У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Ігнатюка Б.Ю.,
Кондора Р.Ю., при секретарі Марчишаку
Ю.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Мукачівського міськрайонного суду від
11 липня 2014 року по справі за поданням
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 оскаржив у апеляційному порядку
ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду від 11 липня 2014 року, якою
задоволено подання державного
виконавця РВ ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження його у праві
виїзду за кордон.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм процесуального
права, в зв'язку з чим просить скасувати
ухвалу місцевого суду і постановити
нову ухвалу, якою відмовити в
задоволенні подання.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності апелянта,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи.

Заслухавши представника відділу
виконавчої служби Мукачівського
міськрайонного управління юстиції,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи подання державного
виконавця суд першої інстанції виходив
з того, що ОСОБА_3, маючи заборгованість
за кредитним договором перед ТОВ
«Кей-Колект» у розмірі 129 399,58 грн., на
неодноразові виклики державного
виконавця не з'являється, що свідчить
про його ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням.

Проте з таким висновком суду
погодитися в повній мірі не можна,
оскільки суд дійшов його без повного та
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи, прав сторін та з порушенням
норм процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що
10.10.2013 року державним виконавцем
районного відділу ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа № 2/0707/1451/12, виданого
23.07.2013 року Мукачівським міськрайонним
судом про солідарне стягнення з ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей-Колект»
заборгованості в розмірі 129 399,58 грн.

З акту державного виконавця від 09.07.2014
року видно, що ОСОБА_3 станом на 09.07.2014
року на виклики державного виконавця
не з'являється.

Згідно наданої інформації Пенсійного
фонду України та Державної податкової
служби України, відомості про місце
роботи, отримання пенсії, джерела
отримання доходів боржника ОСОБА_3 -
відсутні.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» №
606-XIV (далі: Закон № 606-XIV), державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Під поняттям «ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням» варто розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Так, у разі неявки боржника без
поважних причин на виклик, державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має
передбачене п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону Закон №
606-XIV право виносити постанову про його
привід через органи внутрішніх справ.

При цьому за неявку без поважних причин
за викликом державного виконавця винні
особи несуть відповідальність у
встановленому законом порядку,
зокрема, встановлену статтею 188-13 КУпАП.

Сама по собі неявка боржника на виклики
державного виконавця, до того ж без
обґрунтування останнім причин такої
неявки, не може свідчити про ухилення
ОСОБА_3 від виконання покладених на
нього рішенням зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон стосується гарантованого ст. 33
Конституції України права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, і повинно
застосовуватися як крайній захід після
реалізації усіх можливих та
передбачених законом засобів
примусового виконання рішення.

Згідно ст. 11 Закону № 606-XIV державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі
заходи, передусім, передбачені ст. 32
Закону № 606-XIV.

У справі відсутні належні й допустимі
докази у підтвердження факту наявності
в ОСОБА_3 зареєстрованого майна чи
грошових коштів, що підтверджувало б
реальну можливість боржника виконати
зобов'язання, покладеного на нього
рішенням.

Суд першої інстанції не врахував усі
обставини необхідні для правильного
вирішення справи, не з'ясував, чи мало
місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_3
від виконання зобов'язань з моменту
відкриття виконавчого провадження та
до звернення державного виконавця до
суду з вказаним поданням.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з порушення
норм процесуального права, що
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є
підставою для її скасування з
ухваленням нової ухвали про відмову в
задоволенні подання державного
виконавця.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду від 11 липня 2014 року скасувати.

У задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Мукачівського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, є остаточною та
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: