Справа №647/2169/14-ц
Провадження № 2/647/599/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2014 року Бериславський районний суд
Херсонської області у складі:

головуючого судді Кириленко М.О.,

за участю секретаря Чепурної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у місті
Бериславі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Відділ
держземагенства у Бериславському
районі про визнання права власності на
земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа: Відділ
Держземагенства у Бериславському
районі Херсонської області про
визнання права власності на земельну
ділянку. В обґрунтування позову
посилалася на те, що 05 грудня 2000 року
між нею та ОСОБА_2, було укладено
договір купівлі-продажу, відповідно
до якого ОСОБА_2 передала у
власність (продала), а вона прийняла
у власність за плату (купив) 1/2
частину домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Оскільки до неї,
відповідно до укладеного договору
купівлі-продажу від 05 грудня 2000 року,
перейшла у власність 1/2 частина
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових будівель та
споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, то
вона набула право власності на частину
земельної ділянки, на якій розміщена
вказана частина домоволодіння, згідно
ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року, що був
чинним до 1 січня 2002 року.

Позивач в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги, просила їх
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином, причину неявки суду не
повідомила, заяву про розгляд справи в
її відсутність не надавала.

Від Відділу Держземагенства у
Бериславському районі Херсонської
області у судове засідання надійшла
заява про розгляд справи у відсутності
їх представника.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд
вважає за можливо розглянути справу за
відсутності сторін, належним чином
повідомлених про день, місце та час
розгляду справи на підставі наявних у
справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
із наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2000 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, було укладено
договір купівлі-продажу, відповідно
до якого ОСОБА_2 передала у
власність (продала), а ОСОБА_1 прийняла
у власність за плату (купив) 1/2
частину домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1(а.с.5). Договір
купівлі продажу від 05 грудня 2000 року
посвідчено приватним нотаріусом
Бериславського районного
нотаріального округу Херсонської
області, зареєстрований в реєстрі за №
2383, а також зареєстрований Херсонським
державним бюро технічної
інвентаризації.

В липні 2014 року ОСОБА_1, користуючись
наданим їй правом відповідно до ст. ст.
81, 118, 121 Земельного кодексу України,
звернулася до Бериславської міської
ради Херсонської області з заявою про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки безоплатно у приватну
власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
території Бериславської міської ради,
за адресою: АДРЕСА_1, де їй стало відомо,
що присадибна земельна ділянка площею
0,056 га. за вищевказаною адресою
приватизована попереднім власником -
ОСОБА_2 і належить їй на праві власності
відповідно до Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІV-ХС № 028446, виданого 21
листопада 2000 року на підставі рішення
сесії Бериславської міської ради
народних депутатів від 16 листопада 2000
року за № 155(а.с6). Земельну ділянку
передано ОСОБА_2 для індивідуального
житлового будівництва.

За загальним правилом дії цивільного
законодавства у часі та відповідно до
ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності та
не мають зворотної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990
року, що був чинним до 1 січня 2002 року,
при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених ст. 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі та споруди.

Статтею 67 ЗК України 1990 року
передбачено, що розмір ділянок для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) повинен
бути не більше: у сільських населених
пунктах - 0,25 гектара, селищах міського
типу - 0,15 гектара, а для членів
колективних сільськогосподарських
підприємств і працівників радгоспів -
не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1
гектара.

У п.п. ґ п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16.04.2004р. №7 роз'яснено, що при
переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з
положеннями чинної до цієї дати статті
30 ЗК до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких
випадках право власності на земельну
ділянку або її частини могло
переходити відповідно до статті 120 ЗК
2001 року на підставі цивільно-правових
угод, а право користування - на підставі
договору оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем.

Таким чином, у випадку проведення
операцій із будівлею до 01.01.2002 року
перехід права власності на земельну
ділянку, де ця будівля розташована, не
потребує укладення окремої угоди з
боку суб'єктів договору, предметом
якого виступає будівля.

Оскільки до ОСОБА_1, відповідно до
укладеного договору купівлі-продажу
від 05 грудня 2000 року, перейшла у
власність 1/2 частина домоволодіння з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель та споруд, що
знаходяться в АДРЕСА_1, то вона набула
право власності на частину земельної
ділянки, на якій розміщена вказана
частина домоволодіння.

Припинення права відповідача
відбувається одночасно із виникненням
такого права у позивача безпосередньо
в силу вимог закону.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 30 ЗК
України 1990 року, ст. ст. 15, 16 ЦК України,
Пленум Верховного Суду України в своїй
постанові від 16 квітня 2004 року за №7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку, площею 0,056 га за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
належить на праві власності ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
05 грудня 2000 року, укладеного між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідченого приватним
нотаріусом Бериславського районного
нотаріального округу Херсонської
області, зареєстрованого в реєстрі за
№ 2383.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Бериславський районний суд
Херсонської області, шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя
М.О. Кириленко