Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в
складі:головуючого судді: -
Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідачки -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 02 квітня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 2 квітня 2014 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 1701/0208/71-022 від
15.02.2008 року, яка станом на 01.08.2013 року
складає 210 012,40 грн. та складається з
заборгованості за кредитом - 201391,63 грн.,
заборгованості по відсотках - 8450,12 грн.,
пені - 170,65 грн., звернуто стягнення на
предмет іпотеки - однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності іпотекодавцю і є предметом
іпотечного договору від 15.02.2008 року
№1701/0208/71-022-Z-1 шляхом продажу предмета
іпотеки на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження за
початковою ціною продажу, що
відповідатиме ринковій, додатково
визначеній незалежним
експертом-оцінювачем. Стягнуто з
ОСОБА_2 судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним та
необґрунтованим, ухваленим із
порушенням норм матеріального та
процесуального права та неповним
з'ясуванням обставин справи, ОСОБА_2
оскаржила його в апеляційному порядку.
В поданій апеляційній скарзі ставить
під сумнів законність договорів
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами, укладеними 25
травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ПАТ «Дельта Банк» і 15 червня 2012 року -
між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ
«Альфа-Банк», як у відповідності з
положеннями ст. 517 ЦК України, так і ст.
180 Господарського кодексу України.
Вказує, що в ході судового розгляду не
було доведено, що іпотекодержателем
письмово повідомлено боржника про
відступлення прав за іпотечним
договором і прав вимоги за основним
зобов'язанням. Доводить, що вона не
укладала договору про надання кредиту
у будь-якій формі з ПАТ «Дельта Банк», а
отже кредитний договір № 1701/0208/71-022 від
15.02.2008р.. укладений між нею та ПАТ
«Сведбанк», ніяким чином не стосується
предмету договору купівлі-продажу прав
вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта
Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» від 15.06.2012р..
Зазначає, що після викупу права вимоги
позивач позбавив її можливості
виконувати умови договору щодо
внесення коштів, оскільки не відкрив їй
необхідних рахунків та не вніс
відповідних змін до кредитного
договору. Звертає увагу суду на те, що
укладені між банківськими установами
договори, хоча й іменуються договорами
купівлі-продажу прав вимоги, проте по
суті є змішаними договорами, які
містять ознаки одночасно і договору
купівлі-продажу, і договору факторингу,
а тому за такими договорами банк має
право вимагати лише сплатити грошовий
борг, а не звертати стягнення на
предмет іпотеки.

________________________________________________________________________
____________________________________

Справа №569/18448/13-ц
Головуючий у 1
інстанції - Рудика Л.Д.

Провадження № 22-ц 787/1696/2014

Доповідач - Ковальчук Н.М.

Вказує на порушення вимог Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» щодо реєстрації прав ПАТ
«Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» як
іпотекодержателя та Закону України
«Про іпотеку». Стверджує про те, що
позивачем не було виконано в повному
обсязі ухвалу суду від 22.11.2013р. про
забезпечення та витребування доказів,
на що суд не звернув увагу. Наполягає на
упередженості суду при розгляді справи
та пояснює, що не була повідомлена
належним чином про судове засідання, у
якому було проголошене оскаржуване
рішення. З наведених підстав просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що, ОСОБА_2 порушила умови
кредитних зобов'язань, у зв'язку з чим
допустила заборгованість, і в такому
разі несе відповідальність в межах
вартості майна переданого нею в
іпотеку.

З даним висновком місцевого суду
колегія суддів апеляційного суду
погоджується.

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року
між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 1701/0208/71-022,
за яким банк зобов'язався надати
відповідачці кредит у сумі 30 900 доларів
США, а відповідачка зобов'язалася
повернути наданий кредит і сплатити
проценти за користування в сумі, в
строки та на умовах, що передбачені
кредитним договором та графіком
погашення кредиту.

На забезпечення належного виконання
зобов'язання за вказаним кредитним
договором між сторонами було укладено
іпотечний договір №1701/0208/71-022-Z-1,
відповідно до якого ОСОБА_2 передала
Банку в іпотеку однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 21,0 кв.м,
житловою площею 11,8 кв.м, що належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за крнедитним
договором утворилась заборгованість,
яка станом на 01.08.2013 р. склала: за
кредитом - 25 196,00 доларів США, що за
курсом НБУ на дату розрахунку
становить 201 391,63 грн., по відсотках - 1
057,19 доларів США, що за офіційним курсом
НБУ на дату розрахунку складає - 8 450,12
грн., пеня - 21,35 доларів США., що по курсу
НБУ на дату розрахунку складає - 170,65
грн..

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ПАТ «Дельта Банк» був укладений
договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами. 15 червня 2012 року
між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ
«Альфа-Банк» був укладений договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами. За вказаними
договорами відбулося відступлення
права вимоги за кредитним договором №
1701/0208/71-022 від 15.02.2008 року, що було
укладено між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2
на користь ПАТ "Альфа-Банк".

За вимогами ст.514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.516 ЦК
України заміна кредитора відбувається
без згоди боржника, якщо інше не
передбачено договором, а якщо таке
повідомлення мало бути за умовами
договору, але не було дотримане, то
новий кредитор несе ризик невиконання
боржником свого обов'язку перед ним.

За ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не встановлено
іпотечним договором, і за умови, що
одночасно здійснюється відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Якщо не буде доведено інше,
відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Іпотекодержатель зобов'язаний
письмово у п'ятиденний строк
повідомити боржника про відступлення
прав за іпотечним договором і права
вимоги за основним зобов'язанням.
Правочин про відступлення прав за
іпотечним договором підлягає
нотаріальному посвідченню. Відомості
про таке відступлення підлягають
державній реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач,
відповідно до іпотечного договору,
договорів купівлі-продажу прав вимоги
та ст.24, 33 Закону України „Про іпотеку",
правомірно звернувся до суду з
вимогами про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок виконання
зобов'язання відповідачем за кредитним
договором. Такий висновок суду є
правомірним.

Разом з тим, відповідно до Закону
України „Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" від 3 червня 2014 року № 1304-VII, який
набрав чинності на час розгляду справи
в апеляційній інстанції, не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя.

Під час апеляційного
розгляду відповідачка підтвердила ту
обставину, що проживає в квартирі
АДРЕСА_1, та іншого житла не має.

Відповідно до паспорта ОСОБА_2
прописана в квартирі АДРЕСА_1 з 3 червня
2011 року.

З врахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
ухвалено без порушень норм
матеріального і процесуального права,
апеляційна скарга не містить доводів,
які спростовували б висновки суду, але
у відповідності до Закону України „Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" від 3
червня 2014 року № 1304-VII рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові.

Безпідставними є доводи
апеляційної скарги про те, що не
внесення позивачем у державний реєстр
відомостей про нотаріально
посвідчений договір про відступлення
своїх прав попереднім кредитором, є
перешкодою для звернення до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет. Судом встановлено, що ОСОБА_2
не виконала своїх зобов'язань за
кредитним договором, і в судовому
засіданні жодними доказами не довела
відсутність боргу, та не спростувала
суму боргу, вказану в позові.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності, в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 303,309,313,316 ЦПК україни,
колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського
суду від 02 квітня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене6 безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М. Судді
: Максимчук З.М. Рожин Ю.М.