Справа №2-4303/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 серпня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Оксюти Т.Г.

при секретарі
Жлукто І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» про
стягнення коштів за договором
банківського вкладу та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення коштів за
договором банківського вкладу та
відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06
грудня 2013 року між ним та відповідачем
було укладено договір банківського
вкладу №2630/49/145334 «Ваш Святковий» з
виплатою відсотків щомісячно.
Предметом договору є розміщення
позивачем у відповідача депозитного
вкладу в сумі 10000,00 грн. на строк 90 днів з
виплатою відповідачем на користь
позивача відсотків на суму депозитного
вкладу з розрахунку 21,5 % річних.

Сплата процентів здійснюється
відповідачем щомісячно.

06 грудня 2013 року відповідно до
підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті № 4
частини 2 договору позивач виконав свої
зобов'язання по договору шляхом
внесення до каси відповідача готівки
на депозитний рахунок НОМЕР_2, у сумі
10000,00 грн.

23 та 24 січня 2014 року позивач здійснив
поповнення депозитного вкладу шляхом
внесення до каси відповідача готівки
на депозитний рахунок НОМЕР_2: на суму
32000,00 грн., що підтверджується
квитанцією на переказ готівки № 5700 від
23.01.2014 року та на суму 4000,00 грн., що
підтверджується квитанцією на переказ
готівки № 5543 від 24.01.2014 року.

Загальна сума вкладу станом на 06.03.2014
року по договору №2630/49/145334 від 06.12.2013
становила 46000, 00 грн.

06 березня 2014 року позивач звернувся до
відділення ПАТ «Міський Комерційний
Банк», де повідомив відповідача про
свій намір отримати всю суму вкладу у
розмірі 46000,00 грн. згідно з умовами та в
термін зазначені в договорі.

Однак на звернення позивача ПАТ
«Міський Комерційний Банк» у видачі
вкладу відмовив. Свої дії відповідач
мотивував усною вказівкою керівництва.

Вважає, що відповідач порушив свої
зобов'язання за договором банківського
вкладу банківського вкладу №2630/49/145334
від 06 грудня 2013 року, а тому просив
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив їх задовольнити, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач у судове засідання свого
представника не направив, про дату та
час розгляду справи повідомлений
належним чином, надіслав на адресу суду
заяву в якій просив відкласти розгляд
справи, у зв'язку з неможливістю
забезпечення явки юриста, оскільки він
буде приймати участь в засіданні
Бердянського міськрайонного суду.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27,
28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування
в цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Тобто, вказані принципи щодо
обов'язковості доведення тих чи інших
обставин є обов'язковими не лише при
з'ясуванні обставин справи по суті, а й,
як у даному випадку, при поданні
клопотання про відкладення розгляду
справи, обґрунтованого неможливістю
забезпечення явки представника ПАТ
«Міський комерційний банк».

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач є юридичною особою, та
вказана юридична особа відповідача має
штат працівників (юридичний відділ), а
тому неявка представника відповідача
не може бути поважною причиною неявки
ПАТ «Міський комерційний банк» до суду,
який повинен у відповідності до вимог
ЦПК України добросовісно здійснювати
свої процесуальні права та виконувати
процесуальні обов'язки.

Суд вважає дане клопотання
необґрунтованим і таким, що може
призвести до штучного затягування
розгляду справи, в умовах існуючих
процесуальних строків її розгляду, а
тому вважає, що воно не підлягає
задоволенню.

Виходячи з цього, суд вважає неявку
представника відповідача в судове
засідання неповажною.

Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК
України вважає за можливе розглянути
справу на підставі наявних у ній
матеріалів у його відсутність,
оскільки неявка представника
відповідача не перешкоджає
постановленню заочного рішення, проти
чого не заперечував позивач.

Суд, вислухавши думку позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов обґрунтованим, та таким що
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладанні договору.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
випадків, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Згідно ч. 3 ст. 1060 ЦК України якщо
відповідно до договору банківського
вкладу вклад повертається вкладникові
на його вимогу до спливу строку або до
настання інших обставин, визначених
договором, проценти за цим вкладом
виплачуються у розмірі процентів за
вкладами на вимогу, якщо договором не
встановлений більш високий процент.

Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.

Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року
між ПАТ «Міський комерційний банк» та
ОСОБА_1 було укладено договір
строкового банківського вкладу
№2630/49/145334, відповідно до умов якого
банк прийняв від позивача грошові
кошти в сумі 10000,00 грн., з процентною
ставкою 21,5% річних, строком 90 днів.

06 грудня 2013 року відповідно до
підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті № 4
частини 2 договору позивач виконав свої
зобов'язання по договору шляхом
внесення до каси відповідача готівки
на депозитний рахунок НОМЕР_2, у сумі
10000,00 грн., що підтверджується
квитанцією на переказ готівки № 10923 від
06.12.2013 року.

Керуючись положенням пункту 1.4 статті
№ 1 частини 2 договору,23 та 24 січня 2014
року позивач здійснив поповнення
депозитного вкладу шляхом внесення до
каси відповідача готівки на депозитний
рахунок НОМЕР_2: на суму 32000,00 грн., що
підтверджується квитанцією на переказ
готівки № 5700 від 23.01.2014 року, та на суму
4000,00 грн., що підтверджується
квитанцією на переказ готівки № 5543 від
24.01.2014 року.

Загальна сума вкладу станом на 06.03.2014
року по договору №2630/49/145334 від 06.12.2013
року становила 46000,00 грн.

Керуючись положенням пункту 1.1 статті
№ 1 частини 2, пункту 4.3.2 статті № 4
частини 2 договору та п. 2 ст. 1060 ЦК
України, 06 березня 2014 року позивач
ОСОБА_1 звернувся у відділені ПАТ
«Міський Комерційний Банк», де
повідомив відповідача про свій намір
отримати всю суму вкладу у розмірі 46000,00
грн. згідно з умовами та в термін
зазначені в договорі.

Однак на звернення позивач ОСОБА_1,
відповідач ПАТ «Міський Комерційний
Банк» у видачі вкладу йому відмовив.

Свої дії відповідач мотивував усною
вказівкою керівництва.

11 березня 2014 року позивач повторно
звернувсь до відповідача з вимогою
повернути суму депозитного вкладу, у
розмірі 46000, 00 грн., нарахувати та
сплатити йому відсотки за користування
коштами банківського вкладу
відповідно до ст.ст. 536, 1061 Цивільного
кодексу України, а також виплатити йому
інфляційні нарахування та 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання до моменту фактичного
повернення вкладу.

Відповідач, всупереч положенням ст. 1060
ЦК України, умовам договору та заявам
позивача від 06 та 11 березня 2014 року не
повернув ОСОБА_1 суму депозитного
вкладу у розмірі 46000,00 грн., у терміни
визначені договором.

Неповернення відповідачем коштів
підтверджується банківською випискою
по угоді 2630/49/145334 від 11.03.2014 року.

При цьому, ст. 1066 ЦК України передбачає,
що банк має право використовувати
грошові кошти на рахунку клієнта,
гарантуючи його право безперешкодно
розпоряджатися цими коштами. Банк не
має права визначати та контролювати
напрями використання грошових коштів
клієнта та встановлювати інші, не
передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
грошовими коштами на власний розсуд.

Всупереч ст. 1066 ЦК України відповідач
на свій розсуд встановив ліміт видачі
готівкових коштів по угодам які
закінчилися для однієї особи протягом
одного дня у розмірі 5000,00 грн.

Повернення відповідачем коштів у межах
ліміту підтверджується банківською
випискою по угоді 2630/49/145334 від 19.03.2014
року.

Починаючи з 20 березня відповідач
змінив розмір встановленого ліміту
видачі готівкових коштів для однієї
особи протягом одного дня з 5000,00 грн. до
1000,00 грн., який можна отримати протягом
одного дня.

Повернення відповідачем коштів у межах
ліміту, встановленого на свій розсуд,
підтверджується банківською випискою
по угоді 2630/49/145334 від 01.04.2014 року.

З метою захисту свої прав 25 березня 2014
року позивач звернувсь до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у м.
Києві, з проханням вплинути на
незаконні дії відповідача для
виконання умов договору. На виконання
листа Інспекції від 16.04.2014 року №
1100/Б-1100-14 позивач звернувся до
відповідача для отримання дозволу на
розкриття інформації щодо умов
договору.

Однак, заява позивача була залишена без
розгляду, відповідно врегулювати
договірні взаємовідносини з допомогою
Інспекції не вдалося.

28 березня 2014 року позивач звернувсь до
Прокуратури Печерського району м.
Києва з метою захисту свої прав та
відновлення законності.

Відповідно до листа Прокуратури
Печерського район м. Києва від 04.04.2014
року № 3601 вих-14, заява позивача ОСОБА_1
була переадресована Національному
банку України для здійснення
наглядових функцій.

Відповідно до отриманих листів
відповідача від 07.04.2014 року вих. №12.1/611
та від 10.04.2014 року вих. № 12.2/672 позивача
повідомили що кошти були перераховані
на рахунок з обліку вкладів на вимогу.
Решту вкладу позивач має можливість
отримувати у відділенні, в якому
обслуговується.

Однак починаючи з 08 квітня 2014 року
відповідач припинив здійснювати
будь-які виплати на користь позивача,
що підтверджується банківськими
виписками по угоді 2630/49/145334 від 24.04.2014
року та 07.05.2014 року.

Позивач просив стягнути з ПАТ «Міський
комерційний банк» суму банківського
вкладу17500,00 грн. із нарахованими
відсотками в сумі 1213,42 грн., на що слід
зазначити наступне.

Правовідносини, які виникли між
позивачем та відповідачем з приводу
укладеного договору банківського
вкладу є цивільно-правовими за своїм
змістом. Частина 2 статті 1060 ЦК України
містить імперативну норму про
обов'язок банку видати вкладнику за
його першою вимогою та не допускає
іншого порядку регулювання даних
відносин спеціальним законодавством
чи договором.

Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначенні
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Враховуючи те, що 06.12.2013 року між ПАТ
«Міський комерційний банк» та ОСОБА_1
було укладено договір строкового
банківського вкладу №2630/49/145334, суд
приходить до висновку, що вони дійшли
згоди щодо істотних умов договору та
взяли на себе зобов'язання щодо
виконання даного договору.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що відповідачем
порушені умови договору строкового
банківського вкладу №2630/49/145334 від
06.12.2013 року, а тому сума внеску по
вказаному договору із нарахованими
відсотками, що становить 18713,42 грн., з
яких: сума банківського вкладу 17500,00
грн., відсотки в сумі 1213,42 грн., підлягає
поверненню позивачу у повному обсязі.

Позивач також просив стягнути з
відповідача інфляційні нарахування за
прострочення виконання грошового
зобов'язання в розмірі 1064,63 грн., на що
слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку наданого позивачем
інфляційні нарахування за
прострочення виконання грошового
зобов'язання становлять 1064,63 грн.

Вказаний розрахунок сторонами у справі
не оспорювався, а тому він також може
бути прийнятим судом до уваги при
вирішенні даної справи.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
індексу інфляції в сумі 1064,63 грн.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача ПАТ «Міський
Комерційний Банк» на користь позивача
моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., то слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» встановлено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Моральна
шкода може полягати у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодження
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження громадського життя,
настанні негативних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст. 61 цього кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення позову
в частині відшкодування моральної
шкоди, оскільки правовідносини, що
виникли між сторонами носять
договірний характер і відшкодування
моральної шкоди в такому випадку
законом не передбачено. Крім того,
позивач не надав суду доказів, які
підтверджують факт заподіяння йому
моральних страждань або втрат
немайнового характеру.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позивач частково довів ті обставини,
на які посилався, як на підставу своїх
позовних вимог.

Також, не підлягають задоволенню
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
поштових та транспортних витрат для
відновлення свого порушеного права у
розмірі 94,28 грн., оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на користь держави 243,60 грн.
судового збору.

Керуючись ст. ст.3, 15, 16, 626, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК
України, ст.ст. 10, 27, 28, 29, 30, 57-60, 84, 88, 169, 209,
212-214, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» про стягнення коштів
за договором банківського вкладу та
відшкодування моральної шкоди
задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Міський комерційний
банк», ,
місцезнаходження якого: м. Київ, вул.
Солом'янська, 33 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає
за адресою: АДРЕСА_1 суму банківського
вкладу за договором строкового
банківського вкладу №2630/49/145334 від
06.12.2013 року, що становить 17500,00 грн.,
відсотки за користування вкладом в
сумі 1213,42 грн., інфляційні нарахування
за прострочення виконання грошового
зобов'язання в розмірі 1064,63 грн.

Стягнути з ПАТ «Міський комерційний
банк», ,
місцезнаходження якого: м. Київ, вул.
Солом'янська, 33 на користь держави
судовий збір в сумі 243,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення може бути переглянуто судом,
який його постановив, за письмовою
заявою відповідача, яка має бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя