У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю представника позивача
Огороднік О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Рівненського районного суду
від 12 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3; про визнання
земельних ділянок предметом іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду
від 12 грудня 2013 року зазначений позов
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" або Банк) до
ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору,: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3;
задоволено:

Визнано предметом іпотеки згідно із
договором іпотеки №01489-075601 від 28.09.2007
року, що укладений між ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" і ОСОБА_2,

- земельну ділянку площею 0,3115 га
(кадастровий номер :01:012:0062),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції і добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯЛ794612 від 02.11.2010 року,
№26;

- земельну ділянку площею 0,0687 га
(кадастровий номер №:01:029:0532),
цільове призначення ділянки - для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі, договір дарування,
серії та номер 1165, виданий 29.07.2013 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_8;

- земельну ділянку площею 0,0346 га
(кадастровий номер :01:029:0532),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції і добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯМ301813 від 17.10.2012 року,
№01434;

- земельну ділянку площею 0,1840 га
(кадастровий номер :01:029:0533),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції та добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯМ301814 від 17.10.2012 року,
№01435;

- земельну ділянку площею 0, 4571 га
(кадастровий номер :01:029:0534),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції і добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯМ301815 від 17.10.2012 року,
№01436;

- земельну ділянку площею 0,1231 га
(кадастровий номер :01:029:0535),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції і добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯМ301816 від 17.10.2012 року,
№01437;

- земельну ділянку площею 0,1130 га
(кадастровий номер :01:029:0536),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції і добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯМ301817 від 17.10.2012 року,
№01438;

- земельну ділянку площею 0,1657 га
(кадастровий номер :01:029:0537),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції і добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯМ301818 від 17.10.2012 року,
№01439;

- земельну ділянку площею 0,240 га
(кадастровий номер :01:012:0059),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції і добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯЛ794613 від 02.11.2010 року,
№27;

- земельну ділянку площею 0,0683 га
(кадастровий номер :01:012:0060),
цільове призначення ділянки - для
реконструкції і добудови
виробничо-торговельного комплексу з
добудовою, торгово-розважального
комплексу, торгово-виставкового
салону, гаражів з
адміністративно-побутовими
приміщеннями та майстернями,
торгово-складських приміщень, цеху по
виробництву металоконструкцій з
добудовою та стоянок машин, державний
акт серії ЯЛ794616 від 02.11.2010 року,
№30.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_2 покликається на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення норм матеріального і
процесуального права.

На її обґрунтування зазначав, що на час
укладення договору іпотеки спірні
земельні ділянки належали Управлінню
комунальної власності Рівненської
міської ради, а тому не могли бути
предметом іпотеки. Вважав помилковим
твердження суду щодо того, що земельні
ділянки на підставі договору іпотеки
забезпечували разом із цілісним
майновим комплексом основне
зобов'язання. Ділянки йому не належали,
а на момент ухвалення оскаржуваного
рішення він не був власником жодної з
ділянок. Договором купівлі-продажу
земельної ділянки від 07.10.2013 року
підтверджено, що власником земельної
ділянки площею 0, 3115 га, кадастровий
номер 561010000:01012:0062, є ОСОБА_3, а не він.

Вважав, що оскаржуваним рішенням
порушено права третіх осіб, які є
власниками спірних земельних ділянок,
оскільки вони позбавлені здійснювати
своє право власності.

З наведених міркувань просив скасувати
рішення Рівненського районного суду
від 12 грудня 2013 року, ухваливши нове -
про відмову в задоволенні позову
повністю.

ОСОБА_3 у поданій на рішення суду
апеляційній скарзі посилалася на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи її, зазначала про
купівлю нею 7 жовтня 2013 року у ТОВ
"Артемстрой" семи спірних ділянок:
площею 0,0346 га (кадастровий номер
:01:029:0532), площею 0,1840 га
(кадастровий номер :01:029:0533), площею
0,4571 га (кадастровий номер :01:029:0534),
площею 0,1231 га (кадастровий номер
:01:029:0535), площею 0,1130 га
(кадастровий номер :01:029:0536), площею
0,1657 га (кадастровий номер :01:029:0537),
площею 0,3115 га (кадастровий номер
:01:029:0549). У п.п. "а" п. 12 договорів
купівлі-продажу спірних ділянок у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відсутня інформація
щодо обмежень чи іпотек як продавця,
так і на предмет договорів.

Придбані земельні ділянки були вільні
від обтяжень і не були предметом
іпотеки. Висновок суду про поширення
предмету іпотеки на належні їй
земельні ділянки вважала помилковим.
ОСОБА_2 не міг передати в іпотеку
земельні ділянки, які йому не належали,
а лише зобов'язався оформити своє право
власності через одержання
відповідного державного акта.

З цих підстав просить оскаржуване
рішення скасувати і ухвалити нове, яким
в задоволенні позову ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" відмовити, стягнувши на її
користь понесені судові витрати у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
відповідача і третьої особи, колегія
суддів прийшла до висновку про
відхилення апеляційних скарг.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
майнові права на земельну ділянку, на
якій розташований переданий в іпотеку
майновий комплекс, також були передані
в іпотеку Банку. Оформивши 17 квітня 2008
року акт про право власності на
земельну ділянку загальною площею 1, 55
га і не одержавши дозвіл та не
повідомивши про це позивача, іпотеко
держателя, ОСОБА_2 поділив цю земельну
ділянку на менші за розміром земельні
ділянки, частину яких без дозволу ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" відчужив. Суд
послався на те, що поділ і відчуження
спірних земельних ділянок відповідно
до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" не
призвело до припинення іпотеки.

