Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2301/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Кореняк В.К.
Доповідач Фомічов С. Є.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.08.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є.

суддів - Кодрул М.А.

Чернобривець О.С.

при секретарі - Чайка-Полоз
О.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
служба у справах дітей Кіровоградської
міської ради, про виселення з
житлового приміщення, за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Мегабанк» на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 16 липня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року Публічне
акціонерне товариство «Мегабанк»
звернулося до суду з вищевказаним
позовом про виселення з житлового
приміщення.

В обґрунтування позову зазначало, що 28
лютого 2007 року між ВАТ «Мегабанк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 37-04ПВ/2007, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 були надані грошові кошти на
споживчі цілі.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
того ж дня між банком та ОСОБА_3 з ОСОБА_5
був укладений іпотечний договір,
згідно якого в іпотеку ВАТ «Мегабанк»
було надано належну ОСОБА_3 і ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_2

Зобов'язання за кредитним договором
відповідач ОСОБА_3 не виконала, в
зв'язку з чим рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 18
січня 2011 року було розірвано
кредитний договір, з ОСОБА_3 та
поручителя стягнуто 203867,06 грн.
заборгованості за даним договором, а
також звернуто стягнення на предмет
іпотеки - квартиру за вказаною вище
адресою.

Вважає, що звернення стягнення на
квартиру є підставою для виселення
всіх мешканців, відповідачі
зареєстровані і проживають у
відповідній квартирі і добровільно з
неї не виселяються, а тому існують
передбачені законом підстави для
задоволення заявленого позову.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 16 липня 2014 року в
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
служба у справах дітей Кіровоградської
міської ради, про виселення з житлового
приміщення відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство «Мегабанк»
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції, з ухваленням
нового рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника Публічного акціонерного
товариства «Мегабанк», дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та в межах позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
28 лютого 2007 року між ВАТ «Мегабанк»,
правонаступником прав і обов'язків
якого є позивач, та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 37-04ПВ/2007,
відповідно до умов якого ОСОБА_6 були
надані грошові кошти на споживчі цілі.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
того ж дня між банком та ОСОБА_3 з ОСОБА_5
був укладений іпотечний договір,
згідно якого в іпотеку ВАТ «Мегабанк»
було надано належну ОСОБА_3 з ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1 в місті Кіровограді,
загальна площа якої становить 47,84 кв.м.

Зобов'язання за кредитним договором з
боку відповідача ОСОБА_3 були порушені,
в зв'язку з чим рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 18
січня 2011 року було розірвано
кредитний договір та стягнуто 203867,06
грн. заборгованості за кредитним
договором, а також звернуто стягнення
на предмет іпотеки - квартиру за
вказаною вище адресою.

В квартирі, на яку звернуто стягнення,
постійно проживають відповідачі, у
власності яких не знаходиться іншого
нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що на
правовідносини між сторонами
поширюється дія Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03
червня 2014 року, відтак, в період дії
вказаного закону не може відбуватись
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Правовідносини між сторонами,
пов'язані з виселенням відповідачів з
житлового будинку, є похідними від
передбаченої законом процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а оскільки на сьогоднішній
день нерухоме житлове майно не може
бути примусово стягнуте, то відсутні
передбачені законом підстави для
усунення перешкод у здійсненні
стягнення на іпотечне майно шляхом
примусового виселення мешканців з
будинку без надання іншої житлової
площі.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
погодитись не може.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
Української РСР.

Ураховуючи зазначене, примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо добровільно мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

Відповідна позиція викладена в п. 43
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».
Суд касаційної інстанції роз'яснив, що
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39-40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.
Позивачем дані вимоги закону виконані.

В свою чергу згідно ч. 1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII
визначено, що протягом дії цього закону
не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку» , якщо
таке майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: - таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; - загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

На підставі зазначеного, враховуючи
вимоги Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позову, проте на час дії вказаного
закону виконання даного рішення слід
відстрочити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Зазначеним вимогам
закону рішення суду першої інстанції
не відповідає.

Враховуючи наведене, колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла до
висновку, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог на
підставі ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 16
липня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
служба у справах дітей Кіровоградської
міської ради, про виселення з
житлового приміщення задовольнити.

Висилити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1.

Виконання даного рішення відстрочити
на час дії Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як за печення
кредитів в іноземні валюті» від 03
червня 2014 року.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді