Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3293/14 Головуючий у 1
інстанції: Булашев Р.Л.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19» серпня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Дашковської А.В.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Приморського районного суду
Запорізької області від 10 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний
нотаріус Приморського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, Десята
Київська державна нотаріальна контора
про визнання заяви про скасування
заповіту недійсною,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнювала, до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи: приватний нотаріус
Приморського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, Десята Київська
державна нотаріальна контора, про
визнання заяви про скасування заповіту
недійсною.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
ОСОБА_7, яка була матір'ю її колишнього
чоловіка ОСОБА_4, відповідача по справі.
За життя ОСОБА_7 склала заповіт від 20
травня 2011 року, посвідчений приватним
нотаріусом Приморського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_6,
яким належну їй на праві власності 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, заповіла
позивачу.

У встановлений законом шестимісячний
строк, а саме 17 квітня 2013 року вона
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
померлої ОСОБА_7 Десятою Київською
державною нотаріальною конторою було
надіслано відповідь, що вищевказаний
заповіт на її ім'я скасовано заявою
ОСОБА_7 від 02 березня 2012 року про
скасування заповіту.

Спадкоємцями першої черги ОСОБА_7 є її
чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_4,
відповідачі по справі.

На звернення про надання копії заяви
про скасування заповіту Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою було роз'яснено, що заява
знаходиться у приватного нотаріуса,
який посвідчував заповіт від 20 травня
2011 року. При зверненні до приватного
нотаріуса ОСОБА_6 також отримала
відмову.

Вважає, що оскаржувана заява про
скасування заповіту є недійсною з
наступних підстав.

З померлою ОСОБА_7 в неї за життя
склались гарні стосунки, через що
навіть після її розлучення з чоловіком,
сином спадкодавця, ОСОБА_7 з квітня 2011
року почала мешкати з нею за адресою:
АДРЕСА_2 Вона доглядала ОСОБА_7 та
забезпечувала її усім необхідним.

З часом стан здоров'я ОСОБА_7 став
погіршувався. З 21 квітня 2011 року по 06
травня 2011 року вона перебувала на
лікуванні в Приморській ЦРЛ з
діагнозом: невринома слухового нерва,
вторинний гідроцефальний синдром. 08
жовтня 2011 року їй було поставлено
діагноз «захворювання головного мозку,
больовий синдром».

З того часу та на протязі всього 2012 року
самопочуття ОСОБА_7 не поліпшувалось.

Наприкінці лютого 2012 року, син ОСОБА_7,
відповідач по справі, перевіз її за
місцем свого проживання по АДРЕСА_3 а
вже 02 березня 2012 року ОСОБА_7 і складено
заяву про скасування заповіту.

Оспорювана заява не могла бути
волевиявленням ОСОБА_7, оскільки ще з
жовтня 2011 року та по день смерті, а
також на час складання вказаної заяви,
а саме 02 березня 2012 року, остання зовсім
не рухалась, втрачала свідомість. Стан
її свідомості - приглушення, мовна
здатність порушена. В контакт ОСОБА_7 не
вступала, на питання не відповідала,
дезорієнтована в просторі, часі та у
власній особистості.

Вважає, що дані розлади поведінки дають
підстави вважати, що на час складання
заяви про скасування заповіту ОСОБА_7
не усвідомлювала значення своїх дій та
не могла керувати ними.

На підставі викладеного, остаточно
просила визнати заяву ОСОБА_7 від 02
березня 2012 року про скасування
заповіту від 20 травня 2011 року за
реєстровим № 575, складеним на ім'я
ОСОБА_3, недійсною та стягнути з
відповідачів понесені нею витрати по
справі в сумі 2794, 27 грн.

Рішенням Приморського районного суду
Запорізької області від 10 червня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просила скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.72).

20 травня 2011 року приватним нотаріусом
Приморського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 було посвідчено заповіт,
зареєстрований в реєстрі за № 575,
відповідно до якого ОСОБА_7 заповідала
ОСОБА_3 належну їй на праві власності 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.74).

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є відповідно сином та
чоловіком ОСОБА_7 та спадкоємцями
першої черги спадкування за законом
після смерті останньої.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, позивач
ОСОБА_3 є колишньою дружиною ОСОБА_4.

02 березня 2012 року приватним нотаріусом
Приморського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 було засвідчено заяву
ОСОБА_7 про скасування заповіту від 20
травня 2011 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 575 на ім'я ОСОБА_3
(реєстровий номер 131). При цьому
приватним нотаріусом зазначено, що у
зв'язку з хворобою ОСОБА_7 на її
особисте прохання заява підписана нею
за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.92).

ОСОБА_3 своєчасно протягом шести
місяців (17 квітня 2013 року) звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за заповітом,
посвідченим 20 травня 2011 року за
реєстровим № 575 (а.с.76), проте отримала
відповідь щодо скасування заповіту за
заявою ОСОБА_7, посвідченої 02 березня 2012
року (а.с.77).

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203цього
Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з акта № 100 посмертної
судово-психіатричної експертизи від 19
лютого 2014 року відповідно до свого
психічного стану ОСОБА_7 в період
підписання заяви про скасування
заповіту від 02 березня 2012 року не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, здійснювати дії щодо
підписання документів, усвідомлювати
їх зміст, спілкуватись з оточуючими, не
могла здійснювати дії, пов'язані з
підписанням документів (а.с.116-123).

За вказаних обставин висновок суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус
Приморського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, Десята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання заяви про скасування заповіту
недійсною, є необґрунтованим та таким,
що не відповідає положенням ст.ст.
203,215,225 ЦК України.

Зазначаючи про невідповідність
способу захисту вимогам ст.16 ЦК
України, оскільки вимоги с.т.ст.202, 215 ЦК
України не можуть бути застосовані до
спірних правовідносин, суд першої
інстанції не звернув увагу на наступне.

Так, оспорюваною заявою про скасування
заповіту від 20.05.2011 року на ім'я ОСОБА_3
припинено права позивача щодо
спадкування за вказаним заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав.

Стаття ст. 15 Цивільного кодексу України
передбачає право кожної особи на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Відтак зазначена норма визначає
об'єктом захисту порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

Згідно з п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом
захисту цивільного права та інтересів
може бути визнання правочину
недійсним.

За положеннями ч.ч.1,2,5 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.
Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила. Односторонній
правочин може створювати обов'язки для
інших осіб лише у випадках,
встановлених законом, або за
домовленістю з цими особами. До
правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Частинами 1- 4 ст.1254 ЦК України
визначено, що заповідач має право у
будь-який час скасувати заповіт.
Заповідач має право у будь-який час
скласти новий заповіт. Заповіт, який
було складено пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або у тій
частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує
попередній і не відновлює заповіту,
який заповідач склав перед ним. Якщо
новий заповіт, складений заповідачем,
був визнаний недійсним, чинність
попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225 і 231 цього
Кодексу.

Таким чином статтею ст.1254 ЦК України
визначені спеціальні наслідки
недійсності нового заповіту, однак з
аналізу вказаних норм закону
вбачається, що ці правила за аналогією
поширюються і на випадки недійсності
скасування заповіту у формі заяви про
скасування. Тому у разі визнання
недійсним скасування заповіту ( у формі
заяви про скасування) на підставі ст.225
ЦК України ( заповідач будучи
дієздатним, у момент вчинення цього
правочину не усвідомлював значення
своїх дій та (або) не міг керувати ними),
дія скасованого заповіту
відновляється.

За змістом ст. 33 ЦПК України належними є
сторони, які є суб'єктами спірних
правовідносин. Належним є відповідач,
який є суб'єктом порушеного,
оспорюваного чи невизнаного
матеріального правовідношення.
Належність відповідача визначається,
перш за все, за нормами матеріального
права.

Оспорюваний ОСОБА_3 правочин, а саме
заява про скасування заповіту, є
одностороннім правочином та не має
іншого прямого суб'єкта правовідносин.

Однак, визнання правочину недійсним
пов'язане з анулюванням майнових
наслідків його вчинення і
встановленням наслідків, передбачених
законом. А в разі анулювання заяви про
скасування заповіту такі наслідки
будуть стосуватися спадкоємців за
законом, якими і є заявлені по справі
відповідачі. Тобто, в такому разі
єдиним суб'єктом права, які мають
юридичну заінтересованість та є
суб'єктами спірних матеріальних
правовідносин є спадкоємці, які і мають
бути відповідачами.

З огляду на викладене, висновок суду
першої інстанції про те, що позивачем
невірно визначено зміст її порушеного
права та належність відповідачів не є
правомірним та не ґрунтується на
вимогах закону. Рішення суду підлягає
скасуванню згідно з п.3,4 ст.309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про задоволення вимог ОСОБА_3 про
визнання заяви про скасування заповіту
недійсною.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України ,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду
Запорізької області від 10 червня 2014
року у цій справі скасувати та ухвалити
по справі нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус
Приморського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, Десята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання заяви про скасування заповіту
недійсною задовольнити.

Визнати заяву ОСОБА_7 від 02 березня 2012
року про скасування заповіту від 20
травня 2011 року за реєстровим № 575,
складеним на ім'я ОСОБА_3 недійсною.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: