АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/2594/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2618/14
Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 24 червня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3, про визнання
договору дарування удаваним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивачка звернулася з
позовом до відповідача про визнання
удаваним та недійсним договору
дарування житлового будинку з
господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1, укладеного нею
з відповідачем 16.08.2005 року та
посвідченого нотаріально.

Позов обґрунтовує тим, що в дійсності
сторонами був учинений договір застави
вказаного будинку. Зазначає, що, на
початку серпня 2005 року, через скрутне
фінансове становище, вона звернулася
до свого сина ОСОБА_4, відповідача у
справі з проханням позичити їй гроші в
сумі 2500 доларів СІІІА, які обіцяла
повністю повернути не пізніше, ніж до
кінця 2012 року. Син ОСОБА_4 погодився, але
наполягав на тому, щоб договір позики
був укладений у письмовій формі і в
забезпечення виконання договору
позики вона має укласти з ним договір
застави купленого нею будинку по
АДРЕСА_1.

16 серпня 2005 року син передав їй гроші у
сумі 2500 доларів СІІІА, після чого вони
підписали підготовлені сином, у двох
примірниках договори позики і застави,
копії яких додані до позову. З
особистих причин, з певною метою і
користю для обох сторін, син
запропонував, а вона погодилась,
приховати факт письмового укладання
договорів позики і застави, які
насправді вчинили, а замість
нотаріального засвідчення договору
застави будинку домовились укласти
договір дарування вказаного будинку В
свою чергу вона запропонувала, а син
погодився на те, що після повернення
нею боргу в сумі 2500 доларів СІІІА,
повернути їй назад будинок по АДРЕСА_1,
шляхом розірвання договору дарування.
Відповідна Додаткова угода була
складена, підписана сином і нею, копія
якої додана до позовної заяви.

Договір дарування посвідчений 16.08.2005
року приватним нотаріусом
Новосанжарського районного
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 779, копія
якого додається до справи. Далі
позивачка зазначає, що таким чином
сторони умисно оформили договір
дарування будинку, але між ними,
насправді, були встановлені інші
правовідносини - відповідно до
укладених договору застави вказаного
будинку, в забезпечення виконання
договору позики.

26 грудня 2012 року відповідно до умов
договору позики від 16.08.2005 року вона
повністю повернула сину ОСОБА_4 борг 2500
доларів США, про що зроблений
відповідний запис у договорі позики, а
через тиждень після цього він
повідомив її про те, що вважає себе
обдарованим на законних підставах і не
збирається розривати договір
дарування будинку по АДРЕСА_1 від 16.08.2005
року, не збирається повертати їй
вказаний будинок.

Тому позивачка ОСОБА_1 просила визнати
договір дарування житлового будинку з
господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1, укладений між
сторонами 16.08.2005 року удаваним
правочином і сторонами вчинено саме
договір застави вказаного будинку;
визнати недійсним договір дарування
житлового будинку з господарськими
будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1,
укладений між сторонами 16.08.2005 року.

Рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 24 червня
2014 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

ОСОБА_1 оскаржила рішення, в
апеляційній скарзі просить його
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
її позов задовольнити. Вважає, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, рішення суду
прийнято із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу
третя особа ОСОБА_3 просить рішення
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення. Вважає, що
рішення суду ухвалено із дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційних скарг, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Статтею 203 ЦК України встановлено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачка 16.08.2005 року,
подарувала своєму сину ОСОБА_4,
відповідачу у справі, житловий будинок
з господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

Даний договір засвідчений приватним
нотаріусом Новосанжарського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 та
внесений до реєстру за № 779.

В пункті 8 договору зазначено також, про
підтвердження того, що цей договір не
носить характер уявного та удаваного
правочину

14.09.2005 року відповідачем ОСОБА_4
проведена державна реєстрація права
власності на це домоволодіння.

11.02.2008 року відповідач ОСОБА_4 подарував
1/2 частину зазначеного житлового
будинку своїй дружині ОСОБА_3 (третя
особі у справі).

Даний договір засвідчений приватним
нотаріусом Новосанжарського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим №138, де також зазначено, що
майно не перебуває під заставою чи
забороною і договір не носить
характеру уявного чи удаваного
правочину.

В обґрунтування своїх заперечень третя
особа ОСОБА_3 посилається на те, що 1/2
частина зазначеного будинку
подарована їй її чоловіком ОСОБА_4,
відповідачем у даній справі, а також, що
в даний час в провадженні суду
знаходиться цивільна справа за її
позовом до ОСОБА_4 про розподіл
спільного майна подружжя, провадження
у якій зупинене до вирішення цієї
справи.

За вказаних обставин, оскільки жодною
із сторін не було надано переконливих
та достатніх доказів удаваності
правочину, вчинення його сторонами без
мети настання правових наслідків, що
обумовлені ним або інших підстав для
визнання договору дарування недійсним,
суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позову ОСОБА_1

Також місцевий суд вірно визнав
договір позики від 16.08.2005 року та
договір застави від 16.08.2005 року,
додаткову угоду, такими, що не
підтверджують заявлені позовні вимоги.

Крім того, згідно вимог чинного
цивільного законодавства договір
застави нерухомого майна обов'язково
повинен бути засвідчений нотаріально
(ст. 577 ЦК України).

За вказаних обставин доводи
апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи є безпідставним,
оскільки суд на підставі наявних
матеріалів справи, давши оцінку
доказам згідно ст. 212 ЦПК України,
зробив правильний висновок про
взаємовідносини сторін.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 про підставу
для задоволення її позову - визнання
його відповідачем, так як це порушує
права та інтереси третьої особи у
справі - ОСОБА_3, співвласниці 1/2 частини
вказаного будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду не містить пояснень
сторін, не може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки дані порушення не
призвели до неправильного вирішення
справи, а по суті правильне і
справедливе рішення не може бути
скасовано з формальних підстав ( ч. 2 ст.
38 ЦПК України).

Посилання апелянта щодо порушень норм
процесуального права не ставить
висновки суду першої інстанції під
сумнів, так як приймаючи рішення, суд
вірно застосував норми матеріального
права, прийшовши до обґрунтованого
висновку щодо відсутності підстав для
визнання правочину удаваним.

При цьому, аналізуючи рішення суду та
матеріали справи, колегія суддів
приходить до переконання, що
відсутність у рішення суду посилання
на ст. ст. 235, 220, 577 ЦК України, не
свідчить про неправильне застосування
норм матеріального права, так як
висновки суду відповідають змісту
вказаних норм.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційна скарга не містить
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для його
скасування, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 24 червня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль