Справа № 367/1646/14 Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/3956/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка
А.С., Гуля В.В.,

при секретарі Химинець
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 08 квітня 2014 року
у справі за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах
виконавчого комітету Ірпінської
міської ради до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор м. Ірпеня Київської області
звернувся до суду в інтересах держави в
особі виконавчого комітету Ірпінської
міської ради з даним позовом, який
мотивував наступним:

10 липня 2012 року між виконавчим
комітетом Ірпінської міської ради
Київської області та ОСОБА_2 було
укладено договір № 176 про залучення
коштів замовників будівництва об'єктів
архітектури, що здаються в
експлуатацію на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь. У
відповідності до положень вказаного
договору та додатку до нього
відповідач зобов'язувався сплатити
загальну суму пайового внеску на
розвиток інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури міста
Ірпінь у розмірі 93 825,46 грн. у
відповідності до встановленого
сторонами графіку, а саме - по 20000,00 грн.
у серпні, вересні, жовтні, листопаді та
13 825,46 в грудні 2012 року. У разі порушення
строків сплати пайового внеску у
відповідності до положено п. 2.5
вказаного договору з порушника
стягується пеня у розмірі 0,1 % від
нарахованої суми за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі 7 відсотків вказаної
суми.

10 серпня 2012 року Інспекцією ДАБК у
Київській області зареєстровано за
№КС4 подану відповідачем
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації житловий будинок по
АДРЕСА_1. В той же час відповідач в
порушення законодавчих норм та умов
Договору від 10 липня 2012 року № 176 не
виконав свої зобов'язання щодо
своєчасної сплати коштів на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь, у зв'язку з
чим по даному договору виникла
заборгованість. У відповідності до
довідки виконавчого комітету
Ірпінської міської ради Київської
області від 12 березня 14 року № 01-21/774
ОСОБА_2 має борг по сплаті пайової
участі на розвиток інфраструктури м.
Ірпінь в розмірі 147 327,32 грн., з яких 93 825,46
грн. - основний борг, 53 501,86 грн. -
неустойка. Вказану суму прокурор й
просив стягнути на користь виконавчого
комітету Ірпінської міської ради
Київської області.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 08 квітня 2014 року
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішення
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
неповноту та неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для справи, просив рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в повній мірі відповідає
наведеним вимогам, підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

Як було встановлено в ході розгляду
справи, 10 липня 2012 року між виконавчим
комітетом Ірпінської міської ради
Київської області та ОСОБА_2 було
укладено договір № 176 про залучення
коштів замовників будівництва об'єктів
архітектури, що здаються в
експлуатацію, на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь. Відповідно до
пункту 1.1 вказаного договору його
предметом є участь відповідача у
розвитку інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури міста
Ірпінь. Згідно пунктів 1.2 та 1.3 договору
місце розташування об'єкта: АДРЕСА_1.
Цільове призначення об'єкта - житловий
будинок загальною площею 849,65 кв.м.,
квартирною площею 680,0 кв.м.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що
загальна вартість будівництва
житлового будинку згідно кошторисного
розрахунку складає 2 713 030,00 грн.
Відповідно до пункту 2.2 договору
величина пайової участі ОСОБА_2 у
створенні інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Ірпеня
визначається у розмірі 4 % від загальної
кошторисної вартості будівництва
(реконструкції) об'єкта містобудування,
визначеної згідно з державними
будівельними нормами, без урахування
витрат з придбання та виділення
земельної ділянки, звільнення
будівельного майданчика від будівель,
споруд та інженерних мереж,
влаштування внутрішніх та
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій. У
відповідності до положень даного
пункту договору сторони домовились, що
для даної забудови величина пайового
внеску відповідача складає 93 825,46 грн.
Вказана сума відповідно до пункту 2.3
договору мала бути сплачена ним шляхом
безготівкового перерахунку у
відповідності до графіку,
встановленого додатком № 1 до договору,
а саме - по 20 000 грн. у серпні, вересні,
жовтні, листопаді 2012 року та 13 825,46 грн. у
грудні 2012 року.

Пунктом 2.5 вказаного договору сторони
погодили, що за порушення строків
сплати пайового внеску стягується пеня
у розмірі 0,1 % від нарахованої суми за
кожний день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної суми.

10 серпня 2012 року Інспекцією ДАБК у
Київській області за №КС4
зареєстровано декларацію про
готовність житлового будинку по
АДРЕСА_1 до експлуатації. При цьому
ОСОБА_2 прийняті на себе зобов'язання зі
сплати обумовленого пайового внеску на
розвиток інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури міста
Ірпінь не виконав, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість у розмірі
147327,32 грн., з яких: 93 825, 46 грн. - основний
борг, 53 501,86 грн. - неустойка.

Відповідач, заперечуючи проти позову
та обґрунтовуючи невідповідність
висновків суду першої інстанції,
посилався на те, що з його точки зору
рішення Ірпінської міської ради від 15
листопада 2011 року № 1192-21-VI «Про порядок
залучення коштів замовників на
розвиток інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури м. Ірпінь»
не було належним чином офіційно
оприлюднене у друкованому органі
масової інформації, оскільки його
публікація була здійснена з порушенням
норм закону. Зважаючи на вказане,
укладений сторонами 10 липня 2012 року на
основі вказаного рішення договір про
залучення коштів замовників
будівництва об'єктів архітектури, що
здаються в експлуатацію на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь, відповідач
вважає нікчемним, що зумовлює
відсутність підстав для стягнення з
нього передбачених договором коштів та
необхідність відмови в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів критично відноситься до
наведеної вище позиції відповідача,
оскільки положеннями ст. 204 та ч. 2 і 3 ст.
215 ЦК України встановлений принцип
презумпції правомірності і дійсності
правочину. Презумпція правомірності
правочину передбачає передбачення
будь-якого правочину правомірним, поки
його неправомірність не буде
встановлена у встановленому законом
порядку. Презумпція дійсності
правочину полягає у визнанні правочину
нікчемним лише тоді, коли на його
нікчемність прямо зазначається в
законі. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, він є
дійсним, допоки не буде визнаний судом
недійсним. Як було встановлено в ході
розгляду справи, укладений сторонами 10
липня 2012 року договір не визнавався
судом недійсним. Не встановлена його
недійсність й положеннями закону,
відтак підстави вважати його
нікчемним відсутні. За таких умов
згідно вимог ст. 629 ЦК України він є
обов'язковим для виконання його
сторонами, а невиконання особою
прийнятого на себе зобов'язання у
відповідності до положень ст. 611 ЦК
України тягне настання встановлених
договором або законом наслідків, серед
іншого й сплати обумовленої договором
неустойки. Зважаючи на наведене,
колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції про те, що відповідач
за порушення прийнятих на себе
зобов'язань має нести визначену
договором відповідальність,
обґрунтованими та такими, що
відповідають обставинам справи.

Критично відноситься колегія й до
посилань відповідача на неправомірне
стягнення з нього неустойки за період,
що перевищує встановлений ст. 258 ЦК
України спеціальний термін позовної
давності. Як передбачено положеннями
ст. 267 ЦК України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. При цьому відповідачем під
час розгляду справи судом першої
інстанції, зокрема при подачі заяви про
перегляд заочного рішення, клопотання
про застосування до даних позовних
вимог терміну позовної давності не
заявлялося. Не було заявлене таке
клопотання й в подальшому. За таких
умов у суду відсутні правові підстави
для застосування позовної давності.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи та
надані докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 08 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: