Провадження № 22-ц/779/1908/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Проскурніцького П.І., Ясеновенко
Л.В.,

секретаря
Гавриляк Є.М.,

з участю
представників ГБК №12,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Гаражно-будівельного кооперативу №12
про усунення перешкод у користуванні
майном, стягнення коштів та моральної
шкоди за апеляційною скаргою
Гаражно-будівельного кооперативу №12
на рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 08 липня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 08
липня 2014 задоволено частково позов
ОСОБА_2 до ГБК №12 про усунення перешкод
у користуванні майном, стягнення
коштів та моральної шкоди.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні його гаражем (боксом)
НОМЕР_1, що розташований на території
ГБК № 12, шляхом забезпечення йому
безперешкодного заїзду і виїзду
власним транспортом та територію ГБК №
12.

Стягнуто з ГБК № 12, що розташований по
вул. Максимовича, 15 в м.
Івано-Франківську в користь ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 1230 грн., та 2000 грн.
заподіяної моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовлено.

Апелянт подав апеляційну скаргу в якій
зазначає, що протягом всього розгляду
справи позивачем та його
представником, не було надано жодного
належного та допустимого доказу,
викладені фактичні обставини
позивачем не відповідають дійсності та
є помилковими.

ОСОБА_2 ремонтував та території
кооперативу свої автобуси, а також
автобуси перевізників, внаслідок чого
територія кооперативу постійно
перебувала в незадовільному стані. З
приводу цього було складено акт від 21
серпня 2012 року та від 02 серпня 2013 року.
Внаслідок чого було прийнято рішення
про заборону заїзду на територію
великогабаритних засобів та їх
ремонту.

Внески які сплачував ОСОБА_2 в касу
кооперативу ніхто від нього не вимагав,
оскільки такі внески є добровільними і
керівництво кооперативу не має жодного
права вимагати їх сплати.

24 лютого 2013 року відбулись загальні
збори уповноважених членів
Гаражно-будівельного кооперативу №12,
та прийнято рішення про заборону
заїзду на територію кооперативу
транспортних засобів, вага яких
перевищує 3500 кг. Однак позивачу все ж
таки було дозволено заїзд одним
автобусом для потреб транспортування
до гаражу необхідних речей. Про
прийняття такого рішення було
повідомлено ОСОБА_2, однак з вимогою
надати йому відповідне рішення він не
звертався. Судом не взято до уваги
наявність протоколу про дозвіл
позивачу заїзду на територію
кооперативу своїм автобусом.

Ні гаражно-будівельним кооперативом
№12, ні його керівництвом по відношенню
до ОСОБА_2 не вчинялося жодних
протиправних дій чи бездіяльності і не
приймалося жодних протиправних рішень.

Апелянт вважає, що ОСОБА_2, вирішив за
рахунок інших членів кооперативу, які
сплачують і оренду плату за землю
кооперативу, і внески на ремонт доріг,
використовувати територію кооперативу
для проведення ремонту та
обслуговування своїх автобусів, які
використовуються у підприємницькій
діяльності.

Тому твердження ОСОБА_2 про те, що
спричинення йому моральної шкоди
випливає з неправомірних дій
гаражно-будівельного кооперативу №12,
які полягають у безпідставному
недопущенні його до гаражу власним
транспортом, повністю спростовується
наявністю рішення загальних зборів
кооперативу від 24 лютого 2013 року, яким
ОСОБА_2, в порядку виключення, дозволено
заїзд одним автобусом для потреб
транспортування до гаражу необхідних
речей.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати, та відмовити в задоволенні
позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представників апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
у частині усунення перешкод у
користуванні належним йому у
відповідача гаражем та у стягненні
моральної шкоди, суд першої інстанції
вказав, що ним доведено наявність таких
перешкод з боку відповідача, чим також
заподіяно моральну шкоду в розмірі 2000
грн.

Колегія суддів вважає, що до такого
висновку суд першої інстанції прийшов
передчасно, без належного з'ясування
дійсних обставин справи та при
відсутності доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є членом
кооперативу №12 на вул..Максимовича у м.
Івано-Франківську з 2005 року, де
позивачу належить залізний гараж (бокс)
НОМЕР_1.

У позовній заяві до суду ОСОБА_2 вказав,
що відповідачем чиняться йому
перешкоди у користуванні гаражем,
зокрема, заборонявся йому заїзд та
виїзд власним транспортом до гаража, що
знаходиться на території ГБК №12.

Проте, позивачем не надано суду доказів
того, що такі перешкоди йому чинилися
відповідачем, зокрема відсутні дані
про способи та час чинення таких
перешкод. Навпаки, в матеріалах справи
містяться дані про те, що позивач на
територію кооперативу заїздив
особистим великогабаритним
транспортом, ремонтував його там і
вчиняв інші дії біля свого гаража, чим
робив певні незручності іншим членам
кооперативу, про що складалися
відповідні акти відповідачем. Крім
того, у матеріалах справи міститься
копія рішення загальних зборів
уповноважених членів
Гаражно-будівельного кооперативу №12
від 24 лютого 2013 року, на яких прийнято
рішення про заборону заїзду на
територію кооперативу транспортних
засобів, вага яких перевищує 3500 кг. При
цьому позивачу все ж таки було
дозволено заїзд одним автобусом для
потреб транспортування до гаражу
необхідних речей. Відповідач вказав, що
про прийняття такого рішення було
повідомлено ОСОБА_2

За таких обставин у суду першої
інстанції не було підстав вважати, що
позивачу чиняться перешкоди з боку
відповідача у користуванні гаражем,
тому у задоволенні даної вимоги слід
відмовити.

Щодо задоволення позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди, то колегія
суддів вважає, що така вимога також
позивачем не доведена з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст..23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у принижені
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Позивач у судовому засіданні не навів
жодної із підстав. які можуть лягти в
основу для відшкодування моральної
шкоди відповідно до вимог ст..23 ЦК
України, тому у задоволенні даної
позовної вимоги йому також слід
відмовити.

Відповідно до п. 5.2 Статуту
Гаражно-будівельного кооперативу №12
джерелами формування його майна серед
іншого є членські внески членів
кооперативу (вступні, щомісячні та
цільові внески).

Судом встановлено, що позивач
сплачував вступні та членські внески і
сторони даний факт не заперечили.
Проте, посилання відповідачів у своїх
поясненнях на ту обставину, що позивачі
добровільно сплачував інші цільові
внески в сумі 1230 грн. ( на ремонт доріг у
кооперативі, спонсорські внески) не
заслуговують на увагу, оскільки такі
внески не відносяться до цільових і
внесені позивачем як дозвіл на заїзд до
свого наражу автобусами, про що
стверджував позивач і суд його доводам
вірить. Такі внески, хоча і внесені ним
у касу відповідача, проте, на його
вимогу підлягають поверненню, оскільки
їх внесення не передбачено ні законом,
ні статутом кооперативу, тому висновки
суду першої інстанції про повернення
таких коштів є обґрунтованими, а доводи
апеляції надуманими і не підтверджені
доказами.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині позовних вимог
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні належним йому гаражем та
у стягненні моральної шкоди слід
скасувати і відмовити у задоволенні
даних вимог, а в решті рішення суду є
таким, що постановлено з додержанням
вимог матеріального і процесуального
права, тому підстав для його скасування
з мотивів, наведених у апеляційній
скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу
Гаражно-будівельного кооперативу №12
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 08
липня 2014 року в частині позовних вимог
про усунення перешкод у користуванні
гаражем та у стягненні моральної шкоди
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного
кооперативу №12 про усунення перешкод
ОСОБА_2 у користуванні гаражем (боксом)
НОМЕР_1 та стягненні моральної шкоди
відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко