Справа №490/8320/13-ц 28.08.2014 28.08.2014 28.08.2014
Провадження №22-ц/784/2395/14
Головуючий у першій інстанції-Батченко
Категорія 21
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Коломієць В.В.,
Шолох З.Л.,

при секретарі - Шпонарській О.Ю.,

за участю представника позивачки -
ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2, її
представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_2

про визнання договору дарування
недійсним

У С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_4, діючи через
свого представника, звернулась з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним.

Представник позивача зазначала, що 20
лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
укладено договір дарування житлового
будинку по АДРЕСА_1. Проте на час
укладення угоди ОСОБА_4 мала психічні
розлади та в повній мірі не
усвідомлювала наслідки своїх дій, на що
також вплинули травми, отримані нею
напередодні укладення угоди (струс
головного мозку та рвані рани вуха).

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 на час
підписання договору не усвідомлювала
своїх дій та не могла керувати ними,
представник просила визнати договір
дарування недійсним за статтею 225 ЦК
України.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала,
посилаючись на безпідставність
тверджень про цивільну недієздатність
позивачки під час укладення договору,
про що неодноразово зазначалось у
попередніх судових рішеннях за позовом
ОСОБА_4

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 липня 2014 року позов
задоволено. Договір дарування
житлового будинку по АДРЕСА_1 від 20
лютого 2008 року визнано недійсним за
статтею 225 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила
рішення скасувати та відмовити у
позові, посилаючись на те, що суд не
звернув належної уваги на висновки,
зазначені в попередніх судових
рішеннях, а в основу задоволення позову
поклав неоднозначний висновок
експерта.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що станом на 20
лютого 2008 року ОСОБА_4 не мала
необхідного обсягу цивільної
дієздатності та не була спроможна
керувати юридично значимими діями як
внаслідок психічного захворювання, так
і внаслідок травми (7 жовтня 2007 року). На
підтвердження такого висновку суд
послався на сам факт безоплатної
передачі у власність іншій особі свого
житла та висновок амбулаторної
судової психологічно-психіатричної
експертизи № 465 від 10 жовтня 2011 року,
проведеної в рамках розгляду іншої
цивільної справи.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила в момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу. Вимоги
про визнання угоди недійсною з цих
підстав вирішуються з урахуванням як
висновку судово-психіатричної
експертизи, так і інших доказів, що
підтверджують чи спростовують доводи
позивача про те, що в момент укладення
угоди він не розумів значення своїх дій
і не міг керувати ними (пункт 16
Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Судом першої інстанції встановлено, що
20 лютого 2008 року ОСОБА_4 уклала договір
дарування належного їй житлового
будинку по АДРЕСА_1 (далі -Договір) на
ім'я своєї племінниці ОСОБА_2 (а.с. 4-5).

З матеріалів справи також вбачається,
що позови ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування
житлового будинку від 20 лютого 2008 року
неодноразово були предметом розгляду
судами різних інстанції.

Так, рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2009 року,
зміненим рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 28 січня 2010
року лише в мотивувальній частині,
ОСОБА_4 відмовлено в задоволення позову
про визнання Договору недійсним як
удаваної угоди за статтею 235 ЦК (а.с.
39-42).

У лютому 2010 року ОСОБА_4, діючи через
представника, зверталась з позовом про
визнання недійсним цього ж Договору з
тих підстав, що на час його укладення
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними за
статтею 225 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 липня 2012 року
(а.с.25) рішення судів першої та
апеляційної інстанції про задоволення
позовних вимог (а.с. 22-23, 37-38) скасовані, а
справу направлено на новий розгляд.

При повторному розгляді справи
позивачка змінила підстави позову,
посилаючись на недійсність Договору,
як укладеного внаслідок помилки
відповідно до статті 229 ЦК України.
Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 27 лютого 2013 року,
залишеного без зміни ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 22 травня 2013 року, у
задоволенні позову з цих підстав
відмовлено (а.с.37).

Отже, деякі обставини укладення
Договору, в тому числі і характер
волевиявлення позивачки, були
встановлені судовими рішеннями, що
набули законної сили.

Так, рішеннями Центрального районного
суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2009 року
та ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 28 січня 2010
року встановлено, що на час укладення
Договору ОСОБА_4 мала бажання
розпорядитися своєю власністю,
усвідомлювала значення своїх дій, але,
за її ж словами, бажала «відписати
будинок по смерті». А підставами
звернення до суду стало неналежне
ставлення до неї родини племінниці та
суперечки щодо проживання в будинку
співмешканця позивачки (а.с.39-42).

Такий висновок зазначений і в Ухвалі
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 липня 2012 року (а.с.25).

Відповідно до правил статті 63 ЦПК ці
обставини доказуванню не підлягають.

Крім того, не може бути достатнім
доказом недійсності Договору за
правилами статті 225 ЦК України і
висновок амбулаторної комплексної
судової психологічно-психіатричної
експертизи №465 від 10 жовтня 2011 року
(а.с.27-36).

За висновком експертизи на час
укладення Договору у ОСОБА_4 мали місце
ознаки церебрального атеросклерозу зі
зниженням когнітивних функцій на фоні
низького загальноосвітнього рівня,
внаслідок чого в її діях не вбачається
активної розумової діяльності, яка би
дозволила на достатньому рівні оцінити
ситуацію ( пункт 4 висновку), та вона не
могла в повній мірі розуміти та
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними (пункт 1-3).

Проте така оцінка стану ОСОБА_4 не дає
підстави для однозначного висновку, що
на час укладення Договору 20 лютого 2008
року вона не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними.

Не доведено позивачем і наявність
будь-яких інших травм, отриманих
позивачкою до укладення Договору, які
би вплинули на можливість усвідомлення
нею своїх дій.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на вимоги
статті 225 ЦК, а неоднозначний висновок
експерта вважав достатнім доказом
недійсності угоди, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову в
задоволенні вимог ОСОБА_4 з підстав,
зазначених в позові.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді