Справа №345/2393/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

22.08.2014 року

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Онушканича В.В.

секретаря судового засідання
Танчук М.С.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому заочному
судовому засіданні в залі суду в м.
Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення від права
на спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з
вищевказаним позовом Свої вимоги
мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_5. На день відкриття спадщини
ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_1. 03
липня 2013 року ОСОБА_5 був складений
заповіт, згідно якого на день відкриття
спадщини усе майно, що йому належить
він заповів позивачці ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу
України позивачка подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини та просила видати
свідоцтво про право на спадщину. Однак
нотаріусом Калуської державної
нотаріальної контори їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
оскільки крім ОСОБА_1 спадкоємцями за
законом на обов'язкову частку є діти
ОСОБА_5: ОСОБА_3 - інвалід 3 групи та
ОСОБА_4 - інвалід 3 групи.

Отримавши від нотаріуса відмову про
отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, позивачка була
вкрай здивована, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
діти спадкодавця є інвалідами,
оскільки вони постійно, як зимою, так і
літом здійснюють торгівлю на базарі.
Мають власні транспортні засоби, якими
управляють і ні від кого позивачка не
чула, аби вони колись скаржилися на
своє здоров'я.

Позивачка вважає, що відповідачі
повинні бути усунені від спадкування
на обов'язкову частку, виходячи з таких
підстав. Весною 1994 року ОСОБА_5
розлучився з дружиною ОСОБА_6, яка після
проведеного ним в квартирі усіх
ремонтних робіт залишилась проживати з
дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в щойно
отриманій ними 3-х кімнатній квартирі
по АДРЕСА_2, а він залишився проживати в
попередній квартирі по АДРЕСА_3.

Відповідно до рішення спільного
засідання адміністрації і профкому ВАТ
„Оріана" від 28.05.1998 року, ОСОБА_5 було
виділено квартиру, площею 19 кв.м. по
АДРЕСА_1 по обміну на квартиру, в
якій він раніше проживав по АДРЕСА_3.
Таким чином, ОСОБА_5, отримавши в 1998 році
квартиру по АДРЕСА_1 проживав сам в
даній квартирі, оскільки його діти
проживали з дружиною в іншій квартирі.

У зв'язку з переломом стегнової кістки,
ОСОБА_5 з 06.11.2010 року по 30.12.2010 року
перебував на стаціонарному лікуванні в
травматологічному відділі Калуської
ЦРЛ з діагнозом: Закритий перелом шийки
лівої стегнової кістки із зміщенням.
ОСОБА_5 потребував стороннього догляду
та за час його перебування у відділенні
його відвідувала сестра хворого ОСОБА_7
та племінниця ОСОБА_1, які після
стаціонарного лікування забрали його
додому на подальше амбулаторне
лікування по місцю проживання.

Після чого, а саме: з 10.01.11 p.пo 28.01.11р.; з
05.04.11 р. по 21.04.11р.; з 22.12.11 р. по 05.01.12 р.; з
28.05.12 р. по 08.06.12 р. ОСОБА_5 знову
перебував на стаціонарному лікуванні в
травматологічному відділі Калуської
ЦРЛ, який потребував стороннього
догляду. Крім сестри ОСОБА_7 та
племінниці ОСОБА_1, ніхто більше ОСОБА_5
не відвідував.

Починаючи з 06.11.2010 року, ОСОБА_5 була
потрібна стороння допомога не тільки у
зв'язку з його хворобою, але необхідні
були також кошти на лікування та на
проживання. Кожного дня треба було йому
готувати їжу, купувати ліки та інші
речі. Крім цього у нього виникла
заборгованість за спожитий газ,
заборгованість за послуги „ЖЕО №1" за
послуги КП „Водотеплосервіс", які
позивачкою з допомогою її родичів
поступово погашались. Відтоді та до
сьогоднішнього дня ОСОБА_1 оплачує всі
платежі, що стосуються даної квартири.

У зв'язку з важкою травмою, яка призвела
до того, що ОСОБА_5 не міг ходити, йому
22.11.2011 року до 01.05.2012 року була
встановлена II групи інвалідності. А
01.07.2012 року йому була встановлена II
група інвалідності без переогляду.
Таким чином, ОСОБА_5, починаючи з 06.11.2010
року по день смерті 28.10.2013 року
потребував сторонньої допомоги.

В той час ОСОБА_1 дуже важко було
доглядати за спадкодавцем, нести всі
витрати на його утримання, тому вона
постійно просила родичів та інших
людей про матеріальну допомогу та
здійснення стороннього догляду за
ОСОБА_5. В свою чергу ОСОБА_5 просив
переказати донькам ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
щоб вони також до нього прийшли та
надали йому допомогу, оскільки він не
міг самостійно себе обслуговувати.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за весь час, починаючи
з 2010 року по день його смерті, тобто по
28.10.2013 року, в період часу якого ОСОБА_5
потребував їхньої допомоги у зв'язку з
каліцтвом, відповідачі на його
прохання жодного разу не з'явились його
провідати, не надали жодної копійки на
його утримання та не запропонували
своєї допомоги.

Так як спадкодавець, ОСОБА_5 протягом
останніх років хворів внаслідок
травми, потребував сторонньої допомоги
та піклування, його доглядом,
утриманням та піклуванням ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не займались і не бажали цього
робити, хоча мали таку можливість,
оскільки постійно проживали в місті
Калуші, які здійснювали та здійснюють
торгівлю на базарі. Тому позивачка
просить усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від
права на спадкування за законом
обов'язкової частки у спадщині,
відкритої після смерті ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, як таких, що
ухилилися від надання допомоги, якої
потребував від них батько.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала з вищенаведених підстав.
Додатково суду пояснила, що її вуйко
ОСОБА_5 у зв'язку із травмою з 06.11.2010
року по 30.12.2010 року перебував на
стаціонарному лікуванні в
травматологічному відділі Калуської
ЦРЛ. ОСОБА_5 потребував стороннього
догляду та за час його перебування у
відділенні його відвідували тільки
вона та її мама (сестра хворого) ОСОБА_7,
які після стаціонарного лікування
забрали його додому. Відповідачки,
дочки ОСОБА_5, жодного разу не провідали
його у лікарні.

У зв'язку із травмою ОСОБА_5 не міг
ходити, а тому потребував постійного
стороннього догляду та матеріальної
допомоги. ОСОБА_5 просив переказати
донькам ОСОБА_4 та ОСОБА_3, щоб вони
також до нього прийшли та надали йому
допомогу, оскільки він не міг
самостійно себе обслуговувати. Тому
позивачка особисто підходила на базар,
де торгує відповідачка ОСОБА_4 і
говорила, що батько лежить вдома та
просить, аби вона з сестрою ОСОБА_3
прийшли до нього та надали йому
допомогу, оскільки він хоче їх бачити
та потребує від них відповідного
догляду як хворої, немічної людини,
оскільки весь час згадував та тішився,
як вона йому колись, ще до травми
принесла борщу. Однак ОСОБА_4 відповіла
позивачці, що ОСОБА_5 для них не є
батьком і до нього вони не прийдуть,
оскільки він зловживає алкоголем і від
нього вони нічого не хочуть.

Так як ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свідомо
ухилялися від надання допомоги ОСОБА_5,
який через травму перебував у
безпорадному стані та потребував
сторонньої допомоги, тому позивачка
просить усунути їх від права на
спадкування за законом обов'язкової
частки у спадщині, відкритої після
смерті ОСОБА_5 Не заперечила проти
заочного розгляду справи.

Представник позивача позов підтримав з
підстав, наведених у самому позові.
Додатково наголосив, що відповідно до
ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка,
син зобов'язані утримувати батьків, які
є непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги

Згідно ч.ч.5, 6 ст.1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані; частиною шостою
цієї статті передбачено, що положення
цієї статті поширюються на всіх
спадкоємців, у тому числі й на тих, хто
має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Зазначив, що відповідачі, які є
доньками спадкодавця, ОСОБА_5 не
приймали участі в матеріальному
утриманні свого батька, який був
інвалідом II групи та потребував
матеріального забезпечення у зв'язку
із отриманою травмою та будучи
безробітним. Крім того, відповідачі не
приймали участі в догляді за хворим, не
цікавились станом його здоров'я, не
відвідували його та не вчиняли жодних
інших дій щодо утримання та надання
будь-якої допомоги, байдуже віднісшись
до стану здоров'я свого батька,
усвідомлюючи необхідність надання
невідкладної допомоги та підтримки,
зволікали із своїми обов'язками,
передбаченими законом. Тому
представник позивача просить позов
задоволити у повному обсязі, не
заперечує щодо заочного розгляду
справи.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися з
невідомих для суду причин, хоча про час
і місце розгляду справи повідомлялися
завчасно та належним чином шляхом
надіслання судових повісток за адресою
їхнього проживання.

Суд, за згодою позивача та його
представника, враховуючи вимоги
ст.ст.224-226 ЦПК України, з метою розгляду
справи в розумні строки, як того
вимагає ст.157 ЦПК України, ухвалив
провести заочний розгляд справи у
відсутності відповідачів, на підставі
наявних в справі доказів, яких
достатньо для вирішення позову по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача
та його представника, пояснення
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов слід
задоволити, виходячи з наступних
підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.7). 03 липня
2013 року ОСОБА_5 був складений заповіт,
згідно якого на день відкриття
спадщини усе майно, що йому належить,
він заповів ОСОБА_1 (а.с.8). На день
відкриття спадщини ОСОБА_5 належить
квартира АДРЕСА_1 (а.с.10) та земельна
ділянка для ведення садівництва,
площею 0.0863 га у межах згідно з планом,
яка розташована на території с. Зелений
Яр, Новицької сільської ради
Калуського району Івано- Франківської
області (а.с.14).

З листа Калуської державної
нотаріальної контори від 08.05.2014 року
(а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_5, оскільки крім
спадкоємця ОСОБА_1, спадкоємцями за
законом на обов'язкову долю є його діти:
ОСОБА_3 - інвалід 3 групи та ОСОБА_4 -
інвалід 3 групи.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК
України особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
судом буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. Частиною 6 ст.1224 ЦК
України передбачено, що положення цієї
статті поширюються на всіх
спадкоємців, у тому числі й на тих, хто
має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Виходячи з указаних вимог закону
та з урахуванням роз'яснень, наданих
судам у п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня
2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування», правило ч. 5
ст. 1224 ЦК України стосується всіх
спадкоємців за законом, зокрема й тих,
які відповідно до СК України не були
зобов'язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про
усунення особи від права на
спадкування повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який потребує
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 з 06.11.2010 року по 30.12.2010 року
перебував на стаціонарному лікуванні в
травматологічному відділі Калуської
ЦРЛ з діагнозом: Закритий перелом шийки
лівої стегнової кістки із зміщенням.
Потребував сторонньої допомоги (а.с.15).

У відповіді на запит (а.с.16)
лікуючий лікар ОСОБА_8 зазначає, що
ОСОБА_5 потребував стороннього догляду
та за час його перебування у відділенні
його відвідувала сестра хворого ОСОБА_7
та племінниця ОСОБА_1, які після
стаціонарного лікування забрали його
додому на подальше амбулаторне
лікування по місцю проживання.

В період з 10.01.11p.пo 28.01.11р.; з 05.04.11 р. по
21.04.11р.; з 22.12.11 р. по 05.01.12 р.; з 28.05.12 р. по
08.06.12 р. ОСОБА_5 перебував на
стаціонарному лікуванні в
травматологічному відділі Калуської
ЦРЛ, за період перебування в
стаціонарі його відвідувала сестра
ОСОБА_7 та племінниця ОСОБА_1.(а.с.17).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 22.11.2011 року до 01.05.2012 року була
встановлена II групи інвалідності
(а.с.18). А 01.07.2012 року йому була
встановлена II група інвалідності без
переогляду про що свідчить довідка до
акта огляду МСЕК Міністерства охорони
здоров"я України за № 898809 Серія 10 ААА.
(а.с.19).

Таким чином, ОСОБА_5, починаючи з 06.11.2010
року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
потребував сторонньої допомоги.

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є
матір'ю позивачки. Зазначила, що її брат
ОСОБА_5 в листопаді 2010 року зламав ногу,
внаслідок чого перебував на
стаціонарному лікуванні в Калуській
ЦРЛ, а потім неодноразово лікувався
стаціонарно та амбулаторно. В лікарні
брата доглядала ОСОБА_7 та її дочка
ОСОБА_1 Після травми брат ОСОБА_5 не міг
ходити, ніде не працював і потребував
допомоги. Свідок ОСОБА_7 разом із дочкою
ОСОБА_1 постійно доглядали за ОСОБА_5, а
саме готували їжу, прали одяг,
оплачували комунальні послуги.

Свідок зазначила, що дочки ОСОБА_5
займаються торгівлею, мають власне
житло та транспортні засоби. Вони знали
про безпорадний стан батька і при цьому
ухилялися від надання йому допомоги.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
вона є сусідкою позивачки в селі Бабин
Середній. Свідку відомо, що ОСОБА_5
останні 3 роки потребував сторонньої
допомоги після того, як зламав ногу. Він
періодично жив у сестри ОСОБА_7, в селі.
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 доглядали за ОСОБА_5,
готували йому їжу, прали його одяг,
прибирали за ним. ОСОБА_9 вказала, що
дочки ОСОБА_5 не допомагали йому, про що
він особисто розповідав їй, коли
приїжджав у село.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_11 зазначила, що вона є
сусідкою позивачки в селі Бабин
Середній. Пояснила, що ОСОБА_5 останні
роки перед смертю ходив на костилях і
потребував сторонньої допомоги. Він
періодично перебував у селі, за ним
доглядали його сестра ОСОБА_7 та
племінниця ОСОБА_1, а саме готували для
нього їжу, прибирали. ОСОБА_5 часто
скаржився, що він просив допомоги у
дочок, але вони йому зовсім не
допомагали.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши в
сукупності зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухилялися
від надання допомоги, якої потребував
від них батько ОСОБА_5 у зв'язку із
каліцтвом.

При таких обставинах позов слід
задоволити та усунути відповідачів від
права на спадкування за законом
обов'язкової частки у спадщині,
відкритої після смерті ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1223, 1224,1241 ЦК України, ст.ст. 209, 214-215,
224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити

Усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на
спадкування за законом обов'язкової
частки у спадщині, відкритої після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Калуський міськрайонний
суд Івано-Франківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, у
цей же строк з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: