Головуючий у 1 інстанції Харитонова
Доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

09 січня 2014 року колегія суддів
судової палати апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого Песоцької Л.І.

суддів Мальцевої Є.Є.,
Ткаченко Т.Б.

при секретарі Костомановій А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 27
листопада 2013 року

в с т а н о
в и л а :

В травні 2013 року позивачка
звернулась до суду з даним позовом,
вказуючи, що з 03.04.2013 року на підставі
заповіту від 28.04.2006 року вона є
власницею домоволодіння АДРЕСА_1 в
якому зареєстрована відповідачка, яка
з березня 2012 року не проживає в
спірному будинку та не утримує його.
Оскільки відповідачка зареєстрована в
спірному будинку, це порушує права
позивачки як власника. Так, вона
змушена нести додаткові витрати по
утриманню житла та не може
розпорядитися своїм майном. Договорів
щодо збереження за відповідачкою права
користування житловим будинком вони не
укладали. Просила визнати відповідачку
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 27 листопада 2013 року позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням задоволено. Визнано
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305
ЦПК України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності ОСОБА_2, яка
особисто телефонограмою,
зареєстрованою за №1278, повідомлена
про дату, час і місце судового розгляду,
повторно не явилася до суду, про
причини неявки не повідомила, заяв про
відкладення розгляду справи не
направляла.

Заслухавши суддю доповідача,
заперечення позивачки ОСОБА_1, яка
просила скаргу відхилити, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи справу та
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 втратила право користування
житловим приміщенням, оскільки з 03
квітня 2013 року позивачка набула право
власності на спірне домоволодіння, і
тому право користування відповідачки
спірним житлом припинилося.

Такий висновок суду є правильним і
таким, що відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 3 квітня 2013 року,
складеним власником будинку ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1, остання є власницею
житлового будинку з відповідними
господарськими будівлями та спорудами
за АДРЕСА_1

Відповідачка ОСОБА_2 є донькою та
була членом сім'ї колишнього власника
спірного домоволодіння - ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. З часу
народження до 2005 року вона постійно
проживала у спірному приміщенні, в
подальшому - періодично. З листопада 2011
року відповідачка постійно не мешкає у
спірному будинку, витрат по його
утримання не призводить. З часу набуття
права власності на спірне
домоволодіння позивачка, яка є дочкою
померлої другої дружини ОСОБА_3,
позбавлена права користуватися та
розпоряджатися ним, оскільки у
домоволодінні періодично мешкає та є
зареєстрованою відповідачка.

Згідно зі ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно з статтею 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування і розпорядження
своїм майном.

Згідно зі ст.150 ЖК України, громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Відповідно до вказаного, а також
виходячи зі змісту ч.1 ст. 383 ЦК України,
ст. 150, 156 ЖК України, власник квартири
на свій розсуд вирішує, чи буде особа,
як не є членом його сім»ї, проживати в
його квартирі, чи не буде.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка набула права
користування житловим приміщенням в
спірному будинку у зв'язку із тим, що
була членом сім»ї померлого ОСОБА_3, і
не є членом родини позивачки - нового
власника будинку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що власник житла
ОСОБА_1 має право вимагати визнання
відповідачки такою, що втратила право
користування жили приміщенням в
будинку АДРЕСА_1 оскільки її право
користування будинком є похідним від
права померлого ОСОБА_3 на вказане
житло. У заявку із успадкуванням
ОСОБА_1 спірного будинку, відповідачка
втратила право користування спірним
житловим приміщенням.

Неможливо погодитись із доводами
апеляційної скарги, що суд невірно
застосував норми матеріального права,
оскільки такі доводи суперечать
змісту оскаржуваного рішення, з якого
вбачається, що підстав для висновку про
те, що судом допущено порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи, немає. Тому не є
слушними доводи апеляційної скарги про
те, що відповідачка не втратила права
на спірне жиле приміщення як член сім»ї
власника будинку, оскільки жодних
договорів про збереження за
відповідачкою права користування
жилим приміщенням у спірному будинку
сторони не укладали.

Відповідачка в апеляційній скарзі
посилається також на те, що позивачка
обманним шляхом набула право власності
на будинок, однак у підтвердження таких
доводів та на спростування доказів,
наданих позивачкою, суду нічого не
надала.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності у позивачки іншого житла, у
зв'язку з чим їй не потрібний спірний
будинок, не мають правового значення
для вирішення справи, і на рішення суду
не впливають, оскільки право власності
захищає закон.

З тих же підстав колегія суддів не
приймає доводи апеляції про
неможливість прийняття у якості доказу
акту про непроживання відповідачки у
зв'язку із невідповідністю його форми,
оскільки він також не має правового
значення по справі.

Нових доказів чи обставин, які не були
предметом розгляду у суді першої
інстанції та могли б вплинути на
рішення суду, ОСОБА_2 апеляційному
суду не надано.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотримання норм
матеріального і процесуального права,
в ньому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 27 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з дня
проголошення, може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді