АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2475/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Хомченко С. І. Доповідач - Глущенко
Н.Г.Категорія 51/52
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

21 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г

суддів -
Черненкової Л.А. , Кіктенко Л.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного
товариства

«Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 15 жовтня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» про стягнення заробітної
плати, поновлення на роботі та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
ПАТ «Марганецький ГЗК») про стягнення
не нарахованої та не виплаченої
заробітної плати за грудень 2012 року,
середнього заробітку за затримку
виплати цієї заробітної плати і
відшкодування моральної шкоди / а. с. 1-3
/.

Під час розгляду справи позивачка
неодноразово доповнювала свої позовні
вимоги.

Зокрема, у квітні 2013 року ОСОБА_2
доповнила свої позовні вимоги та
просила стягнути з відповідача на її
користь частково не нараховану та не
виплачену заробітну плату за березень
2013 року, середній заробіток за затримку
виплати цієї заробітної плати і
моральну шкоду / а. с. 81 /, а в липні 2013
року позивачка доповнила ще свої
вимоги та просила поновити її на
роботі, стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу і відшкодувати
моральну шкоду / а. с. 103-106 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка посилалася на те, що вона з
14.04.2005 року працювала у ПАТ
«Марганецький ГЗК» на посаді майстра
виробничої дільниці
Експериментально-промислового
комплексу хімічного збагачення і
обезфосфорювання марганцевої сировини
(далі ЕПКХЗ).

З 01.02.2011 року ЕПКХЗ знаходиться у
вимушеному простої на підставі наказів
ПАТ «Марганецький ГЗК», а тому
заробітна плата нараховувалась та
виплачувалась у розмірі 2/3 тарифної
ставки в силу ст. 113 КЗпП України.

Як зазначила позивачка в своєму позові,
08.07.2012 року вона отримала лист від
начальника ЕПКХЗ про необхідність
з'явитись до цеху для ознайомлення з
наказом № 846 про роботу в липні 2012 року,
але, ознайомившись з даним наказом,
відмовилася виходити на роботу,
оскільки чергувати, коли цех
знаходиться у вимушеному простої, вона
не зобов'язана.

Потім, 27.07.2012 року позивачка прийшла до
цеху і ознайомилася з наказом № 999 від
25.07.20012 року про роботу ЕПКХЗ в серпні 2012
року, але при ознайомленні з наказом
вказала, що не згодна з ним з тих же
причин.

Весь цей час позивачка отримувала 2/3
тарифного окладу.

Позивачка не працювала і в грудні 2013
року, але заробітну плату, відповідно
до ст.. 113 КЗпП України, в грудні 2013 року
вона не отримала, оскільки
відповідачем їй були поставлені
прогули за грудень місяць.

Не отримала позивачка в повному обсязі
і зарплату за березень 2013 року, так як
їй було нараховано та виплачено
заробітну плату в порядку ст.. 113 КЗпП
України лише частково, оскільки 56 годин
відповідач не оплатив, вважаючи їх
прогулом.

Позивачку 31.05.2013 року звільнено з
посади майстра на підставі п. 4 ст. 40
КЗпП України, але вона вважає
звільнення незаконним, оскільки
причини звільнення не відповідають
дійсним обставинам, так як вона роботу
не прогуляла, бо відповідно до наказу №
216 від 08.02.2013 року цех знаходиться в
простої і буде знаходитись в простої
весь 2013 рік.

На думку позивачки відповідач
незаконно позбавив її гарантованого
Конституцією України права на працю та
можливості заробляти собі на життя, що
призвело до її моральних страждань та
негативно відображається на її
здоров'ї.

За таких обставин, позивачка просила
суд стягнути з відповідача на її
користь: не нараховану і не виплачену
заробітну плату за грудень 2012 року в
сумі 1920 грн.; частково не нараховану і
не виплачену заробітну плату за
березень 2013 року в сумі 680 грн.; середній
заробіток за весь час затримки виплати
цієї заробітної плати в сумі 5714 грн. та
моральну шкоду в сумі 5000 грн. Також,
позивачка просила суд поновити її на
роботі на посаді
апаратника-гідрометалурга, стягнути
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу та відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 10000 грн. / а. с.
1-4, 81, 106-106 /.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 15.10.2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково.

Суд стягнув з ПАТ «Марганецький ГЗК» на
користь ОСОБА_2, з урахуванням часу
простою, тарифну ставку встановленого
окладу за грудень 2012 року і за березень
2013 року.

Також, суд стягнув з ПАТ «Марганецький
ГЗК» на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку по день звільнення - з 25.12.2012
року по 31.05.2013 року.

Судом стягнено з ПАТ «Марганецький
ГЗК» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 1000 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено / а.
с. 150-154 /.

Додатковим рішенням Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 06.11.2013 року (яке сторонами
не оскаржене) стягнено з ПАТ
«Марганецький ГЗК» на користь держави
судовий збір у розмірі 114,50 грн. / а. с. 162
/.

Також, додатковим рішенням
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 22.01.2014
року (яке сторонами не оскаржене) 2 та 3
абзац резолютивної частини рішення
від 15.10.2013 року доповнено:

«Стягнути з ПАТ «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь ОСОБА_2, з урахуванням часу
простою, тарифну ставку встановленого
окладу за грудень 2012 року в сумі 298,92
грн. та за березень 2013 року в сумі 450,82
грн.

Стягнути з ПАТ «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
весь час затримки розрахунку по день
звільнення - з 25.12.2012 року по 31.05.2013 року
в сумі 6698,92 грн.» / а. с. 172/.

Ухвалою Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 07.03.2014
року виправлено описку в рішенні від
15.10.2013 року, щодо суду та складу суду,
якими було розглянуто справу / а. с. 178 /.

Відповідач ПАТ «Марганецький ГЗК» не
погодився з рішенням суду від 15.10.2013
року, в частині стягнення з нього
заробітної плати за грудень 2012 року та
березень 2013 року, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку та
моральної шкоди, та звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду в цій його частині
скасувати та ухвалити нове, про відмову
ОСОБА_2 в задоволенні цих позовних
вимог, посилаючись на те, що в цій
частині воно є неправомірним,
необґрунтованим та не відповідає
нормам чинного законодавства / а. с. 155-158
/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду (в
оскаржуваній його частині) в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що скаргу необхідно
задовольнити, а рішення суду (в
оскаржуваній його частині) - скасувати,
ухваливши в цій частині нове рішення в
силу п. п. 1,3.4 ч. 1 ст.309 ЦПК України, з
наступних підстав.

Крім того, в силу ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
оскільки підлягає скасуванню основне
рішення суду від 15.10.2013року в частині
стягнення заробітної плати за грудень
2012 року і березень 2013 року, середнього
заробітку за затримку розрахунку і
моральної шкоди, то не може залишатись
в силі і підлягає скасуванню додаткове
рішення суду від 22 січня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ
«Марганецький ГЗК» заробітної плати за
грудень 2012 року і березень 2013 року та
середнього заробітку за затримку
розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про стягнення з ПАТ «Марганецький ГЗК»
заробітної плати за грудень 2012 року і
січень 2013 року, середнього заробітку за
затримку розрахунку та моральної шкоди
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки ЕПКХЗ ПАТ «Марганецький ГЗК»
знаходився в простої, то в силу ст. 113
КЗпП України відповідач повинен
оплати позивачці час простою.

Однак, з таким рішенням та висновками
суду погодитися не можна, так як вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства.

Судом встановлено, що згідно наказу №
79/к від 15.04.2005 року позивачку було
переведено в
Експериментально-промисловий комплекс
хімічного збагачення і
обезфосфорювання марганцевої сировини
ПАТ «Марганецький ГЗК» на посаду
виробничого майстра виробничої
дільниці / а. с. 10 /.

З 01.02.2011 року ЕПКХЗ ПАТ «Марганецький
ГЗК», через зниження обсягів
реалізації готової продукції та
наявності залишків готової продукції
на складі, знаходиться в режимі
вимушеного простою і щомісяця на
підприємстві видаються окремі накази
про введення режиму простою по
вказаному структурному підрозділу.
Оплата праці працівникам, які не
переведені в інші підрозділи та не
задіяні в інших роботах на
підприємстві, - проводиться в розмірі 2/3
тарифної ставки відповідно до вимог ст.
113 КЗПП України / а. с. 12 /.

Наказом № 1605 від 21.11.2012 року в ЕПКХЗ ПАТ
«Марганецький ГЗК» було призупинено з
01.12.2012 року виробництво товарної
продукції (марганцю сіркокислого
кристалічного) та введено режим
вимушеного простою /а. с. 44/.

Пунктом 2.3 зазначеного наказу
визначено, що в період простою, для
виконання регламентних робіт, згідно
до затвердженого плану-графіку
проведення регламентних робіт та
графіку виходу на роботу працівників
ЕПКХЗ на грудень 2012 року, - підлягають
залученню працівники ЕПКХЗ, що
знаходяться в простої /а. с. 41, 44,45/.

Згідно вказаного плану-графіку
проведення регламентних робіт
(технічного обслуговування обладнання)
на грудень 2012 року - передбачалось
виконання певних видів робіт по ЕПКХЗ
(підготовка до зимового періоду
обладнання згущувачів, ревізія
запірної арматури трубопроводів
складу сірчаної кислоти, поновлення
хімзахистного шару фундаменту насосів,
окантовок згущувачів і таке інше)
визначеними адміністрацією
працівниками, а відповідальною за
виконання робіт була призначена
виробничий майстер ОСОБА_2, що
передбачено її посадовою інструкцією
майстра виробничої дільниці, зокрема
п. п.2.1;2.4; 3.16.1; 3.16.3;3.16.4 цієї інструкції, з
якою позивачка ознайомлена / а. с. 41,38-40 /.

Адміністрацією ЕПКХЗ ПАТ
«Марганецький ГЗК» 23.11.2012 року на
адресу позивачки було направлено
цінного листа з наказом № 1605 від 21.11.2012
року, графіком виходу на роботу та
планом-графіком регламентних робіт на
грудень 2012 року / а. с. 42-43 /, але на роботу
позивачка так і не вийшла, що
підтверджується табелем роботи за
грудень 2012 року, де їй поставлені
прогули / а. с. 72-73 /.

Відповідно до табелю роботи за грудень
2012 року та копії книги нарядів на
роботи в ЕПКХЗ ПАТ «Марганецький ГЗК»
інші працівники цеху в грудні 2012 року
працювали /а. с. 72-73, 46-69/.

Згідно розрахункового листа ОСОБА_2 за
грудень 2012 року та довідки про доходи
№ 358/10 від 12.02.2013 року заробітна плата
ОСОБА_2 у грудні 2012 року не
нараховувалась у зв'язку з прогулами /
а. с. 24,26 /.

Отже, позивачка ОСОБА_2 у грудні 2012 року,
в порушення наказу № 1605 від 21.11.2012 року,
графіку виходу на роботу та
плану-графіку регламентних робіт на
грудень 2012 року, - не вийшла на роботу та
не виконувала свої трудові обов'язки, а
тому відповідач правильно не нарахував
та не виплатив їй заробітну плату за
грудень 2012 року.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення заробітної плати за грудень
2012 року (відповідно до ст. 113 КЗпП
України), середнього заробітку за
затримку виплати цієї заробітної плати
та моральної шкоди - є необгрунтовані, а
тому колегія суддів вважає за
необхідне відмовити їй в цих позовних
вимогах.

Наказом № 347 від 26.02.2013 року про порядок
роботи ЕПКХЗ у березні 2013 року - з 01.03.2013
року було призупинено виробництво
товарної продукції (марганцю
сіркокислого кристалічного) / а. с. 89 /.

Пунктом 3 даного наказу визначено, що в
цей період працівників ЕПКХЗ слід
перевести в інші структурні
підрозділи та залучити до виконання
регламентних робіт згідно до
затвердженого плану-графікупроведення
регламентних робіт на березень 2013 року
/ а. с. 90-91 /.

Планом-графіком проведення
регламентних робіт (технічного
обслуговування обладнання) по ЕПКХЗ на
березень 2013 року - передбачалось
виконання певних видів робіт по ЕПКХЗ
(очистка насосів і запорної арматури;
демонтаж і набивка сальникових
ущільнень; демонтаж, монтаж
кислотнотривкої плитки на основі
кислотнотривких розчинів для захисту
піддонів сховища складу кислоти від
впливу кислоти та атмосферних опадів)
визначеними адміністрацією
працівниками, а відповідальною за
виконання цих робіт була призначена
виробничий майстер ОСОБА_2, що
передбачено її посадовою інструкцією
майстра виробничої дільниці, зокрема
п. п.2.1;2.4; 3.16.1; 3.16.3;3.16.4 цієї інструкції, з
якою позивачка ознайомлена / а. с. 91,38-40 /.
Згідно графіку виходу на роботу
робітників ЕПКХЗ в березні 2013 року -
ОСОБА_2 повинна була відпрацювати 56
годин з 21 по 29 березня 2013 року / а. с. 90 /.

Згідно Акту від 28.02.2013 року, складеного
комісією ЕПКХЗ ПАТ «Марганецький ГЗК»,
члени комісії відвідували позивачку
за місцем її проживання з метою
ознайомлення з наказом № 347 від 26.02.2013
року про порядок робіт у березні 2013
року, графіком виходів на роботу та
планом-графіком проведення
регламентних робіт на березень 2013 року,
але двері квартири їм не відчинили / а.
с. 92 /.

Адміністрацією ЕПКХЗ ПАТ
«Марганецький ГЗК» 05.03.2013 року на
адресу позивачки було направлено
цінного листа з наказом № 347, графіком
виходу на роботу та планом-графіком
регламентних робіт на березень 2013 року
/ а. с. 87-88 /, але на роботу в березні 2013
року позивачка так і не вийшла, що
підтвердила суду і сама позивачка.

Згідно розрахункового листа ОСОБА_2 за
березень 2013 року та довідки про доходи
№ 807/10 від 09.04.2013 року заробітна плата
ОСОБА_2 була нарахована та виплачена на
підставі ст. 113 КЗпП України лише в
розмірі 1041,81 грн., оскільки 56 годин не
були оплачені у зв'язку з прогулами, так
як позивачка на вийшла на роботу в
березні 2013 року у відповідності з
наказом № 347 від 26.02.2013 року / а. с. 83,82 /.

Отже, позивачка ОСОБА_2 у березні 2013
року, в порушення наказу № 347 від 26.02.2013
року, графіка виходу на роботу та
плану-графіку регламентних робіт на
березень 2013 року, - не вийшла на роботу
та не виконувала свої трудові
обов'язки, а тому відповідач правильно
не нарахував та не виплатив їй
заробітну плату за 56 годин, які вона
повинна була відпрацювати на підставі
зазначеного наказу № 347.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення недоплаченої заробітної
плати за березень 2013 року (відповідно
до ст. 113 КЗпП України), середнього
заробітку за затримку виплати цієї
заробітної плати та моральної шкоди - є
необгрунтовані, а тому колегія суддів
вважає за необхідне відмовити їй в цих
позовних вимогах.

Оскільки, позовні виоги ОСОБА_2 не
підлягають задоволенню в повному
обсязі, то, в силу ст. 88 ЦПК України, не
може залишатись в силі і підлягає
скасуванню додаткове рішення
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 06.11.2013
року про стягнення з ПАТ «Марганецький
ГЗК» на користь держави судового збору
в розмірі 114,70 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2
про стягнення не нарахованої
заробітної плати за грудень 2012 року і
березень 2013 року, середнього заробітку
за затримку виплати цієї заробітної
плати і моральної шкоди не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» -
задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 15 жовтня
2013 року та додаткові рішення цього ж
суду від 6 листопада 2013 року і від 22
січня 2014 року, в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з
ПАТ «Марганецький ГЗК» заробітної
плати за грудень 2012 року і березень 2013
року, середнього заробітку за затримку
розрахунку і моральної шкоди та
стягнення судового збору на користь
держави, - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в її позовних вимогах
до Публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» про стягнення заробітної
плати за грудень 2012 року і березень 2013
року, середнього заробітку за затримку
виплати цієї заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: