АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2668/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маренич С. О. Доповідач - Глущенко
Н.Г.Категорія 19/27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

27 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач
Н.М., Пищиди М.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного
акціонерного товариства

комерційного банку
«Приватбанк»

на заочне рішення Юр'ївського
районного суду Дніпропетровської
області від 10 січня 2014 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
/ а. с. 2-5 /.

В обґрунтування своїх позовних
вимог банк посилався на те, що 03.10.2006
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ
КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір без номера
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Кредитний ліміт за
кредитною карткою встановлено 4500 грн. /
а. с. 17 /.

Відповідач ознайомлений та згоден з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою та Тарифами банку, як і
підтвердив свою згоду на те, що
підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку складає між ним та
банком договір про надання банківських
послуг, що підтверджується його
підписом у заяві від 03.10.2006 року / а. с. 17
/.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не
виконував умови кредитного договору
стосовного своєчасного повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування ними, то, станом на 31.08.2013
року, у нього виникла заборгованість
перед банком у розмірі 21646,58 грн., де:
5957,57 грн. - заборгованість за кредитом;
14182,03 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 500 грн. -
штраф (фіксована частина); 1006,98 грн. -
штраф (процентна складова), яку позивач
і просив стягнути з відповідача на його
користь / а. с. 6-15 /.

Відповідач, ні в суд першої
інстанції, ні в суд апеляційної
інстанції не з'явився, не зважаючи на
його належне повідомлення про слухання
справи в судах обох інстанцій / а. с.
134-137,174-176 /.

Заочним рішенням Юр'ївського
районного суду Дніпропетровської
області від 10.01.2014 року банку
відмовлено в його позовних вимогах в
повному обсязі /а. с. 139-144/.

З рішенням суду від 10.01.2014 року не
погодилося ПАТ КБ «Приватбанк» і
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, де просить скасувати це
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на те, що
воно є незаконним та необґрунтованим,
оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, позивач вважає, що судом
першої інстанції безпідставно
застосовано строк позовної давності /
а. с. 150- 155 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно задовольнити, а рішення суду
- скасувати, ухваливши нове рішення у
справі, в силу ст. 309 ЦПК України, з
наступних підстав.

Відмовляючи банку в його позовних
вимогах суд першої інстанції виходив з
того, що строк дії платіжної картки
відповідача закінчився в жовтні 2009
року, а отже трирічний строк позовної
давності, що встановлений ст. 257 ЦК
України, сплинув у жовтні 2012 року, тобто
банком пропущено строк позовної
давності, а тому є всі підстави для
відмови банку в його позовних вимогах,
не зважаючи на те, що відсутня заява
відповідача про застосування позовної
давності, оскільки, суд першої
інстанції вважає, що в силу п. 7 ч. 11 ст. 11
ЗУ «Про захист прав споживачів» та
роз'яснень Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ викладених в
постанові Пленуму від 30.03.2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
- позовна давність про повернення
споживчому кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Однак, з такими висновками суду
погодитися неможна, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам чинного
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦПК України
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

З заявою про застосування позовної
давності жодна із сторін до суду не
зверталася.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», якщо
кредитодавець у позасудовому порядку
або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно із правовим висновком
Верховного Суду України, викладеним у
постанові № 6-126цс13 від 20.11.2013 року, який
є обовязковим для застосування судами
України відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України, п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч.11 ст.11зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Отже, у суду першої інстанції не було
жодних правових підстав для
застосування по даній справі п.7 ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», тобто не було підстав для
відмови банку в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності, а тому
заочне рішення суду від 10.01.2014 року не
може залишатись в силі і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.10.2006 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_3. було укладено
кредитний договір без номера у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік з розрахунку 360 днів у році на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Кредитний ліміт за кредитною
карткою встановлено 4500 грн. / а. с. 16-25 /.

Відповідач ОСОБА_3 ознайомився та
згодна з Умовами і правилами надання
банківських послу, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку, як і підтвердив свою
згоду на те, що підписана ним заява
разом з Умовами і правилами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку складає між ним та
банком договір про надання банківських
послуг, що підтверджується його
підписом у заяві від 03.10.2006 року / а. с.
16-25 /.

Попри взяті на себе зобов'язання
відповідач ОСОБА_3. не виконував умови
кредитного договору стосовного
своєчасного повернення кредитних
коштів та відсотків за користування
ними, у зв'язку з чим, станом на 31.08.2013
року, у нього виникла заборгованість
перед банком у розмірі 21646,58 грн., де:
5957,57 грн. - заборгованість за кредитом;
14182,03 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина) і 1006,98 грн. -
штраф (процентна складова), яку позивач
і просив стягнути з відповідачки на
його користь / а. с. 2-15 /.

Розрахунок заборгованості
відповідача перед банком - позивачем
проведено правильно у відповідності з
умовами вище зазначеного договору від
03.10.2006 року, вимогами чинного
законодавства та урахуванням сум, що
були погашені відповідачем / а. с.
6-15,70-76,77-132 /.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України -
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, банк, в підтвердження своїх
позовних вимог, надав суду належним
чином оформлені копію спірного
договору (заяву ОСОБА_3 від 03.10.2006 року,
Умови та правила надання банківських
послуг, Правила користування
платіжною карткою - а. с. 16-25), розрахунки
заборгованості / а. с. 6-15,70-76 / та
виписки по рахунку ОСОБА_3 / а. с. 77-132 /.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України
- правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст.207 ЦК України -
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається в
письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України -
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Як було вище зазначено, судом
встановлено, що 03.10.2006 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір шляхом приєднання
(ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Остання операція за спірним
договором була проведена 29.08.2009 року / а.
с. 13, 74,131 /.

Згідно п.9.12 Умов і правил надання
банківських послуг - якщо по закінченню
строку дії картки жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

Жодна із сторін не надала суду
докази того, що хтось із них інформував
іншу сторону про припинення дії
договору.

Між сторонами було укладено в
письмовій формі кредитний договір
шляхом приєднання, що підписаний обома
сторонами і відповідає вимогам чинного
матеріального права та волевиявленню
обох сторін, які є вільними в укладенні
договору, визначенні умов договору і
таке інше (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За таких обставин та виходячи з
доказів по справі, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги банку про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
без номеру від 03.10.2006 року (станом на
31.08.2013 року), у розмірі 21646,58 грн., де: 5957,57
грн. - заборгованість за кредитом; 14182,03
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина) і 1006,98 грн. -
штраф (процентна складова), - знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, а тому підлягають
задоволенню в силу ст.ст.525,526,527,530,
536,1054,10561 ЦК України та умов спірного
договору.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України та ст.
4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача
на користь банку підлягають стягненню
понесені останні судові витрати по
справі в сумі 216,50 грн., виходячи з
розміру стягненої суми на користь
банку.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Юр'ївського районного суду
Дніпропетровської області від 10 січня
2014 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
без номера від 03 жовтня 2006 року в
розмірі 21646,58 грн. ( двадцять одну тисячу
шістсот сорок шість гривень 58 копійок)
(станом на 31.08.2013 року), де: 5957,57 грн. -
заборгованість за кредитом; 14182,03 -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 1006,98 грн. - штраф
(процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
судові витрати у справі в сумі 216,50 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: