Справа № 209/2983/14-ц
Провадження № 2/209/1290/14
РІШЕННЯ

іменем України

"29" серпня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді
Багбая Є.Д.

при секретарі
Кукса О.П.

за участі позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Шевченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ «Сіті Транспорт Груп» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ТОВ «Сіті Транспорт Груп»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні. В обґрунтування позову
вказує, що працював виконуючим
обов'язки начальника відділу з
матеріально-технічного забезпечення
відокремленого структурного
підрозділу в м. Дніпродзержинськ ТОВ
«Сіті Транспорт Груп» з 3 червня 2013 року
по 27 червня 2013 року, звідки був
звільнений за ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням. При звільнені
позивача йому в порушення вимог закону
було невиплачено заборгованість по
заробітній платі. Позивач просить
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі
1010,99 гривень, також просить зобов'язати
виплатити відповідача середній
заробіток за затримку кінцевого
розрахунку по день ухвалення судового
рішення в розмірі 17128,80 гривень, та
моральну шкоду внаслідок невиплати
заробітної плати в розмірі 3000 гривень.

Позивач та його представник в
судове засідання з'явилися, позов
підтримали повністю просять
задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в
судові засідання з'явився, надав
письмові заперечення проти позову, /а.с.
43/, згідно яких та своїх пояснень позов
визнав частково, в частині
необхідності виплати заробітної плати
яка була йому нарахована в розмірі 1017,70
але не була отримана позивачем. Проти
стягнення компенсації за затримку
виплати заробітної плати та моральної
шкоди заперечував повністю, оскільки
вини підприємства у невиплаті
заробітної плати немає, вона була
нарахована та перерахована до каси
підприємства, де зберігається і по цей
день. Позивач мав можливість отримати
заробітну плату але цього не зробив.
Заробітна плата на заробітну
банківську картку позивача не
перераховувалась, поштовим переводом
не надсилалася, письмово позивач про
необхідність отримання заробітної
плати не повідомлявся.

Судом досліджені докази по
справі:

Досліджені письмові докази по справі
шляхом оголошення їх у судовому
засіданні:

- копія трудової книжки позивача /а.с. 4/,
згідно якої підтверджується що позивач
працював у відповідача з 3.06.2013 по 27.06.2013
року, звідки був звільнений за ст. 38
КЗпП України за власним бажанням;

- індивідуальна відомість про
застраховану особу Пенсійоного фонду
України /а.с. 5/, згідно якої
підтверджується розмір заробітної
плати позивача;

- виписка за договором /а.с. 6/, згідно
якої підтверджується не перерахування
заробітної плати на зарплатну картку
позивача;

- копія паспорту позивача /а.с. 8-9/,
згідно якої підтверджується місце
реєстрації та проживання позивача;

- табель обліку використання робочого
часу за червень 2013 року в ТОВ «Сіті
Транспорт Груп» /а.с. 10/, згідно якого
підтверджується кількість
відпрацьованих днів позивача;

- довідкою з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України та
Спеціальний витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців, статут товариства
/а.с. 12-14, 44-46 оберт/, згідно яких
підтверджується статус відповідача як
юридичної особи;

- лист територіальної державної
інспекції з питань праці в м. Києві /а.с.
35/, згідно якого підтверджується
звернення позивача до вищезазначеного
орагну, щодо невиплати йому заробітної
плати відповідачем;

- довідкою відповідача /а.с. 44/, згідно
якої підтверджується розмір
заробітної плати позивача;

- відомість про виплату грошей /а.с. 45/,
згідно якої підтверджується невиплата
заробітної плати позивачу;

- довідка /а.с. 46/, згідно якої відповідач
вказує, що заробітна плата позивача за
депонована та зберігається на
підприємстві в касі товариства;

- розрахунок компенсації /а.с. 47/, згідно
якої позивач розрахував розмір
компенсації яку він бажає отримати;

В судовому засіданні встановлено:

Позивач ОСОБА_1 працював виконуючим
обов'язки начальника відділу з
матеріально-технічного забезпечення
відокремленого структурного
підрозділу в м. Дніпродзержинськ ТОВ
«Сіті Транспорт Груп» з 3 червня 2013 року
по 27 червня 2013 року, звідки був
звільнений за ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням. При звільнені
позивача йому в порушення вимог закону
було невиплачено заборгованість по
заробітній платі. Заборгованість не
виплачена до теперішнього часу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України
Заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України В разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі,
коли спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір вирішено на
користь працівника частково, то
розмір відшкодування за час затримки
визначає орган, який виносить рішення
по суті спору.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного суду України №13 від 24.12.1999
року Установивши при розгляді справи
про стягнення заробітної плати у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Згідно ст. 43 Конституції України
Кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на
яку вільно погоджується. Право на
своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Згідно з вимогами ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає:

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший
спосіб. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається

судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України N 6 від 27
березня 1992 року „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди „ розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України N 4 від 31
березня 1995 року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди„ суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази
встановлюються на підставі...пояснень
сторін, показань свідків, письмових
доказів...

Проаналізувавши об'єктивні дані,
що вищевикладені в судовому рішенні,
засновані на представлених сторонами й
досліджених судом доказах, суд вважає
за можливе задовольнити позов
повністю. Сторонами не заперечувався
факт наявності заборгованості по
виплаті заробітної плати, яка
становить згідно наданих сторонами
письмових доказів 1242 гривні, на думку
позивача вона повинна становити з
відрахуванням всіх виплат 1010,99 гривень,
відповідач вказував розмір
заборгованості в розмірі 1017,70 гривень.
Оскільки таким чином відповідач визнає
суму заборгованості вказану позивачем
позов в цій частині підлягає повному
задоволенню.

Також підтверджена невиплата позивачу
вищезазначеної суми в день звільнення,
тобто наявне порушення вимоги ст. 116
КЗпП України, суд не приймає
заперечення відповідача, щодо того, що
позивач сам не отримав причетну йому
заробітну плату, хоча мав можливість це
зробити в касі підприємства, оскільки
вважає ці доводи відповідача
надуманими та не підтвердженими
належними доказами. Так згідно наданої
позивачем виписки з банківської
картки, останньому була видана
зарплатна банківська картка для
отримання заробітної плати від
підприємства, пояснити чому заробітна
плата не була перерахована на неї
представник відповідача не зміг. Крім
того, як зазначалося вище, згідно вимог
ст. 116 КЗпП України про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. Доказів письмового повідомлення
позивача про нараховані суми
відповідачем суду не надано. Тому
вимоги позивача в цій частині також
підлягають задоволенню. Відповідно до
вимог ст. 117 КЗпП України підлягає
стягненню на користь позивача середній
заробіток за весь період затримки в
межах вимог позивача, тобто з дня
звільнення 27 червня 2013 року по день
ухвалення рішення 29 серпня 2014 року.
Таким чином згідно норм тривалості
робочого часу встановленого
Міністерством праці та соціальної
політики на 2013-2014 роки:

Місяці/роки 2013 рік2014 рік

Кількість робочих днів в місяці

Січень 21Лютий 20Березень 20Квітень
21Травень 19Червень
19Липень2323Серпень2120Вересень21 Жовтень23
Листопад21 Грудень22 Разом:131163Кількість
робочих днів за вищезазначений період
складає: 131+163=294 дні.

Середньоденна заробітна плата
розраховується відповідно до п.8
Розділу ІV Постанови КМУ №100 від 08.02.1995
року «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» і складає 1242 (заробітна плата) / 18
( число відпрацьованих робочих ) = 69
гривень. Компенсація повинна
становити: 294х69= 20286,00 гривень середній
заробіток за період затримки, суд не
виходячи за межі позовних вимог вважає,
що вимоги позивача щодо стягнення 17128,80
гривень згідно його розрахунку
підлягають повному задоволенню.

Крім того, у зв'язку з невиконанням
зобов'язань відповідачем позивач
зазнав певні моральні страждання, що
відтворилися в переживаннях у зв'язку з
порушенням нормального образу життя
позивача, відсутність значної суми
грошей на які позивач розраховував,
відсутності коштів для придбання
харчів, одежі, взуття та предметів
побуту, необхідність позивача шукати
грошей в знайомих, застосовувати
додаткові зусилля для організації
нормального життя, знаходження
позивача в ролі «прохача» коштів які по
закону належать йому, відшкодування
йому шкоди з відповідача в примусовому
порядку. Психологічні загрузки в
зв'язку з систематичним відвідуванням
різних інстанцій, зверненням до суду
які негативно впливають на позивача.
Суд з урахуванням характеру та обсягу
душевних страждань внаслідок
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань тривалий час, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, оцінює моральну шкоду
у 1000 гривень.

На підставі ст. 115, 116, 117 КЗпП
України, керуючись ст. 8,10, 59, 60, 61, 83, 169
ч.4, 224 ч.1, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Сіті Транспорт
Груп» про стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Сіті Транспорт
Груп» на користь ОСОБА_1 заборгованість
по заробітній платі в сумі 1010 гривень 99
копійок, середній заробіток за період
затримки в сумі 17128 гривень 80 копійок,
моральну шкоду в сумі 1000 гривень,
всього загальну суму в розмірі 19139
гривень 79 копійок.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України
рішення в частині суми місячного
платежу допустити до негайного
виконання.

Стягнути з ТОВ «Сіті Транспорт
Груп» на користь держави судовий збір в
сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене
сторонами шляхом подачі апеляційної
скарги до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська
Є.Д. Багбая