АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1396/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А. О. Доповідач -
Глущенко Н.Г.Категорія 19/27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

27 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач
Н.М., Пищиди М.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором / а. с. 3-6 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог
банк посилався на те, що 27.11.2007 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір без номера у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 2,5%
на місяць з розрахунку 360 днів у році на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (строк дії карти 2 роки).
Кредитний ліміт за кредитною карткою
встановлено 10000 грн. / а. с. 3-6 /.

Відповідачка ознайомлена та
згодна з Умовами і правилами надання
банківських послуг та Тарифами банку,
як і підтвердила свою згоду на те, що
підписана нею заява разом з Умовами і
правилами надання банківських послуг
та Тарифами банку складає між нею та
банком договір про надання банківських
послуг, що підтверджується її підписом
у заяві від 27.11.2007 року / а. с. 12-20 /.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_2 не
виконувала умови кредитного договору
стосовного своєчасного повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування ними, то, станом на 31.08.2013
року, у неї виникла заборгованість
перед банком у розмірі 34965,14 грн., де: 9991
грн. - заборгованість за кредитом; 20783,57
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 2049,37 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина) і 1641,20 грн. -
штраф (процентна складова), яку позивач
і просив стягнути з відповідачки на
його користь / а. с. 3-11 /.

Відповідачка ОСОБА_2, не
заперечуючи в суді першої інстанції
проти підписання нею 27.11.2007 року заяви
(договору), - заперечувала проти
позовних вимог, посилаючись на те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності та просила застосувати строк
позовної давності / а. с. 40-41 /.

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 17.12.2013 року
позовні вимоги банку задоволені.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором від 27.11.2007 року
(станом на 31.08.2013 року) у розмірі 34965,14
грн., де: 9991 грн. - заборгованість за
кредитом; 20783,57 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
2049,37 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина) і 1641,20 грн. -
штраф (процентна складова) / а. с. 63-65 /.

З рішенням суду від 17.12.2013 року частково
не погодилася відповідачка ОСОБА_2, яка
через свого представника ОСОБА_3,
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати це
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги банку
частково, стягнувши з неї на користь
банку заборгованість лише в сумі 16750
грн., посилаючись на те, що воно є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, позивачка вважає, що судом не
встановлені обставини по справі в
повному обсязі та не досліджені докази
по справі / а. с. 106 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно задовольнити частково,
рішення суду, в частині стягнення
штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг: 500
грн. - штраф (фіксована частина) і 1641,20
грн. - штраф (процентна складова), -
скасувати, а в частині стягненого
розміру судового збору - змінити,
ухваливши нове рішення відносно цих
позовних вимог в силу ст. 309 ЦПК України,
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2007 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір без номера у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 2,5%
на місяць з розрахунку 360 днів у році на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (строк дії карти 2 роки).
Кредитний ліміт за кредитною карткою
встановлено 10000 грн. / а. с. 3-6 /.

Відповідачка ОСОБА_2 ознайомилася та
згодна з Умовами і правилами надання
банківських послуг та Тарифами банку,
як і підтвердила свою згоду на те, що
підписана нею заява разом з Умовами і
правилами надання банківських послуг
та Тарифами банку складає між нею та
банком договір про надання банківських
послуг, що підтверджується її підписом
у заяві від 27.11.2007 року / а. с. 12-20 /.

Факт особистого підписання заяви
(договору) від 27.11.2007 року відповідачка
ОСОБА_2 не оспорювала під час розгляду
справи по суті.

Попри взяті на себе зобов'язання
відповідачка ОСОБА_2 не виконував умови
кредитного договору стосовного
своєчасного повернення кредитних
коштів та відсотків за користування
ними, у зв'язку з чим, станом на 31.08.2013
року, у неї виникла заборгованість
перед банком у розмірі 34965,14 грн., де: 9991
грн. - заборгованість за кредитом; 20783,57
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 2049,37 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина) і 1641,20 грн. -
штраф (процентна складова), яку позивач
і просив стягнути з відповідачки на
його користь / а. с. 3-11 /. Розрахунок
заборгованості відповідачки перед
банком - позивачем проведено правильно
у відповідності з умовами вище
зазначеного договору від 27.11.2007 року та
вимогами чинного законодавства / а. с.
3-6, 7-11 /.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України -
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Як вбачається з матеріалів справи
банк, в підтвердження своїх позовних
вимог, надав суду належним чином
оформлені копію спірного договору
(заяву ОСОБА_2 від 27.11.2007 року, Умови та
правила надання банківських послуг - а.
с. 12-20) та розрахунок заборгованості / а.
с. 7-11 /.

Під час розгляду справи в суді
першої інстанції жодна із сторін не
заявила про те, що ці письмові докази є
неналежними.

Отже, у суду першої інстанції не
було жодних підстав вважати, що
зазначені письмові докази не є
належними та допустимими доказами по
справі. До того ж, в разі виникнення
сумнів відносно письмових доказів у
справі, суд першої інстанції, в силу ч. 2
ст. 64 ЦПК України, не був позбавлений
можливості вимагати подання до суду
оригіналів цих документів, але таке
питання не було поставлене в суді
першої інстанції, ні сторонами, ні
самим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України
- правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст.207 ЦК України -
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається в
письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України -
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Як було вище зазначено, судом
встановлено, що 27.11.2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2. був укладений
кредитний договір шляхом приєднання
(ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно
до умов цього договору відповідачка
ОСОБА_2 ознайомилася і згодна з Умовами
і правилами надання банківських послуг
та Тарифами банку, як і підтвердила
свою згоду на те, що підписана нею заява
разом з Умовами і правилами надання
банківських послуг та Тарифами банку
складає між нею та банком договір про
надання банківських послуг, що
підтверджується її підписом у заяві
від 27.11.2007 року / а. с. 12-20 /. Факт
особистого підписання заяви (договору)
від 27.11.2007 року відповідачкою ОСОБА_2 не
оспорювався під час розгляду справи по
суті.

Відповідно до умов кредитного
договору шляхом приєднання від 27.11.2007
року (без номера) відповідачці було
встановлено кредитний ліміт на
платіжну картку у розмірі 10000 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2,5% на місяць з
розрахунку 360 днів у році на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (строк дії
картки 2 роки) / а. с. 12-20 /.

Остання операція за спірним
договором була проведена 30.09.2010 року.

Згідно п.12 Умов і правил надання
банківських послуг - якщо по закінченню
строку дії картки жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

Жодна із сторін не надала суду
докази того, що хтось із них інформував
іншу сторону про припинення дії
договору, а тому посилання
відповідачки на те, що дія договору
закінчилася 13.12.2009 року (по спливу двох
років з моменту видачі картки, яка була
видана їй 12.12.2007 року) є безпідставними,
а отже безпідставні і посилання
відповідачки в апеляційній скарзі на
те, що розрахунок заборгованості
повинен проводитися станом на 13.12.2009
року, а не на 31.08.2013 року.

Між сторонами було укладено в
письмовій формі кредитний договір
шляхом приєднання, що підписаний обома
сторонами і відповідає вимогам чинного
матеріального права та волевиявленню
обох сторін, які є вільними в укладенні
договору, визначенні умов договору і
таке інше (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За таких обставин та виходячи з
доказів по справі, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного та обґрунтованого
висновку про те, що позовні вимоги
банку про стягнення заборгованості за
кредитним договором без номеру від
27.11.2007 року, в частині стягнення
заборгованості станом на 31.08.2013 року, у
розмірі 32823,94 грн., де: 9991 грн. -
заборгованість за кредитом; 20783,57 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 2049,37 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, - підлягають
задоволенню в силу ст.ст.525,526,527,530,
536,1054,10561 ЦК України.

Згідно матеріалів справи, як вже
було вище зазначено, банківські
операції по спірному договору, зокрема
відносно отримання відповідачкою
грошових коштів, повернення їх банку та
сплаті процентів за користування
кредитом і таке інше, проводилися ще і
в 2010 році (остання банківська операція
30.09.2010 року) / а. с. 7-11 /, а з позовом про
стягнення заборгованості банк
звернувся до суду 23.09.2013 року / а. с. 3-6 /,
тобто в межах трирічного строку
позовної давності передбаченого ст.257
ЦК України, тому підстав для
застосування строку позовної давності
відносно вимог банку про стягнення: 9991
грн. - заборгованість за кредитом; 20783,57
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 2049,37 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, колегія суддів
не вбачає.

Щодо стягнення за рішенням суду
першої інстанції від 17.12.2013 року з
відповідачки на користь банку штрафів
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг, тобто 500
грн. - штраф (фіксована частина) і 1641,20
грн. - штраф (процентна складова), - то в
цій частині рішення суду не може
залишатись в силі і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в цих позовних вимогах, з
наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст.258 ЦК України -
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Остання банківська операція по
спірному договору відбулася 30.09.2010
року, тобто банк вправі був звернутися
до суду з позовом про стягнення
штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг до
30.09.2011 року, тобто в межах одного року,
але банк звернувся до суду з позовом
23.09.2013 року з пропуском строку
передбаченого ч. 2 ст. 258 ЦК України і з
клопотанням про поновлення цього
строку до суду не звертався.

Відповідно до ст. 267 ЦК України -
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачка ще 18.11.2013 року
звернулася до суду з заявою про
застосування позовної давності / а. с. 41
/.

За таких обставин, рішення суду
від 13.12.2013 року, в частині стягнення з
відповідачки на користь банку штрафів
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг, тобто 500
грн. - штраф (фіксована частина) і 1641,20
грн. - штраф (процентна складова), -
підлягає скасуванню з відмовою банку в
цих позовних вимогах у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

При зверненні до суду з позовом
банком сплачено судовий збір у розмірі
349,65 грн. /а. с.2/, але позовні вимоги
банку задоволені судом лише в розмірі
32823,49 грн., а тому рішення суду першої
інстанції, в частині стягненого з
відповідачки на користь банку судового
збору в розмірі 349,65 грн., в силу ст. 4 ЗУ
«Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України,
- підлягає зміні, тобто зменшенню до 328,23
грн.

При вище викладених обставинах,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції та встановлені ним
обставини.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року,
в частині стягнення штрафів
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг, -
скасувати, а в частині стягненого
розміру судового збору - змінити.

Відмовити Публічному акціонерному
товариству комерційному банку
«Приватбанк» в його позовних вимогах
про стягнення за кредитним договором
без номера від 27 листопада 2007 року з
ОСОБА_2 штрафів відповідно до п.8.6 Умов
та правил надання банківських послуг.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
судовий збір у розмірі 328,23 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: