АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н.
Ю.

суддів Савчук
М.В., Бреславського О.Г.

секретаря
Тодоряка Г.Д.

за участю представника позивача
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» Бацей
Тетяни Миколаївни, представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та в інтересах ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 з участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Служби у справах дітей
Чернівецької міської ради про
виселення та зняття з реєстрації за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 22 травня 2014 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» у лютому
2014 року звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інтересах ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 з участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Служби у справах дітей
Чернівецької міської ради про
виселення та зняття з реєстрації.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»
зазначало, що рішенням Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 26 лютого
2013 року звернуто стягнення на житловий
будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу
предмету іпотеки публічним

№22ц-1075/2014 рік Головуючий
у 1 інстанції Федіна А.В.

Категорія 43/44
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» з укладанням від
свого імені договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням публічному
акціонерному товариству комерційному
банку «ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
предмета іпотеки.

Вказувало, що у листопаді 2013 року
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк»
направлено відповідачам повідомлення
про добровільне звільнення житлового
АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідачі
добровільно не звільнили приміщення,
за відсутності згоди публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» здійснили
реєстрацію осіб, позивач просив
виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_7 з житлового будинку АДРЕСА_1 та
зняти з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 22 травня 2014 року
позов задоволено частково,
постановлено виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 з житлового
АДРЕСА_1, в решті - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 22 травня 2014 року
скасувати та закрити провадження у
справі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про виселення, суд
першої інстанції керувався
положеннями ч.1 ст.109 ЖК України та ст.40
Закону України «Про іпотеку» та вважав
встановленим, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 добровільно не
звільнили житловий будинок АДРЕСА_1, на
який звернуто стягнення, протягом
одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя.

Ухвалюючи судове рішення в частині
вимог публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про зняття з
реєстраційного обліку, суд першої
інстанції послався на те, що органи, до
компетенції яких входить зняття з
реєстрації, не залучались до участі в
справі, тому не підлягають вирішенню
питання щодо їхніх прав і обов'язків.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції не можна
повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що
між публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 укладено договір кредиту 16
листопада 2007 року №E/V072016, який
забезпечений договором між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 іпотеки
від 16 листопада 2007 року №E/V072016 (а.с.7-15).

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Заочним рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 26
лютого 2013 року звернуто стягнення на
житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом
продажу предмету іпотеки публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» з укладанням від
свого імені договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням публічному
акціонерному товариству комерційному
банку «ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
предмета іпотеки (а.с.16-17).

З матеріалів справи вбачається, що
місцем реєстраційного обліку
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 є житловий будинок
АДРЕСА_1 (а.с.22).

За змістом ч.3 ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п.43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Отже, на момент звернення публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до суду із позовом
про виселення, його права повинні бути
порушені шляхом невиконання вимоги
про звільнення житлового приміщення.
Наявність письмової вимоги про
звільнення житлового приміщення є
обов'язковою умовою при задоволенні
позову про виселення із іпотечного
житла.

Заперечуючи проти позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», відповідачі
зазначали, що повідомлення публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про виселення не
отримано.

З матеріалів справи вбачається, що
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк»
направлено позичальнику ОСОБА_3 та
неповнолітнім ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7
повідомлення від 14 листопада 2013 року
№16.0.0.0.1/255, в тому числі про добровільне
звільнення житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 в тридцяти
денний строк з дня отримання цієї
вимоги (а.с.18).

Також публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» направлено поручителю
ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_7 повідомлення від 14 листопада 2013
року №16.0.0.0.1/256, в тому числі про
добровільне звільнення житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1 в
тридцятиденний строк з дня отримання
цієї вимоги (а.с.19).

Відповідно до п.99 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 05 березня 2009 року № 270,
рекомендовані поштові відправлення, у
тому числі рекомендовані листи з
позначкою «Судова повістка»,
рекомендовані повідомлення про
вручення поштових відправлень,
поштових переказів, повідомлення про
надходження електронних поштових
переказів, які не були вручені під час
доставки, повторні повідомлення про
надходження реєстрованих поштових
відправлень (крім зазначених в абзаці
четвертому пункту 93 цих Правил),
поштових переказів, адресовані
фізичним особам, під час доставки за
зазначеною адресою або під час
вручення в об'єкті поштового зв'язку
вручаються адресату, а у разі його
відсутності - повнолітньому члену сім'ї
за умови пред'явлення документа, що
посвідчує особу, а також документа, що
посвідчує родинні зв'язки з адресатом
(свідоцтво про народження, свідоцтво
про шлюб тощо), чи рішення органу опіки
і піклування про призначення їх
опікунами чи піклувальниками.

Натомість, згідно повідомлення про
вручення поштового відправлення
ОСОБА_3 та повідомлення про вручення
поштового відправлення ОСОБА_4 обидва
листа вручено уповноваженій особі 22
листопада 2013 року (а.с.20).

З огляду на наведене повідомлення,
направлене публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» позичальнику ОСОБА_3 від 14
листопада 2013 року №16.0.0.0.1/255, та
повідомлення публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» поручителю ОСОБА_4 від 14
листопада 2013 року №16.0.0.0.1/256
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
особисто не отримано.

За змістом п.106 Правил надання послуг
поштового зв»язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5.03.2009 № 270, під час вручення
фізичній особі реєстрованого
поштового відправлення, виплати коштів
за поштовим переказом з повідомленням
про вручення працівник поштового
зв'язку на підставі пред'явленого
одержувачем документа, що посвідчує
особу, зазначає на бланку повідомлення
про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення
поштового відправлення з позначкою
"Вручити особисто", внутрішнього
рекомендованого листа з позначкою
"Судова повістка" одержувач
розписується та зазначає прізвище.
Відповідні дані на бланку
повідомлення про вручення також
зазначаються про особу, уповноважену
на одержання внутрішнього
рекомендованого листа з позначкою
"Судова повістка", адресованого
юридичній особі або фізичній особі за
місцем роботи.

У матеріалах справи відсутні відомості
про вручення повідомлення публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» позичальнику
ОСОБА_3 від 14 листопада 2013 року
№16.0.0.0.1/255, та повідомлення публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» поручителю ОСОБА_4
від 14 листопада 2013 року №16.0.0.0.1/256
особою, уповноваженою на одержання
поштового відправлення, або
повнолітнім членом сім»ї.

Ураховуючи наведене, висновки суду
першої інстанції про отримання
відповідачами письмової вимоги
іпотекодержателя не відповідають
обставинам справи.

На підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Тому судове рішення в цій частині
підлягає скасуванню з підстав,
передбачених п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»,
звертаючись до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 з
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Служби у справах дітей Чернівецької
міської ради про зняття з реєстрації,
обставинами, якими обґрунтовував такі
вимоги, зазначав здійснення ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 реєстрації у житлового будинку,
розташованому по АДРЕСА_1, з порушенням
вимог договору між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 іпотеки
від 16 листопада 2007 року №E/V072016 за
відсутності згоди іпотекодержателя.

Проте, суд першої інстанції самостійно
змінив підстави позову.

У такому разі рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 22 травня
2014 року в наведеній частині підлягає
скасуванню з підстав порушення норм
процесуального права, передбачених п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України.

На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»
ухилилося від доведення обставин не
звільнення відповідачами ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1, в тридцятиденний строк з дня
отримання цієї вимоги.

Тому підстав для висновку про
порушення права публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» та задоволення
позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про виселення
немає.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду
України у абз.2 п.11 постанови від 18
грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі», оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (частина перша та друга статті
3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або ос порені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання та місця перебування
осіб здійснюється органом реєстрації.

Орган, до компетенції якого входить
здійснення реєстраційного обліку, не
залучений до участі у справі
відповідачем.

Тому підстав для покладення обов»язку
з зняття з реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 немає.

Керуючись п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 22 травня 2014 року
скасувати.

У позові публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та в
інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
виселення та зняття з реєстрації
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: