інстанції Дмитренко А.М.Провадження №
22-ц/780/4492/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

21 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Воробйової
Н.С.,

при секретарі Горошук І.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції на ухвалу
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 4 червня 2014 року
в справі за скаргою ОСОБА_1 на
постанову державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася ся до суду з вказаною
скаргою посилаючись на те, що 17 березня
2014 року державним виконавцем
Шевченківського відділу ДВС
Чернівецького міського управління
юстиції було винесено постанову ВП
№42528057 про відмову у відкритті
виконавчого провадження в зв'язку з
тим, що виконавчий документ не
відповідає вимогам ст.18 ЗУ «Про
виконавче провадження», а саме,
відсутній реєстраційний номер
облікової картки платника податків
боржника.

Позивачка зазначала, що лист
відповідає вимогам ст.18 вказаного вище
Закону, в ньому зазначені всі
обов'язкові дані, що мають бути вказані
у виконавчому документі, а інші дані,
зокрема, індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника як
фізичної особи зазначається у
виконавчому документі лише за
наявності у суду чи іншого органу, що
видав виконавчий документ, крім того,
судом у виконавчому листі додатково
зазначено, що згідно довідки-відповіді
Міністерства доходів і зборів надати
реєстраційний номер облікової картки
боржника не має можливості.

Отже, державному виконавцеві необхідно
було б перевірити наявність інших
даних в матеріалах справи в суді, що
видав виконавчий документ, але цього
зроблено не було, а тому вважала, що
застосування державним виконавцем п.6
ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження» є неправомірним та
безпідставним,

Враховуючи те, що вона має тяжке
матеріальне становище, оскільки
виховує сина та оплачує його навчання,
а виконавчий лист про стягнення
аліментів не прийнято до виконання,
просила суд визнати постанову ВП №42528057
від 17 березня 2014 року неправомірною та
скасувати її, зобов'язати державного
виконавця усунути порушення та
відкрити виконавче провадження за
виконавчим листом № 357/10314/13-ц від 16
грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2,
зареєстрованого в АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1 аліментів на повнолітнього сина
ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі по 800
грн. щомісячно, зобов'язати державного
виконавця повідомити про виконання
ухвали суд та заявника не пізніше ніж у
місячний строк з дня одержання ухвали
суду.

Ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 4 червня 2014 року скаргу задоволено
частково.

Визнано неправомірною постанову
старшого державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції ОСОБА_3 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження /відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документу/ ВП
№42528057 від 17 березня 2014 року та
скасовано її.

Зобов'язано державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції вирішити
питання про відкриття виконавчого
провадження щодо виконання
виконавчого листа №357/10314/13-ц 2/357/3280/14,
виданого Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
16 грудня 2013 року, про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
повнолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування ухвали та
постановлення нової, якою відмовити у
задоволенні заяви у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно заочного
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа:
ОСОБА_2, про стягнення аліментів та
додаткових витрат, позов було
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 аліменти на
повнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
в твердій грошовій сумі по 800 грн.
щомісячно, починаючи від 18 липня 2013
року на період його навчання - до 30
червня 2017 року; стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 додаткові витрати на
оплату навчання сина в сумі 5845 грн.

Вказане рішення суду набрало законної
сили 16 грудня 2013 року і Білоцерківським
міськрайонним судом стягувачу було
видано два виконавчі листи по даній
справі для пред'явлення до примусового
виконання до відділу ДВС.

17 березня 2014 року старшим державним
виконавцем Шевченківського відділу
ДВС Чернівецького міського управління
юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження /відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа/№ВП
42528057 про примусове виконання вказаного
вище виконавчого листа.

Як зазначено в оскаржуваній постанові,
виконавчий документ не відповідає
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження», а сааме.
відсутній індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника /для фізичних осіб-платників
податків/ або номер і серія паспорта
стягувача та боржника.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону України
«Про виконавче провадження» у
виконавчому документі зазначаються
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб платників податків, крім випадку
ухвалення постанови про накладення на
особу адміністративного стягнення за
неповагу до суду) або номер і серія
паспорта стягувача та боржника для
фізичних осіб - громадян України, які
через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Згідно з п.3.3 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Мінюсту України
від 02 квітня 2012 року №512/5,
зареєстрованої в Мінюсті України 02
квітня 2012 року за №489/20802 /зі змінами/,
виконавчий документ повинен
відповідати вимогам до виконавчого
документа, зазначеним у статті 18
Закону. При перевірці відповідності
виконавчого документа вимогам пункту 3
частини першої статті 18 Закону
державний виконавець враховує зокрема,
для фізичних осіб - реєстраційний номер
облікової картки платника податків не
зазначається у виконавчому документі,
якщо особа є іноземцем та
законодавством країни, на території
якої проживає фізична особа,
встановлено інші форми обліку, або якщо
особа відмовилась його мати через свої
релігійні переконання, про що є
відповідна відмітка у паспорті особи, а
також у випадку ухвалення постанови
про накладення на особу
адміністративного стягнення за
неповагу до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у
виконавчому листі, який видано
стягувачу Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
16 грудня 2013 року, дійсно не зазначено
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника, оскільки на неодноразові
запити суду згідно довідки-відповіді
Міністерства доходів та зборів надати
реєстраційний номер облікової картки
боржника не має можливості з тієї
причини, що боржника неможливо
однозначно ідентифікувати.

Відповідно до копії виконавчого листа
у ньому судом зазначено всі необхідні
відомості, передбачені в ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження», в
тому числі індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача, не
зазначено індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника у
зв'язку з неможливістю його одержати,
на що вказувалося вище.

Крім того, відповідно до п.3 ч.3 ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Тобто, у разі не зазначення
індивідуального ідентифікаційного
номера (реєстраційного номера
облікової картки платника податків)
згідно приписів наведених правових
норм державний виконавець може
самостійно звернутися до відповідного
державного органу державної
податкової служби із запитом про
витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника, також
викликати боржника до відділу ДВС,
оскільки виконавчий лист пред'явлено
до виконання за місцем проживання
боржника.

За ч.6 ст.12 Закону України «Про
виконавче провадження» обов'язком
боржника є зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення, надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
тощо.

Судом першої інстанції зазначено, що
розгляд справи про стягнення аліментів
було проведено без участі відповідача,
який про час розгляду справи
повідомлявся належним чином, але до
суду не з'явився, причини неявки не
повідомив, судом було постановлено
заочне рішення, копія якого
надсилалася для ознайомлення
відповідачу, але згідно відмітки
відділення зв'язку від одержання
кореспонденції адресат відмовився.

Таким чином, у суда чи заявника були
відсутні можливості без згоди
боржника, який не з'явився в судове
засідання, отримати дані, про які в
своїй постанові зазначив державний
виконавець, а на неодноразові запити
суду до Міністерства доходів та зборів
в порядку, визначеному Судовою
адміністрацією України, отримати
відомості про ідентифікаційний номер
боржника не виявилося можливим.

Враховуючи на вищенаведене, суд першої
інстанції вірно зазначив, що
відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець не
звернув уваги на приписи вищенаведених
правових норм, тоді як у виконавчому
листі було зазначено про те, що згідно
довідки-відповіді Міністерства
доходів та зборів надати реєстраційний
номер облікової картки боржника не має
можливості.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець
послався на п.6 ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно з п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону.

За ч.ч.2-4 цієї статті про відмову у
відкритті виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову протягом трьох робочих днів,
а за рішенням, що підлягає негайному
виконанню, - не пізніше наступного
робочого дня з дня надходження
виконавчого документа і не пізніше
наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом.

У разі відмови у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 6
частини першої цієї статті державний
виконавець роз'яснює заявникові право
на звернення до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ, щодо приведення
його у відповідність з вимогами статті
18 цього Закону.

Постанова державного виконавця про
відмову у відкритті

виконавчого провадження може
бути оскаржена заявником у
десятиденний строк з дня її
надходження у порядку, встановленому
цим Законом.

Також судом першої інстанції було
вірно зазначено, що посилання на
положення вказаної статті, як на
підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку з
невідповідністю виконавчого документа
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження», не можна
визнати обґрунтованим, і таке
посилання є формальним, оскільки
виконавчий документ містить основні
його реквізити, передбачені в ст.18
Закону, підписаний суддею та
скріплений гербовою печаткою.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження
та особами, які залучаються до
проведення виконавчих дій, - до
відповідного адміністративного суду
в порядку, передбаченому законом.

За ст.383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
задовольнивши заяву частково, визнавши
неправомірною оскаржувану постанову
державного виконавця про відмову у
відкритті виконавчого провадження та
скасувавши її, а також зобов'язавши
державного виконавця вирішити питання
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання виконавчого
листа про стягнення аліментів з ОСОБА_2

Також судом першої інстанції було
враховано і ті обставини, що державним
виконавцем аналогічну постанову
винесено повторно. 20 січня 2014 року
стягувачу вже було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження з
цих же підстав, ухвалою
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 03 березня 2014 року
скаргу ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця було залишено без розгляду у
зв'язку з пропуском строків звернення
до суду, і державний виконавець
повторно відмовляє у відкритті
виконавчого провадження. не вживши
жодних заходів для захисту інтересів
стягувача відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження».

З огляду на вищенаведене, ухвала судді
є обґрунтованою, законною і підстав
для її скасування колегія суддів не
вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 312 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 4 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Сліпченко О.І.

Воробйова Н.С.