Єдиний унікальний номер 253/974/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4688/2014
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого - Новосядлої В.М.

Суддів - Алексєєва А.В., Баркова В.М.

При секретарі - Козаку І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 17
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 17
березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, професійних
захворювань України у Центрально -
Міському районі м. Горлівки на користь
ОСОБА_1 страхову виплату за моральну
шкоду у зв'язку із професійним
захворюванням - пневмоконіоз в сумі 7500
гривень. В іншій частині позову
відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював тривалий час в ШПУ № 10
тресту «Горлівськвуглебуд». З 04.07.1978
року працював в якості прохідника. З
24.11.1980 р. він працював на шахті ім.
Румянцева в якості прохідника. У
зв'язку із виконанням своїх трудових
обов'язків він отримав професійні
захворювання. Висновками МСЕК йому
встановлена ступень втрати
працездатності по професійним
захворюванням: 23.04.2001 р. - 25 % по
профзахворюванням вібраційна хвороба
і кохлоневріт, вперше; 23.04.2002 р. - 25 % по
профзахворюванням - вібраційна хвороба
і кохлоневріт, повторно; 21.06.2003 р. - 25 % по
профзахворюванням - вібраційна хвороба
і кохлоневріт, повторно; 25.02.2004 р. - 50 % за
сукупністю (25 % вібраційна хвороба і
кохлоневріт - повторно) та 25 %
пневмоконіоз - вперше і безстроково.
Йому встановлена третя група
інвалідності.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення по справі, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Вважає, що рішення суду
постановлено з порушенням вимог
матеріального права, судом не
враховано, що положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», які передбачали право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди втратили чинність з 20
березня 2007 року. Крім того, відповідач
вважає, що для встановлення факту
заподіяння моральної шкоди по справі
необхідно було призначити
медико-соціальну експертизу, позивачем
не надано доказів заподіяння моральної
шкоди, відсутня вина відповідача у
заподіянні позивачу шкоди. Судом не
надана оцінка доказам, наданим
позивачем.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, представника відповідача,
який підтримав доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, вважає,
що апеляційна скарги відповідача
підлягає відхиленню, рішення суду
підлягають залишенню без змін, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював з 04.07.1978 р. по 13.11.1980 р. в
ШПУ № 10 тресту «Горлівськвуглебуд» на
посаді прохідника підземного, та з
24.11.1980 р. по 24.02.2004 р. на посаді
підземного прохідника підземного на
шахті ім. Румянцева ВО «Артемвугілля».
Трудовий договір з ним розірвано на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
з невідповідністю роботі, що виконує,
за станом здоров'я, що підтверджується
копією трудової книжки (а.с. 7-9).

Висновком МСЕК від 05.03.1999 р. позивачеві
з 02.03.1999 р. вперше встановлено стійку
втрату професійної працездатності в
розмірі 25 % за професійними
захворюваннями - вібраційна хвороба,
кохлеоневріт. За цими ж професійними
захворюваннями в тому ж розмірі
встановлювалася стійка втрата
професійної працездатності висновками
МСЕК від 21.03.2000 р., 23.04.2001 р., 21.06.2002 р.,
23.06.2003 р.(а.с. 5-8). Висновком МСЕК від
25.02.2004 р. з 08.01.2004 р. позивачу встановлено
50 % втрати професійної працездатності
за сукупністю професійних захворювань,
із яких: 25 % - за професійним
захворюванням пневмоконіоз первинно, 25
% - вібраційна хвороба, кохлеоневріт -
повторно, його визнано інвалідом 3
групи безстроково.

За встановлених обставин суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що встановлення
стійкої втрати професійної
працездатності у розмірі 25% у зв'язку з
пневмоконіозом сталося після набрання
чинності Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Згідно підпункту «е»
пункту 1 статті 21 та частини 3 статті 28
зазначеного Закону, в редакції яка
діяла на час виникнення страхового
випадку, у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування у
встановленому законодавством порядку
зобов'язаний виплатити потерпілому
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять будь
яких інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди,
зокрема, необхідності проведення
медико-соціальної експертизи.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що дія зазначених положень Закону
припинена, не заслуговують на увагу,
оскільки статтею 58 Конституції України
передбачено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної сили у часі, крім випадків
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Позивачу було
встановлено вперш стійку втрату
професійної працездатності у зв'язку
із профзахворюванням в розмірі 25% під
час дії зазначених положень Закону, які
передбачали можливість відшкодування
моральної шкоди відповідачем, а тому
посилання відповідача на норми Закону,
які припинили зазначенні положення, є
безпідставними. Інші доводи
апеляційної скарги також не впливають
на правильні по суті правові висновки
суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно
до вимог статті 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу як безпідставну, рішення суду
залишає без змін, як ухвалене з
дотримання вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки від 17 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: