Справа №442/5837/14-ц
Провадження №2/442/1943/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи садове
товариство «Троянда» про поділ
спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачки з позовом до суду, в якому
просить визнати за ними право спільної
сумісної власності на садовий будинок
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову
покликається на те, що 10.07.2013 року між
ними був укладений шлюб. 12.07.2014 року
його дружиною було куплено земельну
ділянку площею 0,0612 га з цільовим
призначенням для ведення
індивідуального садівництва, у
садовому товаристві «Троянда»,
кадастровий номер :01:005:0313, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності. На
такій земельній ділянці знаходиться
АДРЕСА_1, загальною площею 125 кв.м., що
підтверджується технічним паспортом,
виданим КП ЛОР «ДМБТІ та ЕО». При
купівлі земельної ділянки продавцю ним
разом з дружиною було заплачено кошти
за такий будинок, однак оформити
договір купівлі-продажу не змогли у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів, тому
змушений звертатися для захисту свого
права власності.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, однак подали заяви про
розгляд справи без їх участі,поряд з
цим позивач просив його позовні вимоги
задоволити, а відповідачка -позов
визнала.Відтак, відповідно до вимог ч. 2
ст. 197 ЦПК України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Представник третьої особи - садового
товариства «Троянда» в судове
засідання не з»явився, хоча належним
чином повідомлявся про проведення
такого.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов є підставним та
підлягає задоволення.

Матеріалами справи встановлено і
сторонами не оспорюється, що сторони по
справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10.07.2003 року
перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Разом з тим, за час шлюбу ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
12.07.2014 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дрогобицького районного
нотаріального округу ОСОБА_3 було
придбано земельну ділянку площею 0,0612
га, з цільовим призначенням для
індивідуального садівництва,
кадастровий номер: :01:005:0313, що
розташована у садівничому товаристві
«Троянда», с. Модричі Дрогобицького
району Львівської області (витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 12.07.2014 року, індексний
номер 24171921).

Крім цього, на зазначеній вище
земельній ділянці розташований
АДРЕСА_1, загальною площею 125,0 кв.м., який
також був придбаний і на який відсутні
правовстановлюючі документи.

У п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя від 21.12.2007 року №11 закріплено,
що спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69
СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3
ст.325 ЦК України можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки тощо.

Стаття 60 СК України презюмує, що майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку, що
спростовує твердження ОСОБА_4, про те,
що його дружина тривалий час у період
шлюбу доглядала дітей, тому
самостійного заробітку не мала.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об»єктом права
спільної сумісної власності. Вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
хоча можливість про добровільне
вирішення спору судом надавалася
неодноразово, спір може бути вирішений
судом. При цьому, суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 368 ЦК
України, спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю. Майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Таким чином суд приходить до
переконання, що спірний будинок, який
був придбаний подружжям за час
перебування в шлюбі за спільні кошти -
слід визнати спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, у рамках заявлених вимог,
оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок у
їх сукупності, суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, обставини
по даній справі, фактичні позовні
вимоги, що на думку суду, є всі підстави
для визнання майна, придбаного
сторонами у шлюбі, спільною сумісною
власністю подружжя.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 80, 88, 209, 212-214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення - з дня отримання такого.

Суддя А.П.
Івасівка