Справа № 367/8021/13-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого
судді Мікуліна А.В.,

при секретарі
Дегтяр М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду Київської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка є законним
представником: ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та
піклування Бучанської міської ради
Київської області про усунення
перешкод в користуванні власністю та
виселення та зустрічний позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3, яка є законним представником
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 треті особи:
ОСОБА_6, Комісія із захисту прав дитини
Бучанської міської ради Київської
області про визнання права на
користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду надійшов
позов ОСОБА_1, який обґрунтовує тим, що є
власником приватного будинку АДРЕСА_2
згідно договору купівлі-продажу,
посвідченого Ірпінською міською
державною нотаріальною конторою 18.06.1986
р., реєстраційний номер 1669. Даний факт
підтверджується дублікатом договору,
виданого державним нотаріусом
Київського обласного державного
нотаріального архіву 23.07.2012 р. замість
втраченого. Також право власності
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
01.08.2013 р. Позивач зазначає, що в 2010 р.
вирішив продати будинок та доручив це
зробити ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки сам
проживає в м. Омськ Російської
Федерації. На той час за будинком
наглядала ОСОБА_2, в 2010 році позивачу
стало відомо, що в його будинок
самовільно заселились ОСОБА_2 зі своєю
сім'єю: дочкою ОСОБА_3, зятем ОСОБА_6 та
онуком ОСОБА_3 Позивач вказує, що
відповідачі почали самовільно робити
зміни у його будинку та на його
прохання не надавали доступу до
будинку його представникам.
Представник позивача ОСОБА_7
зверталася до Ірпінського МВ ГУ МВС
України із заявою, але постановою від
10.08.2012 р. було відмовлено в порушенні
кримінальної справи та рекомендовано
звернутися до суду з даним позовом.
Крім того, позивач зазначає, що
відповідачі не являються його
родичами, договору про оренду
житлового приміщення з ним не укладали.
У зв'язку із вищенаведеним, позивач
звернувся до суду з проханням
постановити рішення, яким усунути
перешкоди у користуванні будинком
АДРЕСА_2, виселити без надання іншого
жилого приміщення з вищевказаного
будинку ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4
та ОСОБА_5.

Крім того, в судовому засіданні було
заявлено зустрічний позов ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, який обґрунтовують тим, що
будинок АДРЕСА_2 дійсно належить
позивачу, але із договору
купівлі-продажу вбачається, що він був
придбаний покійним свекром ОСОБА_9,
братом позивача, на підставі
довіреності. Зазначають, що між
позивачем та свекром, а потім із їх
сімє'ю була домовленість про те, що
будинок належить їм, вони його повинні
утримувати, ремонтувати та
користуватись. Крім того, між ними та
ОСОБА_1 була домовленість про те, що
коли останній піде на пенсію, то будуть
разом проживати та доглядати за ним.
Також, ОСОБА_1 знав, що ОСОБА_2 із сімє'ю
постійно проживають в спірному
будинку давно і не вселились в нього
самоуправно у 2010 р., що підтверджено
поштовим вітанням позивача на ім'я
чоловіка ОСОБА_2 та на адресу даного
будинку в 2004 році. ОСОБА_1 в даному
будинку ніколи не проживав, оскільки з
1986 року був священнослужителем в Росії
і являється громадянином Росії. Таким
чином, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі
своїми дітьми проживають у спірному
будинку не самоуправно, а з відому та
згоди позивача як члени його родини, то
набули право на користування в ньому, а
тому у позивача немає підстав на
виселення з будинку відповідно до
положень ст.116 ЖК України. Також ОСОБА_1
ніколи не заявляв вимог про виселення з
будинку , а із змісту довіреності, яка
надана ОСОБА_7 не вбачається, що він
надав їй право звертатись з позовом про
виселення без надання іншого житлового
приміщення. У зв'язку із викладеним
просять представнику позивача ОСОБА_1 в
позові про виселення відмовити,
визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на
користування житловим приміщенням в
будинку АДРЕСА_2.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання
з'явилася, підтвердила обставини
викладені у позовній заяві, просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, щодо зустрічного позову
заперечувала.

Інші сторони по справі в судове
засідання не з'явилися, причини
поважності неявки суду не повідомили.

Від Органу опіки та піклування
Бучанської міської ради Київської
області надійшов лист в якому просять
розглядати справу за відсутності
представника, первісний позов
підтримує в повному обсязі та
заперечує щодо зустрічного позову.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_1 та показання свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
суд дійшов висновку, що первісний позов
підлягає задоволенню, а зустрічний не
підлягає задоволенню, виходячи із
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 18.06.1986 р. ОСОБА_11 з
однієї сторони продала, а ОСОБА_1
придбав жилий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_2. Жилий будинок має 58,3
кв. м., жилої площі, зареєстровано
земельну ділянку площею 1 000 кв. м. (а.с.10).
Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
01.08.2013 р. - ОСОБА_1 є власником житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2 а (а.с.11).
19.09.2012 р. КП «Бучанське БТІ» надіслало
лист №496 представнику ОСОБА_12 щодо
обстеження та проведення
інвентаризації будинку АДРЕСА_2, в
якому вказало, що всі намагання техніка
провести обміри виявилися марними,
оскільки мешканці будинку не пустили
працівника БТІ до оселі (а.с.13). 16.08.2012 р.
представник ОСОБА_1 надіслала
претензійний лист ОСОБА_2 в якому
зауважила не створювати перешкоди у
відвідуванні й контролю будинку,
отримання рахунків та квитанцій по
оплаті комунальних платежів. Крім того
в даному листі просить не перешкоджати
в користуванні спірним будинком (а.с.14).
Постановою Начальника Ірпінського МВ
ГУ МВС України в Київській області від
10.08.2012 р. було відмовлено представнику
ОСОБА_1 в порушенні кримінальної справи
з приводу того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
пускають ОСОБА_7 до спірного будинку
(а.с.15). Згідно довідки №299 від 05.10.2012 р.,
виданої КП «ЖЕО-109», ОСОБА_3 є власником
особового рахунку приватизованої
квартири, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та окрім неї за даною адресою
зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_15,
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_7,
ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_10
(а.с.16). В листі Служби у справах дітей
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації від 28.01.2013 р.
зазначається, що працівниками служби
було здійснено виїзд за адресою:
АДРЕСА_1, однак двері ніхто не відчинив,
але у телефонній розмові гр. ОСОБА_3
повідомила, що в даній квартирі
проживає разом із ОСОБА_4 та гр.. ОСОБА_16
з двома дітьми (а.с.17).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 321
Цивільного кодексу України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно із ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Враховуючи встановлені судом
обставини та зазначені норми Закону,
суд дійшов висновку, що відповідачами
створюються перешкоди в користуванні,
володінні та розпорядженні житловим
будинком, який належить на праві
приватної власності - ОСОБА_1, шляхом
недопущення до будинку його законного
представника, чим порушується право
позивача як власника вказаного
будинку, яке підлягає захисту.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Враховуючи встановлені судом
обставини та надаючи юридичну оцінку
зібраним доказам, оскільки ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, яка є законним представником
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не є рідними ОСОБА_1 та
не є членами його сім'ї, а також те, що
ОСОБА_20 і ОСОБА_3 не надали суду
фактичних доказів укладання із ОСОБА_1
договору найму житлового будинку чи
будь-яких інших договорів, які б
надавали право користування житловим
будинком за адресою: АДРЕСА_2 а, тому суд
дійшов висновку, що відповідачі за
первісним позовом самоправно зайняли
даний будинок і підлягають виселенню
із нього без надання їм іншого жилого
приміщення.

Тому на підставі вищевикладеного, суд
вважає, що відсутні будь-які правові
підстави для визнання права на
користування житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_2 а, за ОСОБА_2, ОСОБА_3,
яка є законним представником ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.

Суд не бере до уваги посилання
позивачів за зустрічним позовом щодо
понесених витрат по утриманню та
ремонту будинку, оскільки такі
обставини дають їм тільки право
вимагати від ОСОБА_1 відшкодування
таких витрат, які були здійснені під
час користування спірним будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому у
зв'язку із задоволенням позовних вимог
суд вважає, що з відповідача слід
стягнути на користь позивача судові
витрати по справі.

На підставі зазначеного, керуючись
статтями 321, 391 Цивільного кодексу
України, статтями 116, 150 Житлового
кодексу України, статтями 6-8, 10, 15, 30, 60, 62,
64, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, яка є законним представником:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа:
Орган опіки та піклування Бучанської
міської ради Київської області про
усунення перешкод в користуванні
власністю та виселення.

Усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_2, який йому
належить на праві приватної власності,
шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із зазначеного
будинку без надання їм іншого жилого
приміщення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3, яка є законним представником
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 треті особи:
ОСОБА_6, Комісія із захисту прав дитини
Бучанської міської ради Київської
області про визнання права на
користування житловим приміщенням.

Рішення в повному обсязі буде
виготовлено до 18.08.2014 р.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
(десяти) днів з дня проголошення
рішення, а особами, які були відсутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, - з дня отримання
копії рішення.

Суддя: А. В. Мікулін