Номер провадження: 22-ц/785/6799/14
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Гончаренко В.М.

- Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

з участю : представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 05 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, за
участю третьої особи - П'ятої Одеської
державної нотаріальної контори про
встановлення факту батьківства,
встановлення , що ОСОБА_8 є батьком
позивачки та визнання права на
спадкування ,-

ВСТАНОВИЛА:

08 січня 2013 року позивачка звернулась з
позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги
позивачка посилається на те , що вона
народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Одесі,
та при реєстрації народження її
батьками було записано: мати - ОСОБА_9,
батько - ОСОБА_8. ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є її батьком. Вказане
підтверджується тим, що її мати
проживала з ОСОБА_8 до своєї смерті
однією сім'єю , спільно вели
господарство. Після смерті матері
позивачка залишилася проживати разом з
батьком. Батько на її ім'я залишив
заповіт , в якому позивачку вказав як
доньку.

Відповідачка позов не визнала.

Рішенням суду першої інстанції від 05
червня 2014 року позовну заяву ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи - П'ятої
Одеської державної нотаріальної
контори про встановлення факту
батьківства та визнання права на
спадкування - задоволено.

Встановлений факт родинних стосунків
між ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Визнано ОСОБА_8 батьком ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_5 право на спадкування
після смерті ОСОБА_8, якій помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, як за донькою
померлого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить відмовити у задоволенні
позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
роз'яснено, що, оскільки підстави для
визнання батьківства за рішенням суду,
зазначені в ст. 128 СК, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС,
суди, вирішуючи питання про те, якою
нормою слід керуватися при розгляді
справ цієї категорії, повинні виходити
з дати народження дитини.

Тому при розгляді справ про
встановлення батьківства щодо дитини,
яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_4,
необхідно застосовувати відповідні
норми КпШС, беручи до уваги всі докази,
що достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне
проживання й ведення спільного
господарства відповідачем та матір'ю
дитини до її народження, спільне
виховання або утримання ними дитини.

Частиною 2 ст. 53 КпШС передбачено, що в
разі народження дитини в батьків, які
не перебувають у шлюбі, при відсутності
спільної заяви батьків батьківство
може бути встановлене в судовому
порядку за заявою одного з батьків або
опікуна (піклувальника) дитини, особи,
на утриманні якої знаходиться дитина, а
також самої дитини після досягнення
нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Кодексу законів
про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС
України), чинного на час виникнення
спірних правовідносин, при
встановленні батьківства, суд бере до
уваги спільне проживання та ведення
спільного господарства матір'ю дитини
і відповідачем до народження дитини,
або спільне виховання чи утримання
ними дитини, або докази, що з
достовірністю підтверджують визнання
відповідачем батьківства. На час
виникнення спірних правовідносин
діяла постанова Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року N 16
"Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України", п. 13
якої роз'яснювалось, що згідно ст. 53
КпШС України підставою для
встановлення батьківства (факту
батьківства) може бути не сам по собі
факт біологічного походження дитини, а
фактичні дані, які підтверджують
спільне проживання матері й особи, яку
та вважає батьком дитини, ведення ними
спільного господарства до народження
останньої, або спільне її виховання чи
утримання, або ж докази, що достовірно
підтверджують визнання особою
батьківства. Під спільним утриманням
дитини слід розуміти як перебування її
на повному утриманні матері й особи,
яку остання (або яка вважає себе)
батьком дитини, так і, як правило,
систематичне надання цією особою
допомоги в утриманні дитини незалежно
від розміру допомоги

Судовою колегією встановлено, що
ОСОБА_9-мати позивачки та ОСОБА_8
проживали однією сім'єю з 1978 р. без
реєстрації шлюбу, вели спільне
господарство, проживали спільно в
будинку по АДРЕСА_2 в м. Одесі. Позивачка
народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року , про що в
книзі реєстрації актів про народження
зроблено запис за № 1582, про що свідчить
свідоцтво про народження серії НОМЕР_1,
видане 20 липня 1979 року Ленінським
відділом ЗАГС м. Одеси.

Під час знаходження матері позивачки в
пологовому будинку при її народженні
ОСОБА_8 провідував її та передавав
листи, з яких убачається, що він визнає
батьківство та називає позивачку
донькою (а.с.41,42).

При реєстрації її народження батьками
були записані: мати - ОСОБА_9, батько -
ОСОБА_8 Мати позивачки вписала прізвище
в свідоцтво про народження батька як
ОСОБА_8 у зв'язку з тим, що вони не були
одружені та їй не подобалося прізвище
«ОСОБА_8». При цьому судова колегія
звертає увагу, що по-батькові в
свідоцтві про народження позивачки
вказано ОСОБА_8

Після народження позивачки ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 продовжували проживати однією
сім'єю в АДРЕСА_2 м. Одесі, де вели
спільне господарство. При цьому ОСОБА_8
позивачку визнавав донькою.

17 березня 1988 року ОСОБА_8 склав заповіт
на користь позивачки, в якому
зазначено, що він заповідає належну
йому частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2
своїй дочці - ОСОБА_5 Так, у зазначеному
заповіті ОСОБА_8 визнавав позивачку як
свою доньку.

Мати позивачки, ОСОБА_9 ,
померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, про що в
книзі реєстрації актів про смерть було
зроблено запис за № 2133 та про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_2 видане 5 грудня 1989 року відділом
ЗАГС Суворовського району м. Одеси. На
час смерті матері позивачці було 10
років. В зв'язку зі смертю матері
позивачка проживала у своєї старшої
сестри у АДРЕСА_1 до 2001 року. З вказаної
дати позивачка почала проживати в
будинку по АДРЕСА_2 в м. Одесі разом з
ОСОБА_8

Крім документальних доказів викладене
підтверджується поясненнями свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які були
допитані у суді першої інстанції.

01 травня 2011 року ОСОБА_5 уклала шлюб з
ОСОБА_19, у зв'язку з чим було видано
свідоцтво про укладення шлюбу № НОМЕР_3
Приліманською сільською радою
Біляївського району Одеської області.
Після укладення шлюбу ОСОБА_5 було
присвоєно прізвище «ОСОБА_5».

Позивачка разом з чоловіком ОСОБА_19
та сином, за згодою ОСОБА_20 , як власника
домоволодіння , залишилися проживати
разом в його будинку.

Відповідно до довідки № 1104 від 29
березня 2012 року, позивачка разом зі
своїм чоловіком та сином з дозволу
ОСОБА_8 була зареєстрована в АДРЕСА_2 з
2004 р.

Таким чином, судовою колегією
встановлено, що позивачка проживала
разом з ОСОБА_8 однією сім'єю як донька і
батько. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
про що в Книзі реєстрації смертей 14
березня 2012 року було зроблено актовий
запис за № 2627 та про що свідчить
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4,
видане Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану у місті Одесі
Одеського міського управління юстиції.

Позивачка після смерті ОСОБА_8
звернулася до нотаріальної контори для
отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, але їй було
відмовлено в зв'язку з необхідністю
встановлення факту батьківства.
Рішенням Малиновського районного
суду міста Одеси від 24 вересня 2012 року
було встановлено факт родинних
стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
26 грудня 2012 року рішення суду першої
інстанції від 24 вересня 2012 року
скасоване, заява ОСОБА_5 була залишена
без розгляду у зв'язку з тим, що існує
спір про право, справа має бути
вирішена в позовному провадженні.

Також на обґрунтування вимог
позивачка надала на огляд фотографічні
знімки різних років, на яких зображені
разом мати позивачки і ОСОБА_8 з
позивачкою. З медичних карток дитини
(позивачки), картки стаціонарного
хворого ОСОБА_9, статистичної картки
особи, що вибула зі стаціонару, талону
до супроводжувального листа, які були
оглянуті судом першої інстанції,
убачається , що позивачка проживала
разом з ОСОБА_8

Апелянт також є спадкоємницею
померлого ОСОБА_8, який приходиться їй
батьком. Апелянт вказує, що рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в позові,
оскільки позивачка не є донькою ОСОБА_8
При цьому вона посилається на
пояснення свідків. Судова колегія не
бере до уваги вказані заперечення,
оскільки батьківство ОСОБА_8 в
відношенні позивачки також
підтверджується документальними та
письмовими доказами, де ОСОБА_8
визнавав себе батьком позивачки.

На підставі викладеного судова колегія
погоджується з рішенням суду першої
інстанції, який задовольнив позов.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 05 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

В.М. Гончаренко

І.А.Артеменко