Справа № 462/8-1/11
Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/783/3141/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мікуш
Ю.Р.,

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: представника
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради Шаровського
Р.М., позивача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, представників
позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
представника третьої особи ОКП ЛОР
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» Мартинишин Г.Й.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради на рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 24 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5
до ОСОБА_9, ОСОБА_10, відділу
приватизації Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради про визнання
частково недійсною приватизації
квартири АДРЕСА_1 у м. Львові,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5
звернулися до суду із зазначеним
позовом у якому просили визнати за
ними право власності на приміщення
коридору, площею 3,0 кв.м., та визнати
частково недійсною приватизацію їх
квартири АДРЕСА_1 у м. Львові, в частині
не включення в приватизацію даного
коридору (т.1 а.с.3).

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 16 лютого 2000 року
залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 10 квітня 2000 року у позові ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 відмовлено (т.1.а.с.52-54, 78-79).

У листопаді 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5
подали заяву про перегляд рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 16 лютого 2000 року за ново виявленими
обставинами.

У заяві посилалися на те, що при
ознайомленні з матеріалами
інвентаризаційної справи, а саме:
поверхового плану та акту біжучих змін,
журналів внутрішніх обмірів і
підрахунків площ їхньої квартири
виготовлених у 1965 році - спірний
коридор площею 3,0 кв.м. влаштований як
внутріквартириний і є невідємною її
частиною, що не було відомо на час
постановлення рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 16 лютого 2000
року.

Після отримання вказаних документів
вони звернулися до державного
науково-дослідного та
проектно-вишукуваного інституту
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», згідно
висновків яких спірний коридор визнано
внутріквартирним.

Вказане підтверджується також
протоколом виїзного судового
засідання Франківського районного
суду м.Львова від 30.11.2005 року та
висновком Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
ЛМР.

З урахуванням уточнених вимог від 29
липня 2013 року, 25 листопада 2013 року та 11
грудня 2013 року, а також заяви від 29
липня 2013 року про поновлення строку
звернення до суду із заявою про
перегляд рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 16 лютого 2000
року у зв»язку з нововиявленими
обставинами, позивачі просили:

визнати частково недійсною
приватизацію квартири АДРЕСА_1

зобов»язати відділ приватизації
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради внести зміни у
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 включивши в нього
даний коридор під літерою 3-4 площею 3,0
кв.м. (т.2 а.с.4,149-150 151-152, 158,159).

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 06 грудня 2013 року рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 16 лютого 2000 року по справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, відділу приватизації
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради, Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання частково
недійсною приватизації квартири
АДРЕСА_1 у м. Львові - скасовано за
нововиявленими обставинами. Справу
призначено до розгляду. (т.2а.с.166).

Оскаржуваним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 24 грудня 2013
року позов задоволено.

Визнано частково недійсною
приватизацію квартири АДРЕСА_1

зобов»язано відділ приватизації
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради внести зміни у
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 включивши в нього
даний коридор під літерою 3-4 площею 3,0
кв.м.

Рішення суду оскаржила Залізнична
районна адміністрація Львівської
міської ради.

В апеляційній скарзі посилаються на те,
що згідно п.2 розпорядження голови
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради від 12 травня 1999
року, позивачам дійсно було дозволено
провести реконструкцію квартири
АДРЕСА_1 у м. Львові з розширенням її за
рахунок мезоніну, в тому числі й
спірного коридору пл.3,0м.кв. Однак для
цього, останні згідно, п.5
вищезазначеного розпорядження, мали
здати закінчене будівництво до 12
травня 2001 року.

Позивачі не виконали вимог
розпорядження голови Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради від 12 травня 1999 року,
оскільки відсутній акт про прийняття
реконструйованих приміщень в
експлуатацію. Відтак наданий
техпаспорт не відповідав дійсним
обставинам справи на момент проведення
досліджень- вересень 2005 року, з огляду
на те, що вказане перепланування з 12
травня 2001 року набуло статусу
самочинного.

Звертають увагу на те, що протокол
виїзного судового засідання
Франківського районного суду м. Львова
від 30 листопада 2005 року та висновок
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
№2953/20 не можуть бути підставою для
перегляду рішення суду за ново
виявленими обставинами.

Просить скасувати рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 24 грудня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача,
представника Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
Шаровського Р.М. на підтримання
апеляційної скарги, ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, представників
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, представника
ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації
та експертної оцінки» Мартинишин Г.Й.
на її заперечення, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України
підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв»язку з нововиявленими обставинами
є: істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Як убачається з матеріалів справи, 02
червня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5
звернулися до суду із зазначеним
позовом, у якому просили визнати за
ними право власності на приміщення
коридору, площею 3,0 кв.м., та визнати
частково недійсною приватизацію їх
квартири АДРЕСА_1 у м. Львові, в частині
не включення в приватизацію даного
коридору.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, Залізничний районний
суд м. Львова у рішенні від 16 лютого 2000
року виходив з того, що спірна площа 3,0
кв.м., відповідно до поверхового плану
за 1995 рік відноситься до місць
загального користування квартир №2 та 3
є сходовою площадкою, призначена для
забезпечення входу у кв.№3 та на горище,
для обслуговування конструкцій
будинку, відтак відповідно до п.41
«Положення про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого наказом
Державного комітет України по
житловому господарству від 13 вересня
1992 року №56, приватизації не підлягає.

Переглядаючи вказане рішення суду за
нововиявленими обставинами,
Залізничний районний суд м. Львова у
рішенні від 24 грудня 2013 року на
підставі матеріалів інвентаризаційної
справи №261, зокрема поверхових планів
за 1965р.,1972р.,1973р.,2000 роки, складеними
працівниками ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
виходив з того, що дане приміщення (3,0
м.кв.) являється внутрішньо квартирним
коридором квартири АДРЕСА_1 у м. Львові
і є невідємною її частиною.

Вказане також підтверджується актом
поточних до квартири АДРЕСА_1 (т.2а.с.199).

Як пояснила в суді апеляційної
інстанції з приводу зазначених
обставин представник ОКП ЛОР «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» Мартинишин Г.Й., при
складанні поверхового плану до
квартири АДРЕСА_2 за 1995 рік, щодо
приналежності спірного коридору до
місць загального користування, могла
бути допущена технічна помилка, яка
була у подальшому виправлена.

При встановлених обставинах суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
визнання частково недійсною
приватизацію квартири №3 в частині не
включення коридору (3-4) площею 3,0 м.кв.,
розташованого за вхідними дверима в
квартиру АДРЕСА_1 та зобов»язав відділ
приватизації Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
внести зміни у свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1
включивши в нього даний коридор під
літерою 3-4 площею 3,0 кв.м.

Доводи апеляційної скарги про
невиконання позивачами п.5
розпорядження голови Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради від 12 травня 1999 року, за
яким їм було зобов»язано виготовити
технічну документацію на
реконструкцію квартири АДРЕСА_1 у м.
Львові з розширенням її за рахунок
мезоніну в тому числі й спірного
коридору до травня 2001 року є
необґрунтованими, оскільки, на той час,
спірний коридор площею 3,0 кв.м. вже був
невід»ємною частиною квартири
позивачів. Тому не було потреби
проводити роботи для приєднання
спірного коридору до цієї квартири.

Доводи апеляційної скарги про
прийняття судом в якості доказів
протоколу виїзного судового засідання
Франківського районного суду м. Львова
від 30 листопада 2005 року, висновку «НДІ
Проектреконструкція», та висновку
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
№2953/20 й покладення даних доказів в
основу рішення суду, яке є предметом
даного спору, також не заслуговують на
увагу.

Як зазначено у п.4 роз»ясень Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв»язку з
нововиявленими обставинами»,
вирішуючи питання про наявність
нововиявлених обставин, суд повинен
розмежовувати нововиявлені обставини
та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або
заперечення сторін чи мають інше
істотне значення для правильного
вирішення справи, існували на час
ухвалення судового рішення, але
залишаються невідомими особам, які
беруть участь у справі, та стали
відомими тільки після ухвалення
судового рішення, є нововиявленими
обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися
тільки після ухвалення судового
рішення і не пов'язані з вимогою в цій
справі, а тому не могли бути враховані
судом при ухваленні судового рішення, є
новими обставинами і можуть бути
підставою для пред'явлення нової
вимоги (зокрема, погіршення майнового
стану відповідача після ухвалення
рішення про стягнення з нього
аліментів).

Судам необхідно розрізняти нові докази
та докази, якими підтверджуються
нововиявлені обставини, оскільки нові
докази не можуть бути підставою для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

У даному спорі нововиявленими
обставинами стали поверхові плани за
1965р.,1972р.,1973р.,2000року складеними
працівниками ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
про те, що спірне приміщення (3,0 м.кв.)
являється внутрішньо квартирним
коридором квартири АДРЕСА_1, у м. Львові
і є невідємною її частиною, що не було
відомо на час постановлення рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 16 лютого 2000 року.

Доказами, що підтверджують
нововиявлені обставини стали:
протокол виїзного судового засідання
Франківського районного суду м. Львова
від 30 листопада 2005 року, висновок «НДІ
Проектреконструкція», та висновк
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
№2953/20.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303,п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 24 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мікуш Ю.Р.