У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Шимківа С.С.

суддів: Бондаренко Н.В.,
Малько О.С.,

секретар судового
засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського районного суду
Рівненської області від 05 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням,-

в с т а н о
в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 05 червня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, ОСОБА_1
подала на нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що суд
першої інстанції всупереч ст. 257 ЦПК
України, яка встановлює тривалість
позовної давності у три роки на
визнання права власності на
домоволодіння та всупереч наявності
правовстановлюючого документа
(свідоцтва про право особистої
власності) на її ім'я, фактично визнав
право власності відповідача на
домоволодіння. Зазначає, що вона є
єдиним власником домоволодіння по вул.
Рівненська, 24 в с. В. Житин, Рівненського
району, а відповідач своє право на
проживання в спірному будинку втратив
з підстав фактичного виселення з
нього.

Посилаючись на викладені обставини,
просить скасувати оскаржуване рішення
і ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити.

У запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 вважає рішення суду першої
інстанції обґрунтованим та законним, а
доводи апелянта безпідставними.

Посилання позивачки на те, що вона є
єдиним власником довмоволодіння
АДРЕСА_1 вважає, не заслуговують на
увагу, оскільки спірний будинок
побудований за їх спільні кошти в
період, коли вони перебували у шлюбі.

Безпідставними вважає і посилання на
пропуск строку позовної давності,
оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України перебіг строку позовної
давності розпочався з наступного дня
після отримання ним позовної заяви.

Просить відхилити апеляційну скаргу, а
рішення Рівненського районного суду
від 05 червня 2014 року залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України визначено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
майно нажите подружжям за час шлюбу є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Оскільки
відповідач є співласником спірного
будинковолодіння то підстав для
визнання його таким, що втратив право
на його користування не має.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій ст. 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку передбачені ч. 1 ст. 157, ст. 116 ЖК
України.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК
України може мати місце, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематично
порушують правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними.

Із матеріалів справи, зокрема з
позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що
вона звернулася до суду з позовними
вимогами про визнання відповідача
такими, що втратив право користування
жилим приміщенням. При цьому, в якості
правої підстави своїх вимог зазначає
ст. 405 ЦК України, яка передбачає
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим будинком.

Суд першої інстанції, встановивши
належним чином правову підставу для
звернення позивачки до суду,
обгрунтовано відмовив їй у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського
районного суду від 05 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий-суддя:
Шимків С.С.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.