Справа № 301/1965/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2014 р.
м.
Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської
області в особі головуючої Пітерських
М. О., при секретарі Халак Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Іршава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний
суд Закарпатської області з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно, що
складається з житлового будинку з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, в цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача -
ОСОБА_4 На випадок смерті він заповіту
не залишив. Позивач, будучи спадкоємцем
першої черги, спадщину прийняв, однак
не може оформити свідоцтво про право на
спадщину та право власності на
житловий будинок, оскільки такий у
встановленому законом порядку не
зареєстрований. Інші спадкоємці першої
черги - відповідачі по справі - не
бажають спадкувати, тому спадщину не
прийняли. Спадкодавець побудував
вказаний будиинок у 1955 році відповідно
до дозволу на право будівельних робіт,
на земельній ділянці, відведеній для
забудови. Згідно запису в
погосподарській книзі села саме ОСОБА_4
рахувався власником вказаного будинку.
Просив визнати за ним право власності
на житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, внаслідок
спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з»явився, про день, час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, подов до суду заяву, в
якій позовні вимоги підтримав і просив
розглянути справу у його відсутності (
а.с.24).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилися, про день та час
розгляду справи були належним чином
повідомлені, подали до суду заяви про
визнання позову і розгляд справи у їх
відсутності ( а.с. 22, 23, 25).

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які позивач посилався, як на
підставу своїх вимог, оцінивши докази
на ствердження цих обставин в їх
сукупності, суд вважає позов
задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, не зареєстрований,
однак згідно записів в погосподарській
книзі села Осій власником будинку
рахується ОСОБА_4, який збудував його у
1955 році (а.с.10).

Технічний паспорт на вказаний житловий
будинок виготовлений ( а.с.7-9).
Будівництво не є самочинним, оскільки
ОСОБА_4 будівництво провів на земельній
ділянці, що відведена для будівництва
(а.с. 12).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 18.11.2011 року (а.с.5).

Згідно довідки Осійської сільради №660
від 04.07.2014 року, разом з ОСОБА_4 у
спадковому будинку на день смерті
проживали дружина та двоє синів -
сторони по справі (а.с.11). Спадкоємць
ОСОБА_1 відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК
України, прийняв спадщину. Крім того,
він звернувся у нотаріальну контору з
відповідною заявою, про що свідчить
запит за спадковою справою від 07.07.2014
року № 32/02-14 ( а.с. 13).

Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Інші спадкоємці першої черги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - відповідачі по справі,
здійснювати право на спадкування за
батьком та чоловіком не бажають.
Визнали позов і не заперечували проти
визнання права власності на вказаний
будинок за позивачем.

Визнання позову відповідачами не
суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про
право на спадщину та оформити право
власності на житловий будинок,
оскільки такий побудований у 1955 році,
коли набуття права власності на
нерухоме майно не пов'язувалося з його
державною реєстрацією, тому такий не
зареєстрований ( а.с. 7-9).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного
акту виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад.

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Оскільки згідно запису в
погосподарській книзі власником
житлового будинку АДРЕСА_1 вважався
ОСОБА_4, спадкоємцем якого є позивач,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1218, 1220, 1261, 1268 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 158 ч.2, 174 ч.4, 197
ч.2, 208, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії до апеляційного
суду Закарпатської області через цей
районний суд.

Головуючий :
М. О.
Пітерських