Справа № 367/7935/13-ц Головуючий у І
інстанції Мікулін А.В.Провадження №
22-ц/780/2355/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого - судді Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби.,
Сліпченка О.І., із участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 20 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Бучанської міської
ради Київської області про визнання
рішення недійсним та передачу
земельної ділянки в користування на
підставі набувальної давності,

В С Т А Н О В И Л А :

01 червня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом, де, із проведеними
змінами та уточненнями, просить
визнати недійсним рішення Бучанської
міської ради Київської області
№753/46-27-УІ від 27 червня 2012 року про
відмову в визнанні права користування
земельною ділянкою, площею 58 кв.м., по
АДРЕСА_1, зобов'язати раду передати йому
в користування спірну земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
гаража на підставі набувальної
давності та присвоїти їй ( ділянці )
юридичну адресу.

На обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що в 1986 році отримав
усний дозвіл голови Бучанської
селищної ради, після чого збудував
гараж і отримав відповідні погодження
для цього.

Оскільки користується земельною
ділянкою з 1982 року, то вважає що згідно
положень ст. 119 ЗК України він набув
право користування нею.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 20 лютого 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд зазначив, що позивач не надав
беззаперечних доказів добросовісного
користування спірною земельною
ділянкою, а перебіг п'ятнадцятирічного
строку для набуття права на зазначену
земельну ділянку починається з 01 січня
2002 року.

Також суд вказував на те, що присвоєння
юридичної адреси даній земельній
ділянці по вул. Тарасівській та
передача її в користування позивачу
входить до компетенції органів
місцевого самоврядування, а саме
Бучанської міської ради Київської
області.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
ОСОБА_2 звернувся до суду із
апеляційною скаргою, посилаючись на
його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні.

Просить рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 20 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити заявлені
позовні вимоги.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши
їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
в кінці травня 2011 року ОСОБА_2 звернувся
до Бучанської міської ради Київської
області із заявою про надання
земельної ділянки для обслуговування
гаража, площею 58 кв.м, що по АДРЕСА_1 ( а.с.
27 ).

Рішенням №753/46-27-УІ від 27 червня 2012 року
йому було відмовлено у задоволенні
заяви із врахуванням того, що земельна
ділянка є самовільно зайнятою і на якій
самочинно збудований гараж.

Окрім цього, його зобов'язано в
двомісячний термін звільнити земельну
ділянку, провести демонтаж гаража та
провести благоустрій прилеглої
території ( там же ).

Раніше, 18 травня 2011 року за скоєння
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 96 ч. 3 КУпАП України,
ОСОБА_2 притягувався до
адміністративної відповідальності у
виді стягнення - штрафу у розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян ( а.с. 53 ).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимоги,
обґрунтовано виходив із положень вимог
закону, зокрема, ст.ст. 116, 119 ЗК України
і дав належну правову оцінку зібраним
по справі доказам.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 116, 119 ЗК України, ст.ст.
10, 11, 58, 60, 213-215 ЦПК України, правильно
прийшов до висновку про необхідність
відмови у задоволенні заявлених
позовних вимог та ухвалив по справі
законне і обґрунтоване рішення на
підставі належних та допустимих
доказів по справі.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність
та необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права, зокрема, ст.ст. 78, 116, 119 ЗК України,
ст. 334 ЦК України, при його ухваленні, на
думку апеляційного суду, не знайшли
свого підтвердження при розгляді
справи у суді другої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляції,
зокрема, про те, що апелянтом погоджено
в установленому законом порядку
будівництво гаражу, який має право
користування земельною ділянкою за
набувальною давністю, на переконання
апеляційного суду, не спростовують
висновки суду першої інстанції про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог і не можуть бути правовою
підставою, самі по собі, для
задоволення апеляційних вимог.

Невідповідність викладених доводів
дійсним обставинам справи, на
переконання апеляційного суду,
підтверджується і тим, що надані
докази по справі, зокрема, план
пристройки ( а.с. 28-29 ), стосується
погодження побудови гаражів станції
«Юний технік», а не особисто ОСОБА_2, як
фізичної особи.

Висновки суду першої інстанції про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог не спростовуються і іншими
доказами по справі - копією тіхнічного
паспорту, експлікацією приміщень до
плану гаража, планом земельної ділянки,
поверховим планом, характеристикою
будівлі ( а.с. 30, 31, 32, 33, 34 ), оскільки
зазначені документи не містять
вказівки особи позивача і правової
підстави їх оформлення та видання.

А тому, викладені у апеляції доводи суд
другої інстанції відносить до числа
формальних, відповідно, рішення,
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 20 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Бучанської міської ради Київської
області про визнання рішення недійсним
та передачу земельної ділянки в
користування на підставі набувальної
давності, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
С.О. Журба

О.І. Сліпченко