Справа № 505/1890/14-ц
Провадження по справі № 2/505/1084/2014 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"30" травня 2014 р. Котовський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді -
Фабіжевського С.А.,

при секретарі -
Гончар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Котовську
Одеської області справу за позовом
ОСОБА_1 до Котовської міської ради
Одеської області, Реєстраційної служби
по місту Котовську та Котовському
району Котовського міжрайонного
управління юстиції в Одеській області
про визнання права власності (треті
особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ЖБК
"Молодіжний"),-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, при цьому наполягав на
визнанні за ним, ОСОБА_1, право
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 54,3 кв.м.,
житловою площею 38,7 кв.м. за набувальною
давністю.

Позивач в судове засідання не зявився,
надав заяву, де позов підтримав у
повному обсязі, підтвердив обставини
на які посилався в позовній заяві,
просив про розгляд справи у його
відсутності.

Представники відповідачів та треті
особи - ОСОБА_2, ЖБК "Молодіжний", ОСОБА_3
до суду жодного разу не з'явились з
невідомих суду причин, хоча про час та
місце слухання справи повідомлялися,
чому суд вважає за можливе розглянути
справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що 01 березня 1973 року
позивачу по справі Комітетом міської
ради трудящихся м. Котовська Одеської
області був виданий ордер №16 на
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки
Житлово-будівельного кооператив
«Молодіжний» №8 від 15 березня 2014 року,
позивач, ОСОБА_1 являючись членом
кооперативу придбав власність
вищевказану квартиру за що та вніс до
Житлово-будівельного кооперативу
«Молодіжний» горошковий внесок та
повність розрахувався за нерухоме
майно у розмірі 6555 руб. 22 квітня 1982 року.

Достеменно встановлено, що з початку 1982
року до моменту подачі дійсного позову
до суду позивач разом із свою сім'єю
вільно, відкрито і безперервно володів,
користувався, сплачував квитанції за
комунальні послуги, що підтверджує
ордер та технічний паспорт на кварту
випасанні на ім'я позивача.

Однак, позивач з метою оформлення
заповіту про передання вищевказаної
квартири власність своєї доньки,
ОСОБА_2, звернувся до нотаріальної
контори, де йому було відмовлено у
зв'язку із серед право установчих
документів на квартиру відсутнє
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно про ордер свідчити не
може. Зв'язку з чим позивач вимушений
звернутися з дійсним позовом до суду.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
кодексом. Відповідно до ст. 344 ч. 2 ЦК
України, особа, яка заявляє про
давність володіння, може приєднати до
часу свого володіння увесь час,
протягом якого цим майном володіла
особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Відповідно до Ухвали колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 20 лютого 2008
року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Судовою практикою (Постанова Вищого
господарського суду України від 6
червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено
наступні положення: відповідно до п.п. 1,
4, 8 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності;
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила статті 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що відкрите і безперервне
володіння позивачем квартирою АДРЕСА_1.
значно перевищує 10 років, то позивач
має право на визнання за ним права
власності на зазначену вище квартиру.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи з наведеного та
керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 212, 215, 224-226, 256 ЦПК
України, ст.ст. 344, 391, 392, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1, право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 54,3 кв.м., житловою
площею 38,7 кв.м. за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

С у д д я - С.А.
Фабіжевський