Машівський районний суд Полтавської
Справа № 540/676/14-ц
Номер провадження 2/540/184/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року. Машівський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді
Кравець С.В.

за участю: секретарів
Кольвашенко А.В., Жигилій І.Ф.

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Машівка цивільну
справу за позовом фермерського
господарства «Анаско» до ОСОБА_3 про
захист честі, гідності та ділової
репутації, -

на підставі ч.3 ст. 209 ЦПК України в
судовому засіданні 14 серпня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини Рішення, -

в с т а н о в и в :

у травні 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що влітку відповідач з метою
штучного створення конфліктної
ситуації направила голові ФГ «Анаско»
ОСОБА_1 листа погрозливого змісту з
проханням «домовитися по хорошому, щоб
про них не говорили». В липні того ж
року вона реалізувала свої наміри та
звернулася до Машівського РВ УМВС з
заявою щодо незаконних дій
господарства, яке він очолює, а також з
позовом до Машівського районного суду,
яке нею не оскаржувалось. Натомість з
метою формування негативної думки щодо
діяльності господарства відповідач
вдалася до поширення усної та
письмової інформації про незаконні дії
господарства. Незважаючи на отримання
судового рішення та відповіді
правоохоронних органів на заяву від
01.07.2013, вона свою заяву до Машівського
РВ продублювала 25.11.2013 та продовжила
звертатися до дільничного ОСОБА_5 з
аналогічними заявами. Вказане свідчить
що призначенням розповсюджуваної
інформації є саме створення
негативного іміджу господарства, а не
інформування відповідних органів про
дотримання законодавства. Крім цього,
відповідачка зверталася також з
численними заявами до Машівської РДА
та Павлівської сільської ради, що також
призводить до порушення ділової
репутації фермерського господарства.
Такими діями відповідачки
господарству завдано моральної шкоди,
яка полягає у приниженні ділової
репутації юридичної особи, що
становить 5000 грн, оскільки після
винесення судового рішення вона майже
рік продовжує реалізовувати свої
погрози, що призводить до втрати іміджу
господарства не тільки в с. Павлівка, а
й за його межами. У зв'язку з наведеним
позивач просить визнати недостовірною
інформацію щодо незаконних дій ФГ
«Анаско» поширену в заявах ОСОБА_3 до
Машівського РВ УМВС, Машівської РДА та
Павлівської сільської ради;
зобов'язати відповідачку спростувати
поширену нею недостовірну інформацію
шляхом відкликання письмових звернень
через направлення повідомлень про їх
відкликання і вважати їх такими, що не
подані до Машівського РВ УМВС;
зобов'язати її спростувати поширену
недостовірну інформацію про ФГ
Машівській РДА та Павлівській
сільській раді; стягнути з ОСОБА_3 5000
грн моральної шкоди та судові витрати.

У судовому засіданні представники
позивача наполягають на задоволенні
позову з підстав, викладених у позовній
заяві та вказують, що позивач орендує
належну відповідачу орендну ділянку і
всі її звернення пов'язані з тим, що
вона хоче отримати 55000 грн. Зокрема,
саме на прохання відповідачки з нею
було укладено договір і відразу
виплачено гроші, так як їй необхідно
було платити кредит. Після цього, вона
навіть оформила на сина ОСОБА_1 заповіт
та видала позивачу довіреність на
розпорядження земельною ділянкою. В
даний час всі її звернення до
правоохоронних органів фактично
спрямовані на отримання коштів та
відшуковує причин для звернень, а
відповідно перешкоджання господарству
виконувати свої завдання. Крім цього,
її звернення спрямовані до
некомпетентних органів, що є не
способом захисту, а виконання погроз та
призводить до виникнення негативної
думки, що підприємство є скандальним, а
тому порушується його ділова
репутація.

Відповідач та її представник
заперечують проти позову за
безпідставністю та відповідач
зазначила, що згідно законодавства
вона має право звертатися в будь-які
органи. Насправді вона хотіла вирішити
все по мирному та просила позивача
повернути їй державний акт або щоб
платив оренду як і інші товариства, або
заплатить за пай 55000 грн. Натомість
ніяких висловлювань негативного
характеру в адресу підприємства не
допускала. Всі її звернення до
відповідних органів обумовлені
необхідністю забрати у позивача
державний акт на землю, який він
залишив у себе ще на час укладення
договору.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши докази у справі, прийшов до
наступного висновку.

Судом установлено, що у травні 2013 року
відповідач направила ОСОБА_1 листа у
якому пропонувала вирішити все по
хорошому та мирно щодо договору на пай,
щоб про них не говорили. Лист
завершується словами про те, що
відповідачка не хоче, щоб все виходило
на люди, натомість вказала, що можливо й
прийдеться (а.с. 5).

Як видно в послідуючому між сторонами
виник спір, у зв'язку з чим у липні 2013
року ОСОБА_3 звернулася до Машівського
районного суду з позовом до ФГ «Анаско»
про визнання недійсним договору оренди
землі укладеного між нею та
господарством 03.06.2009 терміном на 49
років, з підстав не визначення в т.ч.
розміру орендної плати. Рішенням суду
від 17.09.2013, яке набрало законної сили
01.10.2013 у задоволенні позову було
відмовлено з підстав пропуску ОСОБА_3
строку позовної давності (а.с. 7-8).

У судовому засіданні представники
позивача посилалися на те, що
звертаючись з однаковими зверненнями
до правоохоронних органів, а також до
Павлівської сільської ради та
Машівської РДА з приводу орендованої
позивачем земельної ділянки, що
належить відповідачці, остання мала на
меті не захист своїх прав, а фактично
реалізувала свою погрозу про те, щоб
про підприємство говорили і сформувати
про нього негативну думку, що є прямим
наслідком порушення ділової репутації.

За клопотанням представника позивача
судом витребувані звернення ОСОБА_3 до
Машівської РДА та Павлівської
сільської ради, натомість з сільської
ради надійшло повідомлення, що ОСОБА_3
до неї не зверталася, а РДА повідомила,
що журнал звернення на зберігання не
надходив (а.с. 49-50).

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_6 - секретар Павлівської
сільської ради, показала, що
відповідачку вона не пам'ятає, але
згідно матеріалів у 2009 році по
сільській раді вона оформляла заповіт.
Крім цього, у 2011 року приходив
адвокатський запит щодо дарування нею
земельної ділянки. Натомість відносно
ОСОБА_1 зазначила, що в селі до нього
відносяться з повагою, і до сільської
ради з приводу конфліктів з ним люди не
зверталися.

Свідок ОСОБА_7 - юрист Машівської РДА
повідомив, що в період з листопада 2013 по
січень 2014 року ОСОБА_3 двічі зверталася
на особистий прийом до заступника
голови РДА Тригуб, з приводу виплати
орендної плати за користування ОСОБА_1
її земельною ділянкою, і один раз її
направили до нього. При перевірці
викладених відомостей ним зроблено
висновок, що останній на законних
підставах користується земельною
ділянкою. Крім цього, вказав, що
Машівська РДА не може вирішувати ці
питання, оскільки вони не віднесені до
її компетентності.

Разом з тим, як видно з матеріалів
Машівського РВ УМВС, ОСОБА_3 01.07. та
25.11.2013 зверталася до райвідділу
спочатку з проханням допомогти
повернути пай наданий в користування
ОСОБА_1, який той повинен був повернути
за усною домовленістю у цьому році, а
вдруге з проханням притягнути
останнього до відповідальності,
оскільки він відмовляється повернути
їй державний акт на землю. За
наслідками перевірки заяв складено
висновок за яким установлено, що у 2009
році відповідачка передала ФГ «Анаско»
землю терміном на 49 років, також видала
доручення ОСОБА_1 терміном на 10 років з
правом розпорядженням останнім її
земельною ділянкою. Ознак
кримінального та адміністративного
правопорушення не встановлено. Крім
цього, під час проведення перевірки за
другою заявою, відповідач вказувала, що
дала оголошення в газеті про втрату
державного акту, після чого ОСОБА_1
приїхав в редакцію та показав оригінал.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 - ДІМ Машівського РВ показав, що
він займався перевіркою заяв ОСОБА_3 в
ході яких установлено, що ОСОБА_1 має на
руках необхідні документи.

Даючи оцінку доказам у справі, суд
виходить з наступного.

Так, статтями 3, 28 Конституції України
передбачено, що честь і гідність людини
є найвищою соціальною цінністю та що
кожен має право на повагу до його
гідності.

Разом із цим Конституцією України
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань. Кожен має право
вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір. Здійснення
цих прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя (ст. 34).

Відповідно до ч.1 с. 94 ЦК України,
юридична особа має право на
недоторканність її ділової репутації,
на таємницю кореспонденції, на
інформацію та інші особисті немайнові
права, які можуть їй належати.

Згідно з п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" (далі
Постанова № 1 від 27.02.2009), при розгляді
справ зазначеної категорії суди
повинні мати на увазі, що недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені). Негативною
слід вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності,честі чи
ділової репутації.

Натомість ст. 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до п.15 Постанови № 1 від
27.02.2009, юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Пунктом 16 цієї Постанови, передбачено,
що у випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
ст. 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Разом з тим, наявність у такому
зверненні завідомо неправдивих
відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність передбачену
законодавством України.

Як вбачається з досліджених у судовому
засіданні доказів, фактично між
сторонами існує спір щодо сплати
позивачем орендної плати ОСОБА_3 за
користування її земельною ділянкою та
з приводу оригіналу державного акту на
землю, який за словами позивача
знаходиться у відповідачки, а за
словами останньої у ОСОБА_1.

Це вбачається також і з адресованих до
Машівського РВ звернень ОСОБА_3, з
пояснень свідка ОСОБА_7, рішення
Машівського районного суду від 17.09.2013, а
також видно з місцевої газети
«Промінь», у якій 26.10.2013 опубліковане
оголошення про втрату ОСОБА_3
державного акту на землю та визнання
його недійсним, яке як зазначила
відповідач опубліковане саме нею.

В цій же газеті, але від 09.11.2013
опубліковане спростування цього
оголошення, у зв'язку з наявністю
оригіналу державного акті. Зі слів
ОСОБА_1 саме він замовив вказане
оголошення, і хоча оригіналу
державного акту не має, але має його
копію та довіреність на розпорядження
земельною ділянкою, яка не скасована.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що
звернення ОСОБА_3 до державних органів
фактично спрямовані на захист її, як
вона вважає, порушених прав, щодо
отримання належної орендної плати за
її земельну ділянку та повернення
оригіналу державного акту, вони не
містять негативної чи недостовірної
інформації про позивача, а на думку
суду містять виключно особисте
сприйняття відповідачкою факту
порушення позивачем її прав, а тому не
несуть в собі елементів приниження та
образ і направлені не на приниження
ділової репутації позивача, а з метою
захисту своїх прав.

Посилання представників позивача, що
Машівський РВ та РДА не є компетентними
органами у вирішенні цих питань,
оскільки ці питання можуть бути
вирішені виключно судом, в будь-якому
випадку не свідчать про умисел ОСОБА_3
про створення позивачу негативного
іміджу та порушення його ділової
репутації.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки позивачу у задоволенні позову
відмовлено, а тому сплачений ним
судовий збір не підлягає стягненню з
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
94 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову фермерського
господарства «Анаско» до ОСОБА_3 про
захист честі, гідності та ділової
репутації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Машівський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
особою, яка не була присутньою під час
проголошення рішення в той же строк з
дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
у випадку його оскарження, після
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та
підписано 15 серпня 2014 року.

Суддя: