Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" серпня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд міста
Житомира в складі:

головуючого - судді Бондарчука В. В.

секретаря Воєвуцької І.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
нерухоме майно подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
поділ майна, набутого нею разом з
відповідачем під час шлюбу. В
обґрунтування позову вказала, що вони з
відповідачем перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 1992 року, під
час якого ними придбана трикімнатна
квартира АДРЕСА_1, вказана квартира
оформлена на чоловіка. Останнім часом
стосунки між сторонами погіршилися,
відповідач почав обмежувати позивача у
праві власності на квартиру, тому,
враховуючи інтереси двох дітей, які
залишилися на проживання та виховання
з нею, просить суд виділити їй 3/4
спірної квартири.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали та
просили його задовольнити.

Відповідач позов не визнав повністю та
пояснив, що дійсно не проживає разом з
відповідачкою, однак, із спірної
квартири її не виганяв та жодних
перешкод в користуванні квартирою їй
не чинив. Навпаки, сплачує комунальні
послуги, дбає про матеріальне
забезпечення дітей, а також сплачує
аліменти за рішенням суду на доньку
ОСОБА_5. Також пояснив, що спірна
квартира придбана за його особисті
кошти, тому він є єдиним законним її
власником.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснив, що є рідним батьком
відповідача і йому достеменно відомо,
що спірна квартира придбана за
особисті кошти сина, які він частково
отримав від продажу належної йому
двокімнатної квартири, а частково взяв
кредит в банку.

Суд заслухав пояснення сторін, свідка,
дослідив матеріали справи та
встановив наступне.

Сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 23 травня 1992 року (а.с. 5), під час
якого у них народилося двоє дітей: син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який нині є
повнолітнім, та донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Під час шлюбу, а саме 16.06.2000р. сторони
придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
(а.с. 42).

Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України
передбачено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК
україни обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
уачсть ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, на
утриманні позивача перебуває
неповнолітня донька ОСОБА_5, 2000р.н. За
рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 21.08.2014р. на її
утримання також стягуються аліменти з
відповідача, в розмірі 750 грн. щомісячно
(а.с. 43-46), вимог щодо збільшення розміру
аліментів позивач не заявляла. Цим же
рішенням встановлено, що відповідач не
ухиляється від виконання батьківських
обов"язків щодо своїх дітей, купує
продукти харчування, одяг та інші
предмети побуту для неповнолітньої
доньки ОСОБА_5; повнолітній син сторін,
ОСОБА_4, навчається в м.Києві та орендує
житло, відповідач постійно оплачує
його проживання, навчання, харчування
та постійні переїзди. Таким чином
позивач не надала доказів того, що
розмір аліментів недостатній для
забезпечення розвитку неповнолітньої
дитини, а також відсутні посилання на
обставини, які б вказували на те, що
відповідач не дбає про матеріальне
забезпечення дітей, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Таким чином суд не вбачає підстав, які б
надавали право на відступлення від
засади рівності часток подружжя та
виділення позивачеві 3/4 спірної
квартири, а тому приходить до висновку
про часткове задоволення позову та
визнає за позивачем, ОСОБА_1, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12 (
одну другу) частину квартири АДРЕСА_1.

Решту позовних вимог залишити без
задоволення.

Сторони мають право оскаржити рішення
до апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Cуддя
В. В. Бондарчук