УХВАЛА

1 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гончара
В.П.,

Карпенко С.О., Маляренка
А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Київської міської ради, треті
особи: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
орган опіки і піклування
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації, відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, про визнання договору нікчемним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, скасування
державної реєстрації, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом та виселення,

в с т а н о в и л а :

У червні 2007 року ОСОБА_10,
правонаступником якого є ОСОБА_4
звернувся до суду з указаним позовом.

Позов мотивовано тим, що договір
купівлі-продажу від 18 червня

2004 року, укладений між ОСОБА_10, ОСОБА_5 і

ОСОБА_13, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, він не
підписував, а підпис в договорі
виконаний іншою особою, що
підтверджується вироком апеляційного
суду

м. Києва від 20 листопада 2006 року за
обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 3 ст.
358, ч.1 ст.14, п.п. 6, 9

ст. 115 КК України.

Просив визнати спірний договір
нікчемним, застосувати наслідки
недійсного правочину, повернути
квартиру з чужого незаконного
володіння із зобов'язанням осіб, які в
ній проживають, звільнити спірне майно.

У подальшому, 16 грудня 2004 року між
ОСОБА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_3 укладено
договір купівлі-продажу спірної
квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9

Просив визнати нікчемним вказаний
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, витребувати вказану квартиру
з чужого незаконного володіння ОСОБА_3,
скасувати в реєстрі прав власності на
нерухоме майно запис про реєстрацію за
нею права власності, визнати за ним
право власності на спірну квартиру в
порядку спадкування за заповітом та
виселити ОСОБА_3, її неповнолітнього
сина ОСОБА_6 та матір ОСОБА_7 зі спірного
житла.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
13 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
про часткове задоволення позову.

Витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_10,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, її
неповнолітнього сина ОСОБА_6 та її
матір ОСОБА_7 У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про стягнення судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 травня 2014 року
касаційну скаргу

ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного
суду м. Києва від 13 лютого 2014 року
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме
статей 256, 257 та 267 ЦК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
статей 256, 257 та 267 ЦК України заявник
посилається на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ:

від 21 грудня 2011 року у справі про
витребування майна з чужого
незаконного володіння;

від 11 вересня 2013 року у справі про
витребування майна з чужого
незаконного володіння;

від 26 березня 2014 року у справі про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, визнання права
власності на частку будинку в порядку
спадкування за заповітом та виселення;

від 30 квітня 2014 року у справі про
визнання дій неправомірними, визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним;

від 14 травня 2014 року у справі про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, визнання права
власності

та постанови Вищого господарського
суду України

від 4 квітня 2007 року у справі про
визнання статуту, установчого договору
ТОВ «Технології-2000» недійсними та
витребування майна з чужого
незаконного володіння;

від 4 жовтня 2007 року у справі про
визнання права господарського відання;

від 9 липня 2012 року у справі про
визнання права власності та
витребування нерухомого майна з чужого
незаконного володіння;

від 23 жовтня 2012 року у справі про
визнання права власності на майно та
витребування майна із чужого
незаконного володіння;

від 2 жовтня 2013 року у справі про
витребування майна від добросовісного
набувача.

Надані для порівняння вказані судові
рішення не можуть бути прикладом
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме статей 256, 257
та 267 ЦК України, оскільки правові
висновки, зазначені в даних судових
рішеннях у порівнянні з ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2014 року, яку просить
переглянути заявник, ґрунтується на
різних фактичних обставинах, що не
свідчить про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції саме статей
256, 257 та 267 ЦК України.

За таких обставин, неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права не відбулося, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня

2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка діє у своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Київської міської ради, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
орган опіки і піклування
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації, відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, про визнання договору нікчемним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, скасування
державної реєстрації, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом та виселення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:
В. С. Висоцька

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

А.В. Маляренко