АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6145/14
Справа № 2024/2н-2585/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 р.
м. Харків.

Судова колегія судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В.,
Карімової Л.В.,

при секретарі - Костюченко В.В,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Ленінського районного суду м. Харкова
від 05 серпня 2014 року по заяві ОСОБА_3 про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання,-

ВСТАНОВИЛА:

Заявник звернувся до суду із заявою про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання та
визнати поважною причину пропуску
строку. В заяві зазначив, що судовим
наказом Ленінського районного суду
м.Харкова від 22.07.2011р. на його користь з
ДП «Харківський завод
електроапаратури» визначено про
стягнення на його користь нарахованої,
але невиплаченої заробітної плати в
розмірі 18758,55 грн.

При вчасному зверненні з цим судовим
наказом до Ленінського ВДВС йому було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження у зв'язку з створенням
ліквідаційної комісії на підприємстві
та було запропоновано звернутися до
неї. 26.08.2011р. на дії ВДВС було подано
скаргу, яка ухвалою суду від 12.10.2011р.
була залишена без задоволення.
Оскільки боржник добровільно не
виконував судовий наказ ОСОБА_3 11.11.2013р.
вдруге звернувся до ДВС про примусове
стягнення, і йому знову було відмовлено
у відкритті виконавчого провадження з
причини пропуску строку пред'явлення
документа до виконання.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав
свою заяву та зазначив, що після
відмови ВДВС у відкритті провадження
він звертався до ліквідаційної комісії
підприємства яка надала відповідь, що
вимоги по заробітній платні
проводяться у порядку черговості і
грошей немає, а після введення Закону
України «Про гарантії щодо виконання
судових рішень», який надав йому
додаткову можливість отримати
присуджені кошти, він знов звернувся до
ВДВС, яке йому відмовило у відкритті
провадження із посиланням на пропуск
строку для пред'явлення документу до
виконання.

Інші учасники не з'явилися,
повідомлялися належним чином про дату
та час слухання заяви.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Харкова від 05 серпня 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_3 про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання -
відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою,
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить її
скасувати та ухвалити нове судове
рішення на свою користь, посилаючись на
те, що районним судом неповно з'ясовані
обставини про наявність поважних
причин пропуску строку на пред?явлення
документа до виконання, суд порушив
норми матеріального права.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення заявника,
який з'явився до суду, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню

Судом встановлено,що 22 липня 2011р.
Ленінським районним судом м. Харкова
було винесено судовий наказ №2н-2485/11
яким стягнуто з ДП «Харківський завод
електроапаратури» на користь ОСОБА_3
заборгованість із заробітної плати у
розмірі 18758,55 грн.

16 серпня 2011р. державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції Хлоповим
А.В. винесено постанову, якою
відмовлено в прийнятті до провадження
судового наказу №2н-2485/11 від 22.07.2011 про
стягнення з ДП «Харківський завод
електроапаратури» на користь ОСОБА_3
заборгованості із заробітної плати
18758,55 грн. з посиланням на необхідність
звернення до ліквідаційної комісії
підприємства.

ОСОБА_3 звертався до ліквідаційної
комісії підприємства, голова якої в
своєму листі від 02.09.2011р. зазначив, що
наказом НКАУ від 03.09.2010р. №277 прийнято
рішення про ліквідацію ДП «ХЗЕА» та
створено ліквідаційну комісію, якою
розпочата процедура ліквідації ДП.
Погашення накопиченої за минулі роки
кредиторської заборгованості, в т.ч. і
заробітної плати, проводиться у
порядку черговості відповідно ст.112 ЦК
України. У зв'язку з тим, що основним
джерелом погашення кредиторської
заборгованості є кошти, що будуть
отримані від продажу нерухомості
підприємства, розрахунок з
працівниками підприємства (колишніми
працівниками) буде проводитися після
реалізації нерухомого майна ДП «ХЗЕА».

Відповідно до п.2 ч. І ст.22 Закону
України «Про виконавче провадження»
який діяв на час видання судовго
наказу, виконавчі документи можуть
бути пред'явлені до виконання протягом
року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно до ч.1,2 ст.24 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у прийнятті до
провадження виконавчого документа,
строк пред'явлення для примусового
виконання якого закінчився, про що
виносить відповідну постанову.
Стягувач, який пропустив строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, має право звернутися із
заявою про поновлення строку
пред'явлення до суду, який видав
виконавчий документ, або до суду за
місцем виконання. Суд розглядає таку
заяву в десятиденний строк, якщо інше
не передбачено законом.

Згідно ч.І ст.371 ЦПК України стягувачам,
які пропустили строк пред'явлення
виконавчого документу до виконання з
причин, визнаних судом поважними,
пропущений строк може бути поновлено.

Як вбачається з копії судового наказу
наданого заявником, датою набрання
законної сили наказу зазначено 02.08.2011р.,
а строк пред'явлення його до виконання
один рік.

Відмовляючи у задоволенні заяви
районний суд послався на те, що заявник
після відмови в відкритті виконавчого
провадження звернувся до
ліквідаційної комісії ДП «ХЗЕА». Тобто
порядок виконання судового рішення при
ліквідації підприємства ОСОБА_3
дотримано і виконавчий документ
перебуває на виконанні у ліквідаційної
комісії ДП «ХЗЕА», тому немає підстав
для задоволенні заяви про поновлення
строку для пред'явлення виконавчого
документа до виконання, оскільки
виконавчий документ виконується.

При цьому районний суд також виходив з
того, що ч. 3 ст.4 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» у даному випадку не
підлягає застосуванню, оскільки є
бланкетною нормою (п.п.2-4, 9 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження»),
на даний час ліквідаційна процедура
триває, жодних відомостей щодо
відсутності майна у боржника не надано.
Крім того, згідно ч.2 ст.З Зазначеного
Закону стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
самостійно звертається до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у строки, встановлені
Законом України "Про виконавче
провадження", із заявою про виконання
рішення суду. Разом із заявою стягувач
подає до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
документи та відомості, необхідні для
перерахування коштів, згідно з
переліком, затвердженим Кабінетом
Міністрів України. Однак таких
відомостей матеріали заяви не містять.

Однак при цьому районний суд не
звернув уваги на те, що постановою від
11.11.2013 року старшого державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського МУЮ Спиридонова Ю.М. було
відмовлено у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
провадження із примусового виконання
вищеназваного судового наказу № 2н-2485/11
про стягнення з ДП «Харківський завод
електроапаратури» на користь ОСОБА_3
заборгованості у розмірі 18 758,55 грн.
лише у зв?язку з пропущенням
встановленого строку пред?явлення
документа до виконання, п. 1 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», а не з причин,
передбачених п.п. 6-1, 8 ч. 1 вказаної
статті Закону України. (а.с. 15).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного підприємства або
юридичної особи здійснюється в
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження", з
урахуванням особливостей,
встановлених цим Законом, тобто він є
спеціальним законом, який має вищу
юридичну силу при наявності колізій
норм між ними.

Стаття 2 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачає, що
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є державні
підприємство, до яких належить боржник,
за вказаним судовим наказом, ДП
«Харківський завод електроапаратури».
Особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного
підприємства передбачені у ст. 4
вказаного Закону України.

Суд також не зважив на те, що відповідно
до п. 3 розділу ІІ Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом (16.10.2013р.). Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Тому, з огляду на те, що у справі
відсутні дані про припинення особи
боржника, у районного суду не було й
законних підстав для відмови у
задоволенні заяви ОСОБА_3 про
поновлення строку звернення
виконавчого документа до виконання,
який пропущений внаслідок ухвалення
наказу НКАУ № 277 від 03.09.2010 року про
добровільну ліквідацію ДП «ХЗЕА».
Посилання суду на відсутність причин
для застосування бланкетних норм п.п.
2-4, 9 ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження» є помилковим, оскільки ці
обставини з?ясовуються лише після
відкриття виконавчого провадження.

Судова колегія також зважає на те, що ч.
1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини
і основоположних свобод», яка
ратифікована Законом України від
17.07.1997 року, зобов'язує державу до
виконання таких судових рішень
впродовж розумного строку, який почав
спливати з 2011 року.

Тому з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.
312 ЦПК України, судова колегія скасовує
оскаржену ухвалу суду першої інстанції
і постановляє ухвалу з цього питання
про задоволення заяви ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 2 ст. 307,
ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Харкова від 05 серпня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 задовольнити, поновивши
йому строк для пред?явлення судового
наказу Ленінського районного суду м.
Харкова від 22 липня 2011 року до
виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді колегії: