Справа № 635/6703/14-ц
Провадження по справі №4с/635/28/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року Харківський районний
суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Бобко Т.В.

секретар судового засідання Щербак
Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Покотилівка
Харківського району Харківської
області скаргу ОСОБА_1 на
бездіяльність державного виконавця,-

В с т а н о в и в:

21 липня 2014 року представник заявника
ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності, звернувся до суду із
зазначеною скаргою, в якій просить
визнати бездіяльність державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області, в провадженні
якого перебувають виконавчі
провадження з примусового виконання
виконавчих листів №2-6007/10, виданих
17.01.2011 року Харківським районним судом
Харківської області про стягнення з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми
боргу у розмірі 30081 гривень
неправомірною та зобов'язати
останнього у повному обсязі вжити
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» заходи щодо
примусового виконання рішення суду. В
обґрунтування скарги посилався на те,
що 22 жовтня 2010 року Харківським
районним судом Харківської області
ухвалено рішення по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення грошової суми, яким позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному
обсязі, з відповідачів стягнуто
грошову суму у розмірі 30081 гривень. На
підставі вказаного рішення були видані
виконавчі листи, провадження по яким
знаходяться в ВДВС Харківського РУЮ з 14
лютого 2011 року, однак за цей час
державним виконавцем, окрім
направлення запитів до
правовстановлюючих інстанції та
одноразового виїзду за місцем
проживання боржників, ніяких
процесуальних дій здійснено не було.
Державним виконавцем Бондаренко О.М., в
провадженні якого перебували
зазначені з 14.02.2011 року по 26.08.2011 року,
взагалі нічого не робилося за
зазначеними виконавчими
провадженнями, окрім здійснення
одноразового виїзду за місцем
проживання боржників, які відмовилися
впескати державного виконавця до оселі
для складання опису майна, разом з тим,
державним виконавчем не було
враховано, що за боржником ОСОБА_3
зареєстровано на праві власності
домоволодіння АДРЕСА_1. На теперішній
час державний виконавець Бондаренко
О.М. у відділі не працює, у кого в
провадженні знаходяться виконавчі
листи заявнику не відомо. Після
неодноразових звернень останнього до
ВДВС Харківського РУЮ Харківської
області та інших інстанції з приводу
бездіяльності державного виконавця, в
провадженні якого знаходяться
вищевказані виконавчі провадження,
жодного разу відповідей заявник не
отримував. Таким чином, невиконання
державним виконавцем своїх обовязків
по примусовому виконанню рішення суду
свідчить про його бездіяльність.

Представник заявника ОСОБА_2, який діє
на підставі довіреності, у судовому
засіданні підтримав скаргу у повному
обсязі та пояснив про обставини,
викладені вище.

Старший державний виконавець
відділу державної виконавчої служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області Аршава
І.Я., яка діє на підставі довіреності, у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення скарги з тих підстав, що
зазначене виконавче провадження
знаходиться у неї нещодавно, після його
отримання вона вчинила всі необхідні
заходи щодо примусового виконання
рішення суду від 11 жовтня 2010 року, що
підтверджується розпорядженнями про
перерахування коштів, які надійшли на
рахунок з обліку депозитних сум при
примусовому виконанні виконавчого
листа, таким чином за час знаходження в
її провадженні вищевказаного
виконавчого провадження, ОСОБА_1 в
порядку примусового виконання рішення
суду від боржників була отримана сума у
загальному розмірі 21686,31 гривень.

Заінтересовані особи ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися,
надали суду заяву з проханням
розглядати справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення осіб,
які беруть участь у справі, дослідивши
матеріали виконавчого провадження
№24435218 та матеріали скарги, вважає
скаргу такою, що підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 22 жовтня
2010 року позовні вимоги ОСОБА_7
задоволені: з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_7 стягнуто 30000 гривень
боргу за договором купівлі-продажу та
судові витрати у розмірі 81 гривень.
Ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 23 грудня 2010 року рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 22 жовтня 2010
року залишено без змін. Рішення набрало
законної сили.

На підставі вказаного рішення 17 січня
2011 року Харківським районним судом
Харківської області видані виконавчі
листи № 2-6007/10 про стягнення солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 30000
гривень боргу за договором
купівлі-продажу та судових витрат у
розмірі 81 гривень, а всього 30081 гривень.

14 лютого 2011 року старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Харківського
управління юстиції Бондаренко О.М.
відкрите виконавче провадження з
виконання вищевказаних виконавчих
листів (ВП 24435218, ВП 24434669).

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України,
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Крім того, до основних засад
судочинства, передбачених ст. 129
Конституції України, віднесено
обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території
України.

Отже, виконання судових рішень у
цивільних справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбаченого ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.11 Закону
України „Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленого виконавчим документом і
цим Законом.

Заходи примусового виконання рішення
визначені у ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження, старшим
державним виконавцем Бондаренко О.М.
одноразово, а саме 14 лютого 2011 року,
здійснювався вихід за місцем
проживання боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4
за адресою: АДРЕСА_1, під час якого
останній в присутності понятих була
вручена постанова про відкриття
виконавчого провадження, що
підтверджується актом державного
виконавця від 14.02.2011 року.

Крім того, державним виконавцем були
вчинені дії щодо встановлення майна,
яке належить боржникам, а саме згідно
довідки КП «Харківське районне бюро
технічної інвентаризації» №141 від 13
квітня 2011 року, було встановлено, що
боржнику ОСОБА_3 на праві особистої
власності належить будинок АДРЕСА_1.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 07 лютого 2014 року при
виконанні судових рішень про стягнення
грошових коштів державний виконавець
на підставі статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження» у першу
чергу звертає стягнення на кошти
боржника в гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів, і лише за відсутності у
боржника коштів і цінностей - на
належне йому інше майно, за винятком
того, на яке згідно із законом не може
бути накладено стягнення.Наведений у
додатку до Закону про виконавче
провадження перелік видів майна
громадян, на яке не може бути звернено
стягнення за виконавчими документами,
є єдиним для всіх випадків звернення
стягнення на зазначене майно.
Стягнення на нерухоме майно (будинок,
квартиру, інше приміщення та земельну
ділянку) звертається за відсутності у
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна з додержанням вимог статті 63
Закону про виконавче провадження, крім
звернення стягнення на предмет
іпотеки, яке здійснюється на підставі
рішення суду або виконавчого напису
нотаріуса.

Як вбачається з заяви представника
заявника ОСОБА_2 про примусове
виконання від 09 лютого 2011 року, під час
звернення останнього із заявою про
прийняття виконавчих листів, він також
просив разом з відкриттям провадження
накласти арешт на належне боржнику
майно та оголосити заборону на його
відчуження.

Однак відомості щодо розгляду питання
про накладення арешту або заборони на
майно, належне відповідачу, в
матеріалах виконавчого провадження
відсутні.

У ході судового розгляду державним
виконавцем не було надано доказів на
підтвердження того, що окрім
вищевказаних дій, ним були здійснені
будь-які інші дії з примусового
виконання рішення суду.

Надані державним виконавцем матеріали
виконавчого провадження не містять
беззаперечних, належних та допустимих
доказів того, що державним виконавцем
достатньо вжиті всі заходи
примусового виконання рішень,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження».

Наявні в матеріалах виконавчого
провадження розпорядження державного
виконавця ВДВС Харківського РУЮ
Харківської області від 01 серпня 2011
року, 02 серпня 2011 року, 25 жовтня 2011 року,
05 березня 2012року, 06 листопада 2013 року, 12
грудня 2013 року про перерахування
коштів, які надійшли на рахунок з
обліку депозитних сум при примусовому
виконанні виконавчого листа №2-6007/10 від
17.01.2011 року, на рахунок ОСОБА_1 не є
безспірними доказами щодо вжиття
державним виконавцем всіх заходів щодо
примусового виконання виконавчих
листів, передбачених Законом України
«Про виконавче провадження», оскільки
як вбачається із зазначених
документів, останній платіж був
перерахований 12 грудня 2013 року, з цього
часу ніяких дій державним виконавцем
щодо примусового виконання виконавчих
листів здійснено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Зважаючи на викладене, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка, а також
враховуючи строк проведення
виконавчих дій, передбачений ч. 2 ст. 30
Закону України «Про виконавче
провадження», суд приходить до
висновку про те, що оскаржувана
бездіяльність є неправомірною,
оскільки дії державного виконавця не
узгоджуються з вимогами законодавства,
яке спрямоване на забезпечення
виконання рішення суду, та оскільки в
ході судового розгляду судом
встановлено, що на даний час виконавче
провадження з виконання виконавчих
листів №2-6007/10 від 17.01.2011 року
знаходиться в провадженні державного
виконавця Аршава І.Я., порушене право
заявника підлягає поновленню шляхом
зобов'язання останньої вжити
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» заходи щодо
примусового виконання рішення суду від
22 жовтня 2010 року.

Суд визнає неправомірною
бездіяльність посадових осіб відділу
Державної виконавчої служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області по
примусовому виконанню виконавчих
листів №2-6007/10, виданих Харківським
районним судом Харківської області 17
січня 2011 року на підставі рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 22 жовтня 20110
року, оскільки державний виконавець,
який відкривав виконавче провадження і
в провадженні якого воно знаходилося
на даний час у відділі не працює. Разом
з тим, суд не погоджується з доводами
державного виконавця Аршави І.Я. про те,
що за час, коли виконавче провадження
знаходилося у неї, вона здійснила всі
заходи щодо його примусового
виконання, оскільки починаючи з грудня
2013 року, коли був здійснений останній
перерахунок коштів ОСОБА_1 в порядку
виконання рішення суду від 22.10.2010 року,
державним виконавцем Аршава І.Я. жодних
заходів щодо подальшого примусового
виконання рішення суду до теперішнього
часу здійснено не було, при цьому суд
враховує, що вищевказані перерахунки
заявнику зідйснювалися боржниками в
добровільному порядку.

Керуючись ст. 124, 129 Конституції
України, Законом України "Про виконавче
провадження", Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень, затвердженою Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року №512/5, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р.
за № 489/20802, Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах », ст.ст. 11,14, 60, 61, 197, 383-388 ЦПК
України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність
державного виконавця - задовольнити
частково.

Визнати бездіяльність посадових осіб
відділу Державної виконавчої служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області по
примусовому виконанню виконавчих
листів №2-6007/10, виданих Харківським
районним судом Харківської області 17
січня 2011 року на підставі рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 22 жовтня 20110
року про стягнення солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 30000 гривень
боргу за договором купівлі-продажу та
судових витрат у розмірі 81 гривень, а
всього 30081 гривень - неправомірною.

Визнати бездіяльність старшого
державного виконавця Державної
виконавчої служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області Аршава Ірини
Яківни по примусовому виконанню
виконавчих листів №2-6007/10, виданих
Харківським районним судом
Харківської області 17 січня 2011 року на
підставі рішення Харківського
районного суду Харківської області
від 22 жовтня 20110 року про стягнення
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_7 30000 гривень боргу за договором
купівлі-продажу та судових витрат у
розмірі 81 гривень, а всього 30081 гривень -
неправомірною.

Зобов'язати старшого державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області Аршаву І.Я. вчинити
всі передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» заходи з
примусового виконання виконавчих
листів №2-6007/10, виданих Харківським
районним судом Харківської області 17
січня 2011 року на підставі рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 22 жовтня 20110
року про стягнення солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 30000 гривень
боргу за договором купівлі-продажу та
судових витрат у розмірі 81 гривень, а
всього 30081 гривень.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Харківської області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала
була постановлена без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо вона не
скасована, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: