Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
колективного підприємства «Валентина»
про визнання права власності на
магазин непродовольчих товарів, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 28 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом до колективного
підприємства «Валентина» (далі - КП
«Валентина») про визнання права
власності на приміщення магазину
непродовольчих товарів. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що 08 вересня 1993 року
позивач придбала майно цілісного
майнового комплексу Харцизького
орендного торгово-роздрібного
підприємства «Валентина» загальною
площею 194,8 кв. м. Рішенням Харцизького
міського суду Донецької області від 16
травня 2005 року виключено із
складу засновників КП «Валентина»
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Враховуючи те,
що серед засновників вказаного
підприємства залишилась ОСОБА_3 та
ОСОБА_12, а також те, що позивач
бажає розпорядитися вказаним
приміщенням, просила визнати право
власності за нею на приміщення
магазину.

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області
від 24 листопада 2005 року позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на магазин непродовольчих
товарів загальною площею 194,8
кв. м, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 28 лютого 2014 року апеляційне
провадження, яке було відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Харцизького
міського суду Донецької області від 24
листопада 2005 року,
закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасувати
вказане судове рішення, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального права, та направити
справу на новий розгляд до
апеляційного суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач є єдиним власником
майна, що було придбано на ім'я КП
«Валентина», що інших претендентів на
нього немає, оскільки рішенням
Харцизького міського суду Донецької
області від 16 травня 2005 року та
протоколом загальних зборів
підтверджується, що усі інші
засновники підприємства припинили
трудову діяльність в підприємстві,
виключені з числа засновників та
отримали свої частки в колективній
власності.

Постановляючи ухвалу про закриття
апеляційного провадження у справі, суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що суд першої інстанції питання про
права та обов'язки скаржників не
вирішував, крім того як колишні члени
колективного підприємства, які
припинили трудові відносини з
підприємством, вони мають право на
одержання лише вартості вкладу в майні
колективного підприємства, який
визначається відповідно до Закону
України «Про власність» та статуту
колективного підприємства, норми якого
повинні узгоджуватися з положеннями
закону, а не частки в майні
підприємства.

Даний висновок суду не ґрунтується на
нормах процесуального права та
матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Суд апеляційної інстанції встановив,
що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
трудову діяльність в КП «Валентина»
припинили, однак з вимогою про
отримання належної відповідно до п. 14
засновницького договору від 01 липня 1994
року частки вартості майна не
зверталися.

Враховуючи зазначене, закриваючи
апеляційне провадження, суд виходив з
того, що як колишні члени колективного
підприємства, які припинили трудові
відносини з підприємством, скаржники
мають право на одержання лише вартості
вкладу в майні колективного
підприємства, а не частки в майні
підприємства, тому доводи про те, що
рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 24 листопада 2005
року вирішено питання про їх права є
необґрунтованими.

Таким чином, апеляційний суд всупереч
вимогам статей 303, 315 ЦПК України
закриваючи провадження у справі,
вдався до оцінки наявних у справі
доказів та доказів, наданих особами,
які звернулися із апеляційною скаргою,
дійшов висновку, що доводи апелянтів
про те, що вони є співвласниками
спірного майна є необґрунтованими, не
врахувавши при цьому, що зазначені дії
суд вчиняє при розгляді справи по суті.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 242 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на ухвалу
суду, суд касаційної інстанції
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої або
апеляційної інстанції, якщо було
порушено порядок, встановлений для
його вирішення.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 333, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 28 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська