інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/4680/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Олійника В.І., Лащенка В.Д.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 16 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
позики,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У грудні 2013 року позивач звернувся із
вищенаведеним позовом, який
обґрунтовувала тим, що відповідачка
взяла у нього в борг 50 000 доларів США і
купила жилий будинок з надвірними
будівлями, розташований в АДРЕСА_1,
оформивши угоду договором
купівлі-продажу від 12 квітня 2007 року.
При цьому ОСОБА_1, взявши необхідну суму
валюти в борг власноручно написала
розписку про те, що вона позичила у
нього 50 000 доларів США для купівлі
будинку і 0,25 га земельної ділянки в
АДРЕСА_1, вказавши, що борг терміном на 2
роки, при цьому застерегла, що залишає
за собою право із 0,25 га землі по
АДРЕСА_1, використати 0,05 га землі для
подальшого будівництва будинку і
надвірних споруд для себе, а раніше
придбаний будинок і 0,20 га землі продати
і гроші повернути позивачу.

Вважав що, ОСОБА_1, скориставшись
родинними стосунками, придбавши за
його кошти у власність будинок, і
завдяки цьому-у власність земельну
ділянку, де побудувала для себе новий
будинок та не повернула борг позики.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його
користь позику в розмірі 50 000 доларів
США, що еквівалентно 586 440 грн. та судові
витрати та вважав, що строк позовної
давності не пропущено з огляду на те, що
в договорі сама ОСОБА_1 строк виконання
договору пов'язала з терміном
реалізації того будинку, який купила за
гроші, взяті в борг.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
16 червня 2014 року позов
задоволено.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що відповідач не виконала свого
обов'язку по поверненню грошових
коштів за умовами договору позики, тому
згідно ст. 1049 ЦК України ОСОБА_1
зобов'язана повернути ОСОБА_2 грошові
кошти, відповідно до вимог ст. 625 ЦК
України.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Спірні правовідносини регулюються
статтями 1046-1049 ЦК України відповідно до
положень яких за договором позики
позикодавець передає позичальнику у
власність гроші, а позичальник
зобов'язується повернути таку ж суму.
На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.
Позичальник повинен повернути гроші в
обумовлений догором позики термін.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1 позичила 50 000 доларів США для
покупки будинку і двадцяти п'яти соток
землі в АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 терміном на
два роки, при всьому цьому вона
залишила за собою право із двадцяти
п'яти соток землі по АДРЕСА_1,
використати п'ять соток землі для
подальшого будівництва будинку і
надвірних споруд для себе, а раніше
куплений будинок і двадцять п'ять соток
землі продати і гроші повернути ОСОБА_2,
про що власноручно видала письмову
розписку, датовану 2007 роком. Відповідач
ОСОБА_1 до даного часу борг добровільно
не повернула.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач ОСОБА_1 видала доручення
позивачу ОСОБА_2 здійснювати від її
імені дії, спрямовані на продаж
належного їй будинку АДРЕСА_1. Як
пояснив позивач ОСОБА_2 грудні 2013 року
ОСОБА_1 скасувала видане на його ім'я
доручення на право продажу належного
їй будинку, в зв'язку з чим він зрозумів
з дій відповідача, що кошти йому вона не
поверне, і звернувся до суду з позовом
про стягнення з неї боргу.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердила в
судовому засіданні, що вона дійсно
видала доручення позивачу ОСОБА_2 на
право продажу від її імені належного їй
на праві власності жилого будинку,
однак в грудні 2013 року вона скасувала
дане доручення, так як у неї відпала
потреба продавати вказаний будинок.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доводи відповідача ОСОБА_1, що вона не
позичала у позивача ОСОБА_2 згідно
виданої неї боргової розписки 50 000
доларів США, а лише написала проект
даної розписки без отримання вказаних
коштів, необґрунтовані, оскільки не
підтверджуються належними та
допустимими доказами.

За таких обставин суд прийшов до
правильного висновку, про те, що
відповідач порушив права позивача, як
позикодавця, які підлягають захисту
шляхом стягнення на його користь
позичених коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не в повній мірі дослідив наявні
обставини по справі, зокрема не взяв до
уваги, що в розписці відповідачем чітко
зазначено термін повернення грошових
коштів 2 роки, а повернення коштів
шляхом продажу будинку та земельної
ділянки являється правом відповідача,
як вказано в розписці, а не обов'язком
та не надав належної правової оцінки
заяви відповідача про застосування
строку позовної давності -
необґрунтовані.

Суд першої інстанції не знайшов
підстав для застосування строку
позовної давності, оскільки в борговій
розписці був обумовлений сторонами
договору позики строк повернення
коштів, а саме повернення коштів мало
відбутись після продажу будинку.
Оскільки відповідач відмовилась від
його продажу в грудні 2013 року та
відповідно скасувала доручення надане
позивачу в підтвердження виконання
зобовязання, колегія суддів приходить
до висновку, що місцевий суд правильно
вважав, що саме з цього моменту у
позивача ОСОБА_2 виникло право на
звернення до суду з позовом про
стягнення боргу з ОСОБА_1

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим. Підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 16
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: