Справа № 1309/8699/12
Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4427/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Зверхановської
Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети
Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 15 травня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 15 травня 2014 року
задоволено позов Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третіх осіб:
Львівської міської ради, ОСОБА_4, про
знесення самочинного будівництва.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати
самочинно встановлений цегляний гараж
розміром 4,92х8,95 м, розташований на
АДРЕСА_1 у дворі будинків НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, позначений у технічному
паспорті під літерою «Б».

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення є незаконним, ухваленим з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права, а також з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. Вказує на те, що в
матеріалах справи відсутні належні
докази, які б підтверджували те, що
самочинний гараж встановлений саме
ним, а не ОСОБА_3 і що він брав участь у
будівництві цієї споруди. Звертає
увагу суду на те, що між ним та
Львівською міською радою була укладена
угода про погодження самочинного
будівництва, згідно якої Львівська
міська рада зобов'язувалась надати
дозвіл на здійснене самочинне
будівництво та прийняти його в
експлуатацію за умови дотримання вимог
чинного законодавства. За таких
обставин вважає, що районний суд не
вірно застосував норми ст. 376 ЦК
України, позаяк відповідач ОСОБА_2 не є
особою, яка здійснила самочинне
будівництво, а тому він не зобов'язаний
його знести. Крім того зазначає, що суд
першої інстанції при ухваленні рішення
не вирішив питання щодо правовідносин
позивача та відповідача ОСОБА_3, не
визначивши обов'язки останнього знести
даний гараж.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити Залізничній районній
адміністрації ЛМР у задоволенні позову
до ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не відповідає даним вимогам.

Зобов'язуючи ОСОБА_2 демонтувати
самочинно встановлений на землях
комунальної власності цегляний гараж
розміром 4,92х8,95 м у дворі будинків
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
саме відповідач ОСОБА_2 побудував даний
гараж.

Однак, колегія суддів вважає, що такий
висновок місцевого суду є передчасним
та не доведений належними доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Згідно довідки Управління Держкомзему
у місті Львові від 21.07.2011 року згідно
земельно-кадастрових книг земельна
ділянка по АДРЕСА_1, на якій побудований
гараж, відноситься до земель м. Львова.

Згідно акту ЛКП «Сріблястий» від 01.08.2011
року будівництво спірного гаражу
здійснив ОСОБА_3

Районним судом встановлено, що згідно
постанови №1з/368-ф від 08 липня 2011 року
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області ОСОБА_3 здійснив
самочинне будівництво гаражу та йому
призначено адміністративне стягнення
у вигляді штрафу у розмірі 102 грн. за
порушення ст. 97 КУпАП.

І саме ОСОБА_3 у 2011 році звертався у
відповідні органи з приводу узаконення
даного будівництва, про що свідчать
відповіді на його звернення з
Управління архітектури Львівської
міської ради та із Залізничного РВ м.
Львова ГУМ НС України у Львівській
області від 28.07.2011року.

Про те, що спірний гараж побудував
ОСОБА_3 стверджує у своїй заяві від
06.10.2006 року до Залізничної районної
адміністрації і ОСОБА_5, який живе у
житловому будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Згідно із ч.4 ст.376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила самочинне будівництво, або
за її рахунок.

Проте, розпорядженням Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради «Про самочинне
будівництво, здійснене ОСОБА_2» від
18.01.2012 року №69 лише ОСОБА_2 зобов'язано
в термін до 01.03.2012 року демонтувати
гараж розміром 4,92х8,95 м, самочинно
встановлений в дворі будинків НОМЕР_1
та НОМЕР_2 на АДРЕСА_1.

І у прохальній частині позовної заяви
Залізнична районна адміністрація
Львівської міської ради просила
зобов'язати лише ОСОБА_2 демонтувати
спірний гараж.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що оцінюючи зібрані по справі
докази, суд не дотримався
встановленого ст.212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та не дав їм належної оцінки, не
застосував ч.4 ст.376 ЦК України,
внаслідок чого прийшов до помилкового
висновку про підставність позовних
вимог, а тому оскаржуване рішення слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову до
ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 15 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_2, з
участю третіх осіб: Львівської міської
ради, ОСОБА_4, про знесення самочинного
будівництва.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: