законодавства
при запровадженні скороченого
робочого тижня. За результатами
перевірки порушення вимог трудового
законодавства не встановлено (а.с. 28 - 41,
67).

Ухвалою Ковпаківського районного суду
м. Суми від 23 травня 2014 року закрите
провадження у справі за позовом
Вільної профспілки ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В.Фрунзе» до ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В.Фрунзе» про визнання протиправним і
скасування наказу від 21 березня 2014
року №75 в частині встановлення з 26
травня 2014 року для всіх працівників
товариства неповного робочого тижня,
оскільки справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства. Суд
виходив з того, що спір в справі є
колективним трудовим спором (а.с.57-59).

23 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Вільної профспілки з заявою, у якій
вважав наказ підприємства № 75 від 21
березня 2014 року протиправним з тих
підстав, що він не погоджений з
виборним органом Вільної профспілки,
членом якої він є, та прохав допомогти
йому захистити порушені права та
представляти його інтерес у суді (а.с.4,
5, 14).

08 липня 2014 року Вільна профспілка
працівників ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В.Фрунзе» вдруге звернулась до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Сумській області та
просила повідомити, чи досліджувалось
в ході проведення перевірки за її
першою заявою від 16 квітня 2014 року
питання додержання роботодавцем п. 2 та
п. 4 ст. 247 КЗпП України, ст. 38 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності» при
виданні наказу ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В.Фрунзе» від 21 березня 2014 року №75
(а.с.68).

Згідно відповіді Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Сумській області від 17 липня 2014 року
посадовою особою інспекції під час
перевірки ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В.Фрунзе» питання додержання
роботодавцем вказаних вимог закону не
досліджувалось (а.с.69).

На підприємстві діють Правила
внутрішнього трудового розпорядку,
затверджені на конференції трудового
колективу 24 квітня 2009 року, із змінами,
затвердженими 24 грудня 2012 року
(а.с.80-87).

22 березня 2001 року між відповідачем та
профспілковим комітетом Об'єднаної
первинної профспілкової організації
працівників машинобудування та
металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В.Фрунзе» був укладений колективний
договір, нова редакція якого
затверджена на засіданні сторін
колективного договору 20 грудня 2013 року
(а.с.88-92).

Згідно з п. 2.1.18 колективного договору,
передбачено з метою забезпечення
соціального захисту працюючих
погоджувати з відповідними профкомами
ПАТ та Підприємств всі накази та
розпорядження, що стосуються питань
умов та охорони праці, соціальних,
культурних, побутових та інших
соціально-трудових відносин, якщо вони
погіршують вищеназвані умови.

Відповідно до п. 4.3.1 розділу 4.3
колективного договору встановлена
тривалість роботи (зміни) згідно з
Правилами внутрішнього розпорядку і
графіками змінності, затвердженими
уповноваженими органами ПАТ та
Підприємств, за погодженням з
відповідними профкомами з урахуванням
специфіки виробничих процесів
підприємств.

В товаристві членами Об'єднаної
профспілки є 10402 члени працюючих
працівників та 8300 непрацюючих
пенсіонерів, а членами Вільної
профспілки є 31 працівник (а.с.143-146).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2012
року було закрите провадження у справі
за позовом Вільної профспілки до
Об'єднаної профспілки вказаного
товариства, третя особа - саме
товариство, про заборону укладати
колективний договір та зобов'язання
вчинити дії, який Вільна профспілка
обґрунтовувала тим, що Об'єднана
профспілка намагається усунути її від
участі в процесі укладання
колективного договору на підприємстві.

Вищий суд, закриваючи провадження в
справі, виходив з того, що вимога
Вільної профспілки про заборону
Об'єднаній профспілці одноособово
підписувати колективний договір без
підписання її представником та про
зобов'язання Об'єднаної профспілки
утворити об'єднаний представницький
орган профспілок для укладення нового
колективного договору є колективним
трудовий спором, який повинен
розглядатися в порядку, визначеному
Законом України «Про порядок
вирішення колективних трудових спорів
(конфліктів)», оскільки має місце
зіткнення інтересів сторін трудових
правовідносин і існує
примирно-третейський порядок їх
вирішення. Вільна профспілка за
вирішенням колективного трудового
спору у визначеному вказаним Законом
порядку не зверталась.

Як зазначено у ст. 7 Закону України
«Про колективні договори і угоди» від 01
липня 1993 року № 3356-XII, зміст
колективного договору визначається
сторонами в межах їх компетенції.

У колективному договорі
встановлюються взаємні зобов'язання
сторін щодо регулювання виробничих,
трудових, соціально-економічних
відносин, зокрема: зміни в організації
виробництва і праці; забезпечення
продуктивної зайнятості; режиму
роботи, тривалості робочого часу і
відпочинку.

Аналогічні положення містить ст. 13
КЗпП України.

Згідно положення ст. 10 КЗпП України
колективний договір укладається на
основі чинного законодавства,
прийнятих сторонами зобов'язань з
метою регулювання виробничих, трудових
і соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів трудящих,
власників та уповноважених ними
органів.

Згідно ст. 12 КЗпП України колективний
договір укладається між власником або
уповноваженим ним органом (особою), з
однієї сторони, і первинною
профспілковою організацією, які діють
відповідно до своїх статутів, а у разі
їх відсутності - представниками, вільно
обраними на загальних зборах найманих
працівників або уповноважених ними
органів, з другої сторони.

Якщо на підприємстві, в установі,
організації створено кілька первинних
профспілкових організацій, вони
повинні на засадах пропорційного
представництва (згідно з кількістю
членів кожної первинної профспілкової
організації) утворити об'єднаний
представницький орган для укладення
колективного договору. В цьому разі
кожна первинна профспілкова
організація має визначитися щодо своїх
конкретних зобов'язань за колективним
договором та відповідальності за їх
невиконання. Первинна профспілкова
організація, що відмовилася від участі
в об'єднаному представницькому органі,
позбавляється права представляти
інтереси працівників при підписанні
колективного договору.

Ст. 18 КЗпП УКаїни передбачає, що
положення колективного договору
поширюються на всіх працівників
підприємства, незалежно від того, чи є
вони членами професійної спілки, і є
обов'язковими як для власника або
уповноваженого ним органу, так і для
працівників підприємства.

Отже, колективний договір є локальним
нормативним актом підприємства в
сфері трудових відносин, який
встановлює домовленість сторін,
зокрема, щодо робочого часу.

Відповідно до статті 246 КЗпП первинні
профспілкові організації на
підприємствах та в їх структурних
підрозділах представляють інтереси
своїх членів і захищають їх трудові,
соціально-економічні права та
інтереси. Первинні профспілкові
організації здійснюють свої
повноваження через утворені
відповідно до статуту (положення)
виборні органи, а в організаціях, де
виборні органи не утворюються, - через
профспілкового представника,
уповноваженого згідно зі статутом на
представництво інтересів членів
професійної спілки, який діє в межах
прав, наданих Законом України «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» та статутом професійної
спілки.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч.1 ст. 247 КЗпП
України виборний орган первинної
профспілкової організації на
підприємстві, в установі, організації
укладає та контролює виконання
колективного договору, звітує про його
виконання на загальних зборах
трудового колективу, звертається з
вимогою до відповідних органів про
притягнення до відповідальності
посадових осіб за невиконання умов
колективного договору; разом з
власником або уповноваженим ним
органом вирішує питання запровадження,
перегляду та змін норм праці, робочого
часу і часу відпочинку, погоджує
графіки змінності та надання
відпусток, запровадження
підсумованого обліку робочого часу,
дає дозвіл на проведення надурочних
робіт, робіт у вихідні дні тощо.

З огляду на вказані положення закону
суд прийшов до вірного висновку про те,
що свої повноваження професійні спілки
реалізують через укладення
колективного договору шляхом
утворення на засадах пропорційного
представництва об'єднаного
представницького органу для укладення
колективного договору, а первинна
профспілкова організація, що
відмовилась від участі в об'єднаному
представницькому органі,
позбавляється права представляти
інтереси працівників при підписанні
колективного договору, а отже,
реалізації повноважень, передбачених
ст. 247 КЗпП України.

Доводи Вільної профспілки про те, що
вона не відмовлялась від участі в
об'єднаному представницькому органі
для укладення колективного договору, з
огляду на предмет спору в даній справі,
є безпідставними, оскільки вказана
обставина, як вбачається з ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2012 року, може бути
предметом розгляду колективного
трудового спору (конфлікту), який не
підлягає розгляду в судах.

З огляду на характер спору в даній
справі, Вільна профспілка, не оспорюючи
по суті законності оспорюваного
наказу про запровадження скороченого
робочого часу, про необхідність якого з
врахуванням фінансового стану
підприємства відповідач надав
відповідні докази (а.с.93-100), фактично
захищає свої права на участь у
вирішенні питань трудової діяльності
невизначеного кола осіб, оскільки
вважає свою неучасть у вирішенні
питання робочого часу всіх працівників
порушенням їх інтересу, не маючи від
кожного з них доручення на
представництво їх інтересів в
індивідуальному трудовому спорі.

Представник Вільної профспілки в
засіданні апеляційного суду пояснив,
що у випадку залучення Вільної
профспілки до вирішення питання
запровадження скороченого робочого
часу не вбачалось би порушення прав та
інтересів позивача.

Таким чином, вбачаючи порушеним
інтерес ОСОБА_2 в тому, що він не був
представленим своєю профспілкою при
вирішенні питання скороченого
робочого часу та вимагаючи скасувати
наказ в частині запровадження
скороченого робочого часу для всіх
працівників саме з цих підстав, Вільна
профспілка, не будучи стороною
колективного договору, тим самим
фактично оспорює своє право на участь в
вирішенні цього питання, тобто в межах
індивідуального трудового спору
ставить питання, що стосуються
колективного трудового спору
(конфлікту).

Таким чином, посилання Вільної
профспілки на те, що закон зобов'язує
власника узгоджувати режим робочого
часу з будь-якою профспілкою, незалежно
від того, чи є вона учасником
колективного договору, не ґрунтуються
на вимогах закону.

Доводи в скарзі про те, що суд залучив
до матеріалів справи копію
колективного договору та інших
документів в порушення порядку,
передбаченого ст. 131 ЦПК України, є
безпідставними, оскільки сама Вільна
профспілка не оспорює зміст вказаних
документів, а обгрунтованість рішення
суду, відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК
України, обумовлюється повним і
всебічним з'ясуванням обставин справи,
до якого зобов'язує суд ч. 3 ст. 10 ЦПК
України.

Апеляційна скарга не містить посилань
на факти чи обставини, які б могли були
підставою для скасування рішення суду,
її доводи не спростовують висновків
суду, не дають підстав для висновку про
невірність застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до невірного вирішення
справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України і підстав для його
скасування не вбачається.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін;

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу Вільної професійної
спілки працівників публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 22 липня 2014 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -