Номер провадження: 22-ц/785/2651/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Артеменка І.А., Заїкіна
А.П.,

з участю секретаря Волчанського
О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
департаменту комунальної власності
Одеської міської ради до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Одеська міська рада про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та витребування
нерухомого майна від добросовісного
набувача за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року,-

встановила:

20.03.2012 року Департамент комунальної
власності Одеської міської ради
звернувся з зазначеним позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, просить визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
02 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на нежитлове приміщення
підвалу, площею 119,1 кв.м, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, витребувати від
ОСОБА_4нежитлове підвальне приміщення
та передати його Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради, виселити ОСОБА_4 зі
спірного приміщення, посилаючись на те,
що зазначене нежитлове приміщення є
об"єктом комунальної власності
територіальної громади м. Одеси.

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5
позов не визнав, представник Одеської
міської ради просив позов
задовольнити.

Справу розглянуто у відсутність
відповідача ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 20.12.2013 року позовні вимоги
задоволено частково та визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
02 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на нежитлове приміщення
підвалу, площею 119,1 кв.м, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, витребувано від
ОСОБА_4 зазначене приміщення з
передачею Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради.

В решті частині позову відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з
вищезазначеним рішенням, вважаючи його
незаконним та необгрунтованим, та
таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
08.04.2014 року надав апеляційну скаргу про
його скасування, постановлення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність i
обґрунтованість рішення суду першої
iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги,
колегія суддів вважає за необхідне її
задовольнии частково з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
договір купівлі-продажу від 02 лютого
2007 року підлягає визнанню недійсним,
оскільки ОСОБА_3 отримала свідоцтво про
право власності на продане нею майно на
підставі рішення суду, яке скасовано
ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси, тому відсутні правові підстави
для набуття та переходу права
власності до наступних покупців.

Відповідно витребував у ОСОБА_4
нежитлове приміщення підвалу, площею
119,1 кв.м, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Колегія суддів частково погоджується з
судженням суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 20 жовтня 2006 року за ОСОБА_3
визнано право власності на нерухоме
майно, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та складається з підвального
приміщення загальною площею 119,1 кв.м.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 28.10.2008 року зазначене
рішення скасовано, справу направлено
на новий розгляд до того ж суду.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 24 червня 2009 року позовні
вимоги ОСОБА_3 про визнання права
власності на нежитлові приміщення
площею 119,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1
залишено без розгляду.

02 лютого 2009 року, ОСОБА_6 продала ОСОБА_4
нежитлове приміщення, загальною площею
119,1 кв.м., що знаходиться за
вищезазначеною адресою.

Відповідно до рішення Одеської
обласної ради народних депутатів від 25
листопада 1991 року № 266-ХХІ "Про
розмежування державного майна між
власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області", рішенням виконавчого
комітету Одеської міської ради від 26
травня 2005 року № 196 "Про реєстрацію
об'єктів комунальної власності",
територіальною громадою м. Одеси
набуто право комунальної власності на
вищезазначене нежитлове приміщення.

Оскільки право власності ОСОБА_3 на
нежиле приміщення площею 119,1 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1 оформлене на підставі
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 20 жовтня 2006 року, яке в
подальшому скасовано, а власником
нежилого приміщення за цією адресою є
територіальна громада в особі
Одеської міської ради, суд правильно
вважав, що право продажу спірного
нежилого приміщення ОСОБА_3 не
належало.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.
Згідно з ст. 388 ЦК України, якщо майно
було набуте безвідплатно в особи, яка
не мала права його відчужувати, власник
має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про наявність
правових підстав для витребування
спірного нежилого приміщення у ОСОБА_4,
яким вказане майно набуто безвідплатно
на підставі договору купівлі-продажу.

Однак, не зважаючи на вищевикладене,
судом першої інстанції помилково
визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 02 лютого 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
нежитлове приміщення підвалу, площею
119,1 кв.м, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 у зв»язку з наступним.

Оскільки добросовісне набуття у
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком правочину, укладеного з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, повернення майна із
незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захисту шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК
України.

У разі встановлення наявності
речово-правових відносин до них не
застосовується зобов'язальний спосіб
захисту.

У зобов'язальних відносинах захист
прав особи, яка вважає себе власником
майна, можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно у добросовісного набувача.

В цій частині судом першої інстанції
вірно вирішено питання, однак,
відповідно до п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», норма
частини першої статті 216 ЦК України не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі.

Не підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

Таким чином, судом першої інстанції
помилково визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 02 лютого 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
нежитлове приміщення підвалу, площею
119,1 кв.м, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що приведені в
апеляційній скарзі доводи не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення скаржником
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддв вважає за необхідне рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 20 грудня 2013 року змінити,
виключивши з резолютивної частини
рішення другий абзац такого змісту -
"Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 02 лютого 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
нежитлове приміщення підвалу, площею
119,1 кв.м, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1".

В решті рішення залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 20 грудня 2013 року змінити,
виключивши з резолютивної частини
рішення другий абзац такого змісту -
"Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 02 лютого 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
нежитлове приміщення підвалу, площею
119,1 кв.м, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді:
Артеменко
І.А.

Заїкін А.П.