АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6028/14 Справа: №
642/5628/14-ц Категорія: «сімейні
Головуючий 1 інстанції: Шрамко Л.Л.
Доповідач: Піддубний Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Малінської
С.М., Бровченка І.О.,

при секретарі: Новокщоновій
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 23 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
збільшення розміру аліментів, -

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 21 січня 2011
року на її користь з ОСОБА_2 стягнуто
аліменти на утримання їх
неповнолітньої доньки ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 300 грн. щомісяця,
але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття. Посилаючись на те,
що вказана сума аліментів є
недостатньою для утримання дитини, її
лікування та оздоровлення, позивачка
просила на підставі ст. 192 Сімейного
кодексу України збільшити розмір
аліментів, що підлягають стягненню з
ОСОБА_2 до 1 000 грн. щомісяця починаючи з
01 червня 2014 року та до досягнення
донькою повноліття.

Відповідач позов визнав частково, не
заперечував проти збільшення розміру
аліментів, які він сплачує на підставі
рішення суду від 21 січня 2011 року, до 500
грн. та зазначив, що в даний час не
працює, єдиним джерелом доходів є
пенсія його матері у розмірі 1 200 грн.,
він є ВІЛ інфікованим, у зв'язку з чим у
нього також виявлено тяжке
захворювання легень та він потребує
постійного лікування.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 23 липня 2014 року позов
задоволено частково. Збільшено розмір
аліментів, що підлягають стягненню з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 21 січня 2011 року на
утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2,
до 500 грн. щомісячно, починаючи з 02 липня
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття. В інший частині у
задоволенні позову відмовлено.
Виконавчий лист № 2-499/11, виданий
Ленінським районним судом м. Харкова
про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на
користь ОСОБА_1 по 300 грн., який
знаходиться у позивачки та не
пред'явлений для примусового
виконання, примусовому виконанню не
підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
збільшити розміру аліментів, що
підлягають стягненню з відповідача до 1
000 грн. щомісяця.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_1, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із недоведеності
позивачкою обставин, які відповідно до
ст. 192 СК України є підставою для
збільшення розміру аліментів, але
врахувавши, що відповідач не
заперечував проти збільшення розміру
аліментів, що стягуються з нього, до 500
грн. щомісяця, дійшов висновку про
часткове задоволення заявленого
ОСОБА_1 позову.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 28
жовтня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачений
обов'язок батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення
Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону. Якщо
розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку (ст. 184 СК України).

Як убачається із матеріалів справи,
рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 21 січня 2011 року з ОСОБА_2 на
користь з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на
утримання їх неповнолітньої доньки
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 300 грн.
щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 14 грудня
2010 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або
сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я когось із них
та в інших випадках, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, які передбачають
рівність прав сторін щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи
(причини пропуску строку позовної
давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК).

Частинами 1 та 2 ст. 131 ЦПК передбачено,
що сторони зобов'язані подати свої
докази суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті. Докази, подані з
порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, не
приймаються, якщо сторона не доведе,
що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Жодних доказів на підтвердження
обставин, які відповідно до ст. 192 СК
України є підставою для збільшення
розміру аліментів, позивачкою ОСОБА_1
до суду першої інстанції не надано.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції позивачка
надала копії документів, з яких
вбачається, що вона страждає на
лейкоенцефалопатію, у зв'язку з чим
декілька разів знаходилась на
стаціонарному лікуванні в закладах
охорони здоров'я, пояснила, що на
утримання доньки потрібно щонайменше 1
000 грн. на місяць, не заперечувала того,
що відповідач є ВІЛ інфікованим та
страждає на туберкульоз.

Отже, враховуючи, що утримання дитини є
спільним обов'язком батьків, після
ухвалення судом рішення про стягнення
з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки
у розмірі 300 грн. щомісяця стан здоров'я,
як позивачки, так і відповідача
погіршився, колегія суддів дійшла
висновку про те, що рішення суду першої
інстанції про збільшення розміру
аліментів, що підлягають стягненню з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
доньки Анастасії до 500 грн. щомісяця
відповідає вимогам матеріального
права та встановленим обставинам
справи, а тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313 -315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 23 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді