Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3407/14
Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко
Суддя-доповідач: Маловічко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 17 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: служба у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Запорізької міської
ради про зменшення розміру аліментів ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3, третя
особа: служба у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Запорізької міської
ради про зменшення розміру аліментів,
стягнутих судовим рішення на утримання
дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини
до 1/8 частини з усіх видів доходу.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 17
червня 2014 року позов задоволено
частково. Зменшено розмір аліментів, що
стягуються з ОСОБА_2 на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 30.03.2010 року на
користь ОСОБА_3 на утримання
малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, до 1/6 частки всіх видів
заробітку (доходу) позивача щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з дня набрання рішенням суду
законної сили до досягнення дитиною
повноліття.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість, просив його
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 від
попереднього шлюбу з ОСОБА_5 має
спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
проживає з матір»ю.

На утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2010
року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти у
розмірі ? частки від заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку щомісяця,
починаючи з 19.06.2009 року, а також на
утримання ОСОБА_5 1/5 частину від
заробітку до досягнення дитиною трьох
років. Рішення суду набуло законної
сили.

Відповідно до ухвали
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 27 червня 2013 року, якою
було роз'яснено рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 30 березня 2010 року, розмір
аліментів на утримання дружини ОСОБА_5
слід було визначати не тільки із
заробітку, а від усіх видів доходу, в
тому числі з пенсії по інвалідності
ОСОБА_2

09.07.2011р. ОСОБА_2 уклав новий шлюб з
ОСОБА_6, від якого вони мають дитину -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Неповнолітня
дитина проживає з матір'ю.

На утримання ОСОБА_7 за рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 13.08.2012 року з ОСОБА_2
стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частки
від заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісяця, починаючи
з 12.07.2012 року, та аліменти на утримання
ОСОБА_6 до досягнення дитиною трьох
років у розмірі 1/6 частини від
заробітку (доходу), починаючи з 12.07.2012
року по 20.11.2014 рік. Рішення суду набуло
законної сили.

В позові про зменшення аліментів на
утримання дочки ОСОБА_4 позивач вказує,
що наразі сплата аліментів на
утримання двох дітей та колишньої
дружини ОСОБА_6 у визначених розмірах
щомісячно, а також сплата
заборгованості по аліментам на першу
дружину ОСОБА_5, ставить його у скрутне
матеріальне становище, оскільки він,
хоча і офіційно працевлаштований, але
його фінансовий стан не є достатнім,
щоб йому можливо було нормально
прожити після здійснення сплати всіх
аліментів. Так, він є інвалідом II групи,
у зв»язку з чим має витрачати гроші на
своє лікування, придбання
медикаментів, на реабілітацію, а тому
йому не вистачає достатньо грошей на
харчування, сплату комунальних послуг,
придбання одягу та на інші побутові
потреби тощо. Тому просив зменшити
розмір аліментів на дочку ОСОБА_4 до 1/8
частки від його заробітку (доходу).

Задовольняючи позов частково та
зменшуючи розмір аліментів на дочку
ОСОБА_4 до 1/6 частки, суд першої
інстанції врахував всі вказані
обставини: стан здоров»я дитини, стан
здоров»я позивача, матеріальне
становище сторін у справі, укладення
другого шлюбу та народження другої
дитини, на яких також за рішенням суду
сплачуються аліменти позивачем, та
визнав, що є наявним деяке погіршення
матеріального становища позивача, яке
сталося після постановлення рішення
про стягнення аліментів на дочку.

Проте в апеляційній скарзі позивач не
погодився із зменшенням аліментів до 1/6
частки, вказуючи, що судом не враховано
його стан здоров»я; розмір загального
стягнення, який становить більше 50 % від
його доходів, через що після їх сплати у
нього залишається на своє існування
менше прожиткового мінімуму. Також
зазначає, що рішенням суду за його
позовом вже був зменшений розмір
аліментів на сина до 1/8 частки та на
другу дружину до 1/10 частки, тому є
несправедливим залишення більшого
розміру на дочку порівняно з іншою
дитиною.

Дослідивши вказані доводи апеляційної
скарги колегія вважає їх
необгрунтованими з огляду на наступне.

Як встановлювалось судами при розгляді
справ щодо визначення розміру
аліментів на дітей та дружин, ОСОБА_2 є
інвалідом ІІ групи з дитинства, але з
довідки МСЕК слідує, що він може
працювати оператором ЕВМ ( а.с. 14).
Пенсія по інвалідності позивача
складає з грудня 2013р. - 1049 грн., а до
грудня 2013р. - 994 грн. ( а.с. 12).

Крім того, ОСОБА_2 працює у ВАТ ЗМК
«Запоріжсталь» та має стабільний
заробіток.

З довідок підприємства вбачається, що у
період з липня 2013р. по лютий 2014р.
середній заробіток позивача складає
приблизно 3 500 грн., та до січня 2014р.
відраховано із зарплати на аліменти в
середньому по 800 грн. щомісячно, тобто у
позивача залишалось більше половини
зарплати ( а.с. 11).

Згідно з постановою державного
виконавця Заводського відділу
виконавчої служби від 29.01.2014р. звернуто
стягнення на заробітну плату ОСОБА_2
для погашення заборгованості в сумі 5
085,89 грн., яка уторилась перед
стягувачем ОСОБА_5, після відрахування
всіх податків в розмірі 70 % до погашення
цієї заборгованості ( а.с. 10, 35). Також з
січня 2014р. збільшилось відрахування з
пенсії позивача до 50 % ( а.с. 12).

Отже, збільшення суми стягнення із
зарплати та пенсії позивача з січня
2014р. сталося не через присудження
аліментів на другу дитину та другу
дружину, а через утворення
заборгованості по аліментам на першу
дружину.

Саме після січневого збільшення
відрахувань із зарплати в березні 2014р.
ОСОБА_2 подав позов про зменшення
розміру аліментів на дочку, а згодом
про зменшення розміру аліментів на
сина та другу дружину.

З матеріалів справи вбачається та
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи, що суд з дотриманням
вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав всі вимоги цивільного
судочинства і вирішив справу згідно з
законом, вирішивши питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову, оскільки укладення другого
шлюбу і народження сина та присудження
на них аліментів після постановлення
рішення про стягнення аліментів на
дочку при залишенні незмінним доходу
позивача свідчить про погіршення його
матеріального становища.

Суд вірно для врегулювання спору
застосував до ч.1 ст.192 СК України, за
якою розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них. А також суд
правильно взяв до уваги роз'яснення п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006р. № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», згідно з якими
відповідно до ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений судовим рішенням
або за домовленістю між батьками, суд
може змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них. У новому розмірі
аліменти сплачуються з дня набрання
рішенням законної сили.

Колегія вважає, що в даному
випадку слід було врахувати вимоги ч.4
ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження»,
згідно до якої загальний розмір усіх
відрахувань під час кожної виплати
заробітної плати не може перевищувати
п'ятдесят відсотків заробітної плати,
що має бути виплачена працівнику, у
тому числі в разі відрахування за
кількома виконавчими документами. Це
обмеження не поширюється на
відрахування із заробітної плати в
разі стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей. У таких випадках
розмір відрахувань із заробітної плати
не може перевищувати сімдесяти
відсотків.

Збільшення відрахувань із
зарплати, на яке посилається позивач,
сталося лише в січні 2014р. через
утворення заборгованості по аліментам
на першу дружину та має тимчасовий
характер, тобто буде існувати тільки на
період погашення цієї заборгованості.
А отже, таке утворення заборгованості
не може впливати на інтереси дитини
шляхом зменшення розміру стягнутих на
її користь аліментів вдвічі, що суттєво
погіршить її матеріальне становище.

Отже з наданих позивачем доказів
щодо розміру відрахувань з його
заробітної плати за виконавчими
документами встановлено, що
відрахування на всіх чотирьох осіб, на
яких присуджені аліменти, не перевищує
70 відсотків, тобто максимальний розмір
стягнення, передбачений наведеною
нормою.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку тій обставини, що позивач не
надав жодного доказу на підтвердження
того, що будь-яким чином змінився його
стан здоров»я, який був врахований при
розгляді справ про присудження
аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції безпідставно не взяв
до уваги наявність іншого рішення суду
про зменшення розміру аліментів на
сина до 1/8 частки, а тому зменшення
аліментів на дочку до 1/6 частки буде
ставити обох його дітей у нерівне
становище, не спростовують висновки
суду з урахуванням того стану здоров»я
дочки , який підтверджується довідками
( а.с. 56-57), а також доходу його матері,
яка працює педагогом-організатором у
ЗОШ № 58 та має середній заробіток у
сумі 1500 грн. ( а.с. 53-54).

Таким чином, не можуть спростувати
рішення суду доводи апеляційної
скарги, що суд безпідставно не взяв до
уваги наявність іншого рішення про
зменшення розміру аліментів на сина та
другу дружину, оскільки таке зменшення
на інших утриманців як раз свідчить про
те, що внаслідок цього матеріальний
стан позивача покращився, а тому він
буде спроможний сплачувати на дочку 1/6
частину свого доходу.

Отже, всі обставини правильно
оцінені судом, що відповідає ст. 182 СК
України, в якій встановлено, що як при
визначенні розміру аліментів, так і при
їх зменшенні суд враховує: 1) стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів; 3)
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші
обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Суд правильно застосував вказану
норму, оскільки з позивача провадяться
стягнення за виконавчими документами з
утримання двох неповнолітніх дітей та
двох дружин.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків. Тому
немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 17 червня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.