Справа № 361/2401/14 Головуючий у І
інстанції Білик Г.О.Провадження №
22-ц/780/4356/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

26 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Іванової
І.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дитини,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини,
посилаючись на те, що із 18 грудня 2010
року перебуває із відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З березня 2014 року вони не
проживають однією сім'єю, спільне
господарство не ведуть, шлюбні
стосунки припинено, в утриманні дитини
відповідач участі не приймає. Просила
розірвати шлюб, зареєстрований між
сторонами 18 грудня 2010 року, стягнути з
відповідача на її користь на утримання
неповнолітнього сина аліменти у
розмірі ? частини всіх видів заробітку,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з дня подання
позову до досягнення дитиною
повноліття.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 червня 2014
року позов задоволено частково,
розірвано шлюб, зареєстрований 18
грудня 2010 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Броварського міського управління
юстиції Київської області, актовий
запис № 877, стягнуто з відповідача на
користь позивача аліменти на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій
грошовій сумі 1000 грн. щомісячно,
починаючи з дня подання позову до
повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 червня 2014
року, відкласти розгляд справи та
надати сторонам строк на примирення
тривалістю 6 місяців; після закінчення
строку на примирення у разі
недосягнення примирення між сторонами,
визначити місце проживання дитини
ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції в
повній мірі вказаним вимогам закону не
відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що з 18 грудня 2010 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому
шлюбі, свідоцтво серія НОМЕР_1.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. ст. 110, 111, 112 СК України,
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя. Суд
вживає заходів щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить
моральним засадам суспільства. Суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», шлюб може
бути розірвано в судовому порядку лише
за умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції, постановляючи рішення про
розірвання шлюбу, повно встановив
обставини справи та фактичні взаємини
подружжя, причини розірвання шлюбу,
врахував наявність у сторін
неповнолітньої дитини і те, що
збереження шлюбу суперечитиме
інтересам позивача, в зв'язку із чим
дійшов обґрунтованого висновку про
неможливість збереження шлюбу та
наявність правових підстав для його
розірвання.

Доводи апеляційної скарги, що судом не
вжито заходів до примирення подружжя,
що призвело до помилкового рішення
суду першої інстанції, є надуманими і
не ґрунтуються на вимогах закону. При
цьому колегія суддів враховує, що
позивач заперечувала проти надання
строку для примирення як в суді першої
інстанції, так і під час розгляду
апеляційної скарги судом апеляційної
інстанції.

Також колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що судом має бути
вирішено питання про визначення місця
проживання неповнолітньої дитини,
оскільки таких вимог позивачем не
заявлялося в суді першої інстанції і в
силу правил ст. 11 ЦПК України рішення в
цій частині суд не приймав, а позивач не
позбавлений можливості звернутися до
суду із відповідним позовом.

Оцінюючи правильність рішення суду в
частині стягнення аліментів, колегія
суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі. Розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, підлягає індексації
відповідно до закону. Якщо розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, менше мінімального
розміру, передбаченого частиною другою
статті 182 цього Кодексу, то дитині
призначається відповідно до закону
державна допомога в розмірі різниці
між визначеним розміром аліментів і 30
відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Разом із тим всі зазначені вимоги
закону при ухваленні рішення судом
першої інстанції враховані не були.

Так, колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції про
те, що із відповідача на користь
позивача підлягають стягнення
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини в твердій грошовій сумі,
оскільки відповідач має нерегулярний,
мінливий дохід.

Однак колегія суддів не погоджується
із висновками суду про те, що із
відповідача підлягають стягненню
аліменти в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік», у
2014 році для дітей віком до шести років
встановлено прожитковий мінімум в
розмірі 1032 грн.

Виходячи із загальних засад
справедливості цивільного судочинства
та необхідності захисту інтересів
неповнолітньої дитини, враховуючи, що
ст. 180 СК України покладає обов'язок
утримувати дитину на обох батьків, а
також виходячи із того, що відповідач
не надав доказів працевлаштування і
має мінливий, нерегулярний дохід,
колегія суддів визначає розмір
аліментів на утримання дитини із
урахуванням розміру прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
в твердій грошовій сумі в розмірі 800
грн.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині розміру стягнутих
аліментів ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його зміни в
частині розміру аліментів, а саме
зменшенню до 800 грн.

В іншій частині рішення суду ухвалене
із належним та всебічним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
із дотриманням вимог матеріального та
процесуального права і скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 червня 2014
року змінити в частині розміру
стягнутих аліментів, зменшивши розмір
стягнутих із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до 800 грн.

В іншій частині рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 04 червня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Іванова І.В.

Фінагєєв В.О.