Провадження № 2/243/267/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року

м. Cлов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючої - судді

Ільяшевич О.В.

при секретарі

Ляшко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
Донецької області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 за участю третьої особи:
комунального підприємства "ЖЕК № 7" про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В
И В:

13 грудня 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4
за участю третьої особи: КП "ЖЕК № 7" про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням. В
обґрунтування своїх вимог зазначили,
що з 20 грудня 2012 року позивачі згідно
договору купівлі-продажу є власниками
АДРЕСА_1. Вказану квартиру вони
придбали у відповідача ОСОБА_4 Після
укладення договору купівлі-продажу
відповідач запевнив, що в місячний
строк зніметься з реєстрації. В даний
час відповідач з реєстрації не знятий,
являється громадянином Російської
Федерації, де проживає разом зі своєю
сім'єю, має паспорт громадянина
Російської Федерації, а паспорт
громадянина України з відміткою про
реєстрації було здано при отриманні
громадянства Російської Федерації в 2003
році, а тому знятися з реєстрації не має
можливості, оскільки відсутній
документ з відміткою про реєстрацію на
території України. У зв'язку з цим,
просять визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням.

У судове засідання позивачі не
з'явилися, подали до суду заяви про
розгляд справи у їх відсутності.
Просили задовольнити позов в повному
обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4
не з'явився. В порядку судового
доручення у відповідності до умов
Минської Конвенції "Про правову
допомогу та правових відносин по
цивільним, сімейним та кримінальним
справам" від 22 січня 1993 року, йому були
надіслані документи та повідомлення
про розгляд справи. При допиті
компетентним судом Російської
Федерації відповідач не заперечив
проти розгляду справи у його
відсутності, позовні вимоги визнав в
повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення справи по суті, приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 12 грудня 2012 року ОСОБА_4 продав, а
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали АДРЕСА_1 (а.с.
7).

Відповідно до технічного паспорту на
АДРЕСА_1 № 11084, власником квартири є
ОСОБА_4 (а.с. 9-12).

Згідно акту обстеження житлового
приміщення, виданого майстром КП "ЖЕК №
7", ОСОБА_4 не проживає за адресою:
АДРЕСА_1 з 2003 року (а.с. 13).

З витягу про державну реєстрацію прав
нерухомого майна, право власності на
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 12 грудня 2012 року (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод.

У сенсі ст.391 ЦК України власник майна
може вимагати усунення будь-яких
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

За ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї
власника житлового будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником житлового будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

За положеннями ст.41 Конституції
України та ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року відповідно
до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів N
2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Таким чином, закон
гарантує захист права власності шляхом
застосування певних способів захисту,
передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.

Згідно зі ст.ст.379, 382 ЦК України об'єктом
власності особи може бути, зокрема,
житло у вигляді житлового будинку,
садиби, квартири.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника житлового
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом.

За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого
права користування житлом існує лише
для членів сім'ї, які припинили сімейні
відносини з власником будинку, при
умові збереження права власності на
будинок цього ж власника, тобто при
незмінності власника майна.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що слід визнати ОСОБА_4 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що право
власності на вказану квартиру належить
позивачеві.

На підставі наведеного, керуючись ст.41
Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. 3, 15,
60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, 319, 321, 391, 405
ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Донецького
апеляційного суду через Слов'янський
міськрайонний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у
єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений
12 серпня 2014 року.

Головуюча-суддя:

О.В.Ільяшевич