СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/4411/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором
безвідсоткової позики,

В С Т А Н О В И В:

08.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за договором про надання безпроцентної
позики в сумі 235 690,10 грн. та судових
витрат. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що 20.12.2006 року між позивачем та
відповідачем укладено договір про
надання безпроцентної позики,
відповідно до якої відповідач отримав
позику в розмірі 500 000 дол. США, що
еквівалентко 2 525 000,00 грн., терміном
повернення коштів частинами, дата
повернення останнього платежу 01.10.2012
року. Відповідач повернув частину
грошової суми, заборгованість за
договором становить 20 000,00 дол. США, що
еквівалентно 235 690,10 грн.

Позивач в судовому засіданні
підтримала вимоги позовної заяви,
посилаючись на обставини, викладені в
ній.

Відповідач через канцелярію суду подав
заяву про визнання позову, а також
особисто визнав позов у судовому
засіданні.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

20.12.2006 року між ОСОБА_1 (далі
-Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник)
укладено договір про надання
безпроцентної позики, відповідно до п. 1
якого позикодавець надає позичальнику
у власність безпроцентну позику, а
останній зобов'язується повернути
позику в термін, визначений договором.
Розмір позики складає 500 000 дол. США, що
еквівалентно 2 525 000,00 грн. (п. 3
договору). Позичальник зобов'язується
повернути позику на користь
позикодавця у такому порядку: перший
платіж у розмірі 50 000 дол. США
здійснюється 01.12.2009 року; другий платіж
100 000 дол. США - 01.12.2010 року; третій платіж
150 000 дол. США - 01.12.2011 року; четвертий
платіж 200 000 дол. США - 01.10.2012 року (а. с. 5 -
копія договору).

Факт отримання коштів у сумі 500 000 дол.
США підтверджується розпискою від
20.12.2006 року, оригінал якої оглянуто
судом, а копія міститься в матеріалах
справи (а. с. 6), в якій відповідач
зазначає, що отримав грошові кошти,
перерахував, оглянув їх у присутності
позивача та зобов'язався повернути у
строки, зазначені в договорі.

Відповідач повернув позивачу частину
коштів, решту суми позики відповідач у
строки, встановлені в договорі, не
повернув. Доказів, які б спростовували
викладені обставини справи суду надані
не були.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановленими є
обставини укладення між сторонами
договору позики та отримання ОСОБА_2
від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 500
000,00 дол. США, терміном повернення
останньої частини платежу 01.10.2012 року,
залишку позики в розмірі 20 000,00 дол. США,
що еквівалентно 235 690,10 грн. Також
встановленими є обставини невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань і не повернення у
передбачені строки отриманих за
договором позики коштів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України,
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач не
повернув грошові кошти згідно договору
позики в сумі 20 000,00 дол. США (235 690,10
грн.). Наведеними діями порушено умови
договору та положення ст. ст. 526, 530, 1046,
1049 ЦК України, а тому грошові кошти в
сумі 235 690,10 грн. підлягають стягненню з
ОСОБА_2 в судовому порядку.

Вказані обставини порушення
договірних зобов'язань ОСОБА_2 визнав у
судовому засіданні та визнав у повному
обсязі заявлені позовні вимоги.

Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України
встановлено: позивач може відмовитися
від позову, а відповідач - визнати позов
протягом усього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. До
ухвалення судового рішення у зв'язку з
відмовою позивача від позову або
визнанням позову відповідачем суд
роз'яснює сторонам наслідки
відповідних процесуальних дій,
перевіряє, чи не обмежений представник
сторони, який висловив намір вчинити ці
дії, у повноваженнях на їх вчинення. У
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
N 2 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» з'ясовуючи після доповіді
про обставини справи, чи підтримує
позивач свої вимоги, чи визнає
відповідач вимоги позивача та чи не
бажають сторони укласти мирову угоду
або звернутися для вирішення спору до
третейського суду, головуючому
необхідно уточнити, в якому обсязі та з
яких підстав підтримується позов або в
якій частині визнається позов, а якщо
сторони мають намір укласти мирову
угоду, то на яких конкретно умовах
(стаття 173 ЦПК). У разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Визнання позову в даній справі є
безумовним, не суперечить закону й не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб. Позов визнано особисто
відповідачем. Враховуючи наведене,
наявні всі підстави для ухвалення
рішення про задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
оскільки вони знайшли підтвердження в
ході судового розгляду і є належним
чином доведеними.

На підставі вищевикладеного, з ОСОБА_2
підлягає стягненню сума боргу за
договором позики в розмірі 235 690,10 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати у розмірі 2 356,91 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ІН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_2, ІН: НОМЕР_2)
заборгованість за договором позики у
розмірі 235 690 грн. 10 коп. та судові
витрати у розмірі 2 356 грн. 91 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до апеляційного суду м. Києва
через районний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.08.2014
року.

СУДДЯ
Т.О. ЗАЄЦЬ