Матеріалами справи встановлено, що 28
вересня 2007 року та 24 листопада 2009 року
ОСОБА_2 уклав із Банком кредитні
договори, на підставі яких одержав
кредитних коштів на загальну суму 2 645 706
гривень (т. 1 а.с. 7-8, 9-9, зв., 10-10, зв., 11-11,
зв., 12-17, 18-18, зв., 19-19, зв., 21-25, 28-29, зв., 32-33,
39, 40-41). Повернення позичальником
кредитних коштів забезпечено іпотекою
цілісного майнового комплексу по
АДРЕСА_1, про що 28 вересня 2007 року між
ними укладено відповідний договір
№01489-075601 (т. 1 а.с. 45-47, зв.).

Умовами п. 1.3 договору іпотеки ОСОБА_2
зобов'язався до 25 січня 2007 року
отримати державний акт на земельну
ділянку, на якій знаходиться цілісний
майновий комплекс, після чого майнові
права на земельну ділянку продовжують
бути предметом іпотеки без укладення
додаткової угоди до іпотечного
договору.

Вважаючи, що іпотекодавець порушив
його права через те, що допустив
невиконання кредитних зобов'язань і не
передав ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
державного акта на право власності на
земельну ділянку, яку той мав
зареєструвати обтяження як на предмет
іпотеки, у червні 2010 року позивач
звернувся з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_5
про солідарне стягнення 2 743 551, 54
гривень заборгованості та внесення
змін до договору іпотеки.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 травня 2013 року
рішення Рівненського районного суду
від 19 жовтня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Рівненської області
від 19 грудня 2012 року у частині
вирішення позову про витребування у
ОСОБА_2 державних актів на право
власності на земельні ділянки та
внесення змін до п. 1.3. договору іпотеки
скасовано, а справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції. В решті судові
рішення нижчестоящих судів залишено
без змін (т. 1 а.с. 262-264).

У засіданні суду першої інстанції в
серпні 2013 року ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" змінив свої вимоги, остаточно
вимагаючи визнати спірні земельні
ділянки предметом іпотеки (т. 2 а.с. 33-34,
зв.).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
рішення Апеляційного суду Рівненської
області від 5 лютого 2014 року, яким
скасовано рішення суду першої
інстанції і відмовлено в задоволенні
позову, скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції (т. 3 а.с. 25-27, зв.).

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що
іпотекодавець передав в іпотеку, крім
цілісного майнового комплексу, також і
майнові права на земельну ділянку, на
якій розташований зазначений майновий
комплекс, і сторони в договорі
узгодили, що іпотекодавець оформить
своє право на земельну ділянку,
передасть державний акт Банку, а
позивач зареєструє на земельну ділянку
обтяження як на предмет іпотеки.

Повно і правильно з'ясувавши обставини,
що мають значення для справи, та
застосувавши до спірних відносин норми
матеріального права, які підлягали
застосуванню, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль",
визнавши спірні земельні ділянки
предметом іпотеки.

Так, правильно встановлено, що ОСОБА_2
порушив права іпотекодержателя, не
додержавши умов договору іпотеки і
приховавши від нього факт оформлення
права власності на спірні земельні
ділянки, що могло спричинити
несвоєчасне внесення у відповідні
державні реєстри інформації щодо
обтяження.

Частина 4 ст. 6 Закону України "Про
іпотеку" передбачає, що якщо будівля
(споруда), яка передається в іпотеку,
розташована на земельній ділянці, що
належить іпотекодавцю на праві
власності, така будівля (споруда)
підлягає передачі в іпотеку разом із
земельною ділянкою, на якій вона
розташована. Якщо ця земельна ділянка
належить іншій особі та була передана
іпотекодавцю в оренду (користування),
після звернення стягнення на будівлю
(споруди) їх новий власник набуває
права і обов'язки, що мав іпотекодавець
за правочином, яким встановлено умови
оренди цієї земельної ділянки
(користування нею).

Згідно із ч. 3 ст. 110 ЗК України поділ чи
об'єднання земельних ділянок не
припиняє дії обмежень, обтяжень,
встановлених на земельні ділянки, крім
випадків, коли обмеження (обтяження)
поширювалося лише на частину земельної
ділянки, яка в результаті поділу
земельної ділянки не увійшла до
сформованої нової земельної ділянки.

Пункт 5.2. договору іпотеки встановлює
заборону на вчинення іпотекодавцем за
відсутності письмової згоди Банку
будь-яких дій щодо предмета іпотеки, що
відповідає нормам ст. 56 Закону України
"Про іпотеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України
"Про іпотеку", яка узгоджується з
вимогами ч. 2 ст. 110 ЗК України, у разі
переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, в т.ч. в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Норми ч. 2 ст. 23 Закону України "Про
іпотеку" визначають, що особа, до якої
перейшло право власності на предмет
іпотеки, набуває статус іпотекодавця і
має всі його права та несе всі його
обов'язки за іпотечним договором у тому
обсязі і на тих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки.

Тому за наведеного доводи апеляційних
скарг про незаконність і
необґрунтованість оскаржуваного
рішення спростовуються додержанням
судом першої інстанції вимог
матеріального та процесуального
закону, в т.ч. і повним та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи, належним
застосуванням до спірних
правовідносин норм права та
правильністю судових висновків, а тому
не заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки
і мотиви, з яких скасовані рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, оскільки підстав для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити, а рішення Рівненського
районного суду від 12 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: