Справа № 658/1372/14-ц
(провадження № 2/658/545/2014)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м.Каховка

Каховський міськрайонний суд
Херсонської області у складі:

головуючого - судді Подіновської
Г.В.

при секретарі Павловській Ю.О.

за участю: позивача - відповідача
ОСОБА_1,

відповідача - позивача ОСОБА_2,

представника позивача - відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Каховка Херсонської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним
позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона з
02.03.1996р. по 28.01.2013р. перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2, від даного шлюбу народився син
-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час
навчається в морському коледжі
Херсонської державної морської
академії та знаходиться на її
утриманні. Оскільки відповідач
добровільно не надає кошти на
утримання сина та його навчання,
просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти
в розмірі 1/3 частини його заробітку
(доходу) щомісяця, починаючи від дня
пред'явлення позову і до закінчення
сином навчання, а саме до липня 2016р.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, в обґрунтування
якого зазначив, що від шлюбу з ОСОБА_1
має сина - ОСОБА_4, навчання, харчування,
одяг, заняття у спортивній секції
якого оплачує за власні кошти, а також
орендує йому квартиру, здійснює його
лікування. Разом з матір'ю син ОСОБА_4
не проживає більше двох років, майже
півроку не спілкується з нею взагалі.
Уточнивши позовні вимоги, просив
стягнути з ОСОБА_1 аліменти в твердій
грошовій сумі в розмірі 2000 грн.
щомісячно до досягнення ОСОБА_4
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка первісним позовом та іі
представник у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали на
підставах, зазначених в позові, просила
позов задовольнити. Зустрічний позов
не визнали, категорично заперечували
проти його задоволення, пояснивши, що
ОСОБА_1 самостійно сплачувала за І курс
навчання, з дитиною спілкується
регулярно, раз на два місяці син
приїздить додому, вона надає йому
матеріальну допомогу та їжу. Також
зазначили, що ОСОБА_1 не має можливості
сплачувати аліменти, так як не працює
через відсутність підходящої роботи.

Відповідач за первісним позовом
позовні вимоги не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що ОСОБА_1 не займається утриманням
сина, оскільки фактично не має на це
коштів через відсутність
працевлаштування. Він самостійно або
його сестра ОСОБА_6 за його кошти у разі
його відсутності в Україні оплачують
навчання ОСОБА_4, його проживання в м.
Херсоні, лікування, зайняття у
спортивній секції та інші побутові
потреби, у зв'язку з чим просив
відмовити в задоволенні позову.
Заявлений ним зустрічний позов
підтримав із аналогічних викладеним у
позовній заяві підстав, позовні вимоги
щодо стягнення аліментів в розмірі 2000
грн. до досягнення сином повноліття
просив задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд вважає, що
первісний позов не підлягає
задоволенню, а зустрічний позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони від
шлюбу, який розірваний 28.01.2013 року ( а.с.
4), мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
свідоцтві про народження якого ОСОБА_2
та ОСОБА_1 вказані батьками ( а.с. 3).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, а у
випадках, передбачених ст.ст. 198, 199
цього Кодексу, - і своїх повнолітніх
дочку, сина.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу
України способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За відсутності домовленості між
батьками про сплату аліментів на
дитину той із них, з ким вона проживає,
вправі звернутися до суду з
відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти
на дитину присуджуються в частці від
заробітку (доходу) її матері, батька (ст.
183 цього Кодексу) або в твердій грошовій
сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і
виплачуються щомісячно.

Згідно довідки Херсонської державної
морської академії №6503 від 06.09.2013р.,
ОСОБА_4 25.08.2012р. вступив на денну форму
навчання до Морського коледжу І рівня
акредитації Херсонської державної
морської академії зі спеціальності
«Судноводіння на морських шляхах».
Строк закінчення навчання у вказаному
ВУЗі - липень 2016 року.

Як встановлено судом, і це не
оспорюються та не спростовується
сторонами по справі, ОСОБА_2
працевлаштований та отримує заробітну
плату, на відміну від ОСОБА_1, яка з
серпня 2010 року не працює (а.с.88).

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому
засіданні підтвердили, що їх онук
ОСОБА_4 знаходиться на повному
утриманні батька - ОСОБА_2, який дбає не
лише про навчання сина, а й про всі його
життєві потреби, оскільки мати онука -
ОСОБА_1 створила нову сім'ю, вихованням
та утриманням сина не займається.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що він
разом з ОСОБА_1 неодноразово приїздив
до навчального закладу для бесіди з
викладачами, спілкувався з ОСОБА_4.
Стверджує, що ОСОБА_1 приймає участь у
вихованні сина, проте ким оплачується
навчання ОСОБА_4 не знає.

Як вбачається з пояснень сторін,
ОСОБА_4 проживає в м.Херсоні на
орендованій квартирі.

Відповідно до договору оренди квартири
від 01.09.2013р., (а.с. 16-17) укладеного ОСОБА_2
як орендарем, оплату за користування
житлом здійснює останній. Він же
оплачує навчання сина у коледжі, що
підтверджується наданими ОСОБА_2
копіями квитанцій про оплату навчання
сина (а.с.19-20, 62-63).

Відповідно до ч.2 ст.171 СК України,
дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні між
батьками, іншими особами спору щодо її
виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном.

ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що
під час навчання проживає з товаришем
на орендованій квартирі в м. Херсоні,
оренду якої сплачує батько, який
також оплачує його навчання, зайняття в
спортивній секції, піклується про
нього, забезпечує його потреби,
допомагає матеріально. На канікулах
проживає в м. Каховці у бабусі з дідусем
- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 або разом з батьком.
Його мати - ОСОБА_1 не цікавиться його
успіхами та навчанням, не приймає
участі у його утриманні та вихованні.
Протягом останнього часу з матір'ю
майже не спілкується, так як вона
приїжджала до навчального закладу та
ображала його у присутності інших осіб.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести, ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1
не було надано на підтвердження своїх
вимог достовірних, належних та
допустимих доказів щодо утримання
свого сина та ухилення від утримання
дитини ОСОБА_2

Крім того, як зазначено в п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року N 3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів", обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Стягнення аліментів на дітей, які
досягли повноліття, з підстав,
передбачених ст.ст. 198, 199 СК України,
здійснюється у судовому порядку за
новою позовною заявою.

Таким чином, враховуючи що на день
звернення з позовом до суду ОСОБА_4 не
досяг 18 років, а право на утримання за
ст.199 СК України, на яку посилається
позивач за первісним позовом, виникає
лише при навчанні повнолітних дітей, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення
аліментів підлягають частковому
задоволенню, оскільки відповідачкою за
зустрічним позовом не надано жодних
доказів неспроможності надавати
матеріальну допомогу на утримання
неповнолітнього сина.

Крім того, суд вважає, що ОСОБА_1 не
можна визнати неспроможною сплачувати
аліменти на утримання сина у зв'язку з
тим, що вона, будучи працездатною, не
працює без поважних причин, оскільки
законом не передбачено таких підстав
звільнення від сплати аліментів.

Приймаючи до уваги викладене вище,
виходячи з принципу справедливості і
розумності, суд вважає за необхідне
визначити розмір аліментів, які
підлягають стягненню з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 в розмірі 400 грн.
щомісячно.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд, у відповідності до ст.. 88
ЦПК України, вважає, що згідно ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_1 на користь держави
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст..171,180,181,182,184,198,199, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208,
209, 212 - 215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - залишити без задоволення у
повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
400 грн. щомісячно, починаючи з 23.04.2014
року і до досягнення дитиною
повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_2 в іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду у частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць допустити негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя:
Г. В. Подіновська