Справа №490/3632/14-ц 07.08.2014 07.08.2014 07.08.2014
Провадження №22-ц/784/2277/14
Головуючий у першій інстанції-Гуденко
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.

суддів - Шолох З,Л..
Коломієць В.В.,

при секретарі - Горенко Ю.В.,

за участю - представника позивача -
Ремешевського Є.М.,

відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПриватБанк)

до ОСОБА_3

про стягнення кредитної
заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ПриватБанк звернувся
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 27 квітня 2006 року
між банком та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого на
строк до 27 жовтня 2009 року відповідачка
отримала 3887 грн. кредитних коштів зі
сплатою 25,08 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Посилаючись на порушення ОСОБА_3
кредитних зобов'язань та утворення
станом на 20 лютого 2014 року
заборгованості у розмірі 1678,87 грн. за
тілом кредиту, 6 199,70 грн. за відсотками,
8630,59 грн. пені та 1325 грн. (500 грн.
фіксована частина та 825,46 грн. процентна
складова) штрафів, банк просив стягнути
17834,62 грн. кредитного боргу.

Відповідачка ОСОБА_3 просила
застосувати строк позовної давності та
зменшити пеню у зв'язку з важким
матеріальним становищем та
інвалідністю.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності.

В апеляційній скарзі ПриватБанк просив
рішення скасувати та задовольнити
позов, посилаючись на невірне
застосування судом першої інстанції
строків позовної давності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не може погодитись з
усіма висновками суду першої
інстанції, але не вбачає і підстав і для
задоволення скарги в повному обсязі.

Так, відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
трирічний строк позовної давності,
якій почав перебіг з моменту
закінчення строку договору (27 жовтня 2009
року), закінчився 27 жовтня 2012 року, а
тому, звернувшись з позовом у березні
2013 року, ПриватБанк пропустив
встановлений законом строк.

Проте не з усіма висновками суду можна
погодитись.

Так, відповідно до статті 256 ЦК позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина 4 статті 267 ЦК).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частина 5 статті 261 ЦК
України).

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

Оскільки за умовами договору погашення
кредиту повинно здійснюватись
позичальником частинами кожного
місяця, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Разом з тим, відповідно до частин 1, 3
статті 264 ЦК перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново (частини 1, 3 статті 264 ЦК ).

Загальний строк позовної давності
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК).

За правилами статті 259 ЦК встановлена
законом позовна давність може бути
збільшена за домовленістю сторін за
письмовим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 27
квітня 2006 року між банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № DNH4КP99370460
(далі - Договір), за умовами якого
відповідачка отримала 3 887 грн.
кредитних коштів (а.с.6).

Договором (розділ «Банківські
послуги») передбачено строк
користування кредитними коштами - 27
жовтня 2009 року, розмір відсотків - 2,09 % у
місяць на суму залишку заборгованості
та сплати комісії, яка визначена
Умовами. Погашення заборгованості мало
здійснюватись щомісячними платежами в
розмірі 140,68 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом, відсотками
та комісії.

Договором також передбачено, що при
порушенні позичальником кредитних
зобов'язань відсотки за користування
кредитом нараховуються в розмірі 6,00 %
на місяць від суми залишку непогашеної
заборгованості.

Своїм особистим підписом ОСОБА_3
засвідчила, що ознайомлена та згодна з
Умовами надання споживчого кредиту
(далі - Умови), які разом з Заявою та
Тарифами складають кредитно-заставний
договір (а.с. 6 зворот).

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що термін
позовної давності за вимогами про
стягнення кредиту, відсотків,
винагороди, неустойки за Договором
застосовується сторонами тривалістю 5
років.

Зміст письмової заяви позичальника та
її особистий підпис про те, що з Умовами
вона ознайомлена та згодна, свідчать
про те, що позовна давність,
встановлена законом, збільшена до 5
років за домовленістю сторін у
письмовій формі.

Отже, враховуючи, що Приват Банк
звернувся до суду 19 березня 2014 року,
вимоги про стягнення щомісячних
платежів, нарахованих з 19 березня 2009
року, заявлені в межах строку позовної
давності.

Разом з тим, суду апеляційної інстанції
представник ПриватБанку надав
уточнений розрахунок боргу (а.с.56-58) та
надав витяг з особових рахунків
ОСОБА_3(а.с.71-73), з яких вбачається, що
станом на 17 грудня 2007 року
заборгованість відповідачки за тілом
кредиту складала 2 527,57 грн. та за
процентами 44,26 грн. (а.с.57).

17 грудня 2014 року ПриватБанк отримав
від ПАТ «А-Банк» за договором
відступлення права вимоги 2 527,57 грн. на
погашення тіла кредиту ( а.с.73) та 46,25
грн. на погашення нарахованих
процентів (а.с.72).

Таким чином, заборгованість ОСОБА_3 за
тілом кредиту та процентами була
повністю погашена станом на 17 грудня 2007
року.

Строк позовної давності за вимогою про
стягнення пені, нарахованої до 17 грудня
2007 року, сплинув, а підстави для
нарахування пені після повного
погашення кредиту та процентів
відсутні.

Матеріали справи не містять також і
відомостей про те, що штрафи (процентна
та фіксована складові) були нараховані
відповідачці в межах строку позовної
давності.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для стягнення з ОСОБА_3
кредитної заборгованості.

Оскільки основний висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову відповідає вимогам
цивільного законодавства, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308,315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити
частково, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 12
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді