АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1081/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2787/14
Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 23
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області про визнання права
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області про
визнання права користування житловим
приміщенням. В позовній заяві
посилався на те, що на підставі ордеру,
виданого Крюківським вагонобудівним
заводом, він разом з дружиною ОСОБА_2
вселився у кімнату АДРЕСА_1 та
зареєструвався як проживаючий. 31.05.1998
року у них народився син, якого також
було зареєстровано як проживаючого у
вказаному житлі.

У 2005 році він розлучився з дружиною, а
19.08.2005 року був знятий з реєстрації як
проживаючий у кімнаті АДРЕСА_1. Вказує,
що він формально зареєструвався за
місцем проживання його матері в
АДРЕСА_2. Через кілька місяців він
примирився з дружиною та повернувся на
своє постійне місце проживання у
кімнату АДРЕСА_1, де продовжує жити і на
даний час разом з неповнолітнім сином.
ОСОБА_2, з якою він увесь час проживав
однією сім'єю, виїхала до Росії. Вона не
бажає, як наймач, сплачувати комунальні
послуги, внаслідок чого утворився борг
за користування житлом. У кімнаті разом
з ним залишається проживати їх
неповнолітній син, ОСОБА_3, який не може
сплачувати комунальні платежі. Він
(позивач) може частково сплачувати
заборгованість, але для цього йому
необхідно укладати договори про
реструктуризацію боргу, тому просив
суд визнати за ним право користування
житловим приміщенням. Вимоги також
обґрунтовує тим, що він вселився до
житла, як член сім'ї наймача, тривалий
час проживає з наймачем однією сім'єю і
має повне право користуватися вказаним
приміщенням.

Ухвалою Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 23
липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
виконкому Кременчуцької міської ради
м. Кременчука в частині визнання
позивача членом сім'ї наймача -
залишено без розгляду.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 23
липня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області про визнання права
користування житловим приміщенням -
відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1,
який його оскаржив, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким його
позов задовольнити, оскільки вважає, що
рішення суду прийнято із порушенням
норм матеріального та процесуального
права, судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1,2 ЖК України,
порядок надання жилої площі в
гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР. Жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету і комітету
комсомолу.

Статтею 129 ЖК України встановлено, що на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

В силу ст.65 цього Кодексу наймач вправі
в установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.1985 року N 2 «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» визначено, що вирішуючи спори
про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема:чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 на підставі
ордера № 135 від 06.03.1997 року проживав та
був зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_1 з
10.06.1997 року по 19.08.2005 рік. Разом з ним за
вказаною адресою проживали та були
зареєстровані дружина ОСОБА_2 та син
ОСОБА_3 Вказане підтверджується
довідкою КГЖЕП «Крюківське» від 26.09.2005
року.

Витягом з рішення підтверджується, що
рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука від 19.12.2005 року, яке
набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно з поясненнями позивача, у
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин з ОСОБА_2, він виїхав
на проживання до с. Кам'яні Потоки та
19.08.2005 року виписався з приміщення, в
якому проживав раніше, що
підтверджується відміткою в паспорті
позивача. Також згідно відмітки в
паспорті, ОСОБА_1 з 23.08.2005 року та по
даний час зареєстрований як
проживаючий в АДРЕСА_2, тобто позивач
зберігає право проживання у цьому
житловому приміщенні.

Довідкою ТОВ «Добробит» від 28.05.2013 року
підтверджується, що станом на 28.05.2013
року ОСОБА_1 дійсно проживав без
реєстрації у кімнаті АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки з особового
рахунку від 01.10.2013 року та з копій
квитанцій по оплаті
житлово-комунальних послуг, наймачем
кімнати АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 цього Кодексу визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що
ОСОБА_1 добровільно знявся з реєстрації
у 2005 році з кімнати АДРЕСА_1 та на даний
час зареєстрований за іншою адресою,
відповідно, зберігає право проживання
у цьому житлі, позивачем не надано
належних та обґрунтованих доказів
того, що наймачем спірної кімнати
ОСОБА_2 надавалася згода на повторне
вселення позивача у наймане
приміщення, угоди про порядок
користування жилим приміщенням між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалось, суд
першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позову.

Окрім того, суд першої інстанції вірно
звернув увагу, що позивач не звертався
до виконкому чи його структурних
підрозділів з приводу користування
вказаним житлом (будь-які докази такого
звернення на час розгляду справи у суді
першої інстанції відсутні), а наймач
ОСОБА_2 в якості відповідача до участі у
справі залучена не була.

За вказаних обставин, посилання
апелянта щодо неправильного
застосування норм матеріального права,
не ставлять під сумнів правильність
рішення суду першої інстанції,
оскільки суд першої інстанції
правильно застосував вказані норми
житлового законодавства щодо даних
правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення норм процесуального права не
підтверджуються матеріалами справи.

В той же час, із матеріалів справи
вбачається, що суд першої інстанції
безпосередньо, всебічно, повно та
об'єктивно дослідивши надані сторонами
докази, прийняв рішення з дотриманням
процедури встановленої ЦПК України.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційна скарга не містить
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для його
скасування чи зміни, підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 23
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
С.Б. Бутенко

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль