Справа № 466/811/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 серпня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом Державного територіально -
галузевого об'єднання (ДТГО) "Львівська
залізниця" до Брюховицької селищної
ради та ОСОБА_1, третя особа: Відділ
держземагенства у м. Львові про
визнання незаконним п. 1.1 рішення
Брюховицької селищної ради № 270 від
05.07.2007 р. та визнання недійсним
державного акту на землю, виданого на
підставі оскаржуваного пункту рішення,
-

у с т а
н о в и в:

05 лютого 2014 року Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» (далі ДТГО
«Львівська залізниця) звернулося з
позовом до Брюховицької селищної ради
та ОСОБА_1, третя особа Відділ
держземагенства у м. Львові про
визнання незаконним п. 1.1 рішення
Брюховицької селищної ради № 270 від
05.07.2007 р. та визнання недійсним
державного акту на землю, виданого на
підставі оскаржуваного пункту рішення

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 05.07.2007 року п. 1.1 рішення
сесії Брюховицької селищної ради № 270
«Про затвердження технічних
документацій земельних ділянок та
надання їх безоплатно у власність
громадянам в смт. Брюховичі»
затверджено технічну документацію для
видачі державного акту і безоплатно
передано ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,0495 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1.

Даний пункт рішення Брюховицької
селищної ради суперечить чинному
законодавству та порушує права ДТГО
«Львівська залізниця» на користування
земельною ділянкою для обслуговування
залізничного полотна та забезпечення
безпеки руху, оскільки земельна
ділянка ОСОБА_1 знаходиться в смузі
відведення залізниці.

Під час проведення обстеження земель
Залізниці від 07.10.2013 комісією у складі
інженера сектора з управління
майновими та земельними ресурсами
Львівської дирекції залізничних
перевезень, землевпорядника
відокремленого підрозділу Залізниці
«Кам'янка-Бузька дистанція колії» та
землевпорядника Брюховицької селищної
ради встановлено, що на території
смт.Брюховичі в смузі відведення
залізниці на км 9 + 017 - км 9 + 055 м з правої
сторони за ходом кілометрів, при ширині
смуги відведення залізниці 40 м,
знаходяться земельні ділянки
сторонніх осіб, одна з яких - ділянка
ОСОБА_1, про що складено відповідний
акт.

Крім того ДТГО «Львівська залізниця»
як суміжний землекористувач не
погоджувала ні проект відведення
земельної ділянки, ні акт встановлення
та узгодження зовнішніх меж
землекористування в натурі та не
надавала погодження на вилучення даної
земельної ділянки.

Таким чином в порушення вимог п. «б» ч. 4
ст. 84 Земельного кодексу України
Брюховицька селищна рада прийняла
незаконне рішення, яким передала у
власність ОСОБА_1 частину земель
залізниці, та на підставі вказаного
рішення видано державний акт на право
власності на земельну ділянку, а
позивач звертається із зазначеним
позовом до суду.

В судовому засіданні представники
позивача Кривяк Д.Р. та Кобко О.Л.
позовні вимоги підтримали повністю,
давши поясненні такі ж як викладені в
письмовому поясненні на позовну заяву.
Просять позов задовольнити.

Представник Брюховицької селищної
ради Кубай Т.Є. в судовому засіданні
проти задоволення позову заперечив в
повному обсязі, дав пояснення
аналогічні письмовим запереченням, що
долучені до матеріалів справи.
Зазначив, що при прийнятті рішення
Брюховицька селищна рада діяла в межах
своєї компетенції, жодних перешкод для
передачі спірної земельної ділянки
ОСОБА_1 не було. Просить у задоволенні
позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечили, просили
в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - відділу
держземагенства у м. Львові в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлено у
встановленому законом порядку. Суд
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності представника третьої
особи.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов'язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що у задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням № 270 Брюховицької селищної
ради 10-ої сесії 5 скликання від 05 липня
2007 року «Про затвердження технічних
документацій земельних ділянок та
надання їх безоплатно у власність
громадянам в смт. Брюховичі»
затверджено технічну документацію для
видачі державного акту і безоплатно
передано ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,0495 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1.

В подальшому на підставі даного
рішення Брюховицької селищної ради
ОСОБА_1 23 квітня 2008 року видано
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 430457,
кадастровий номер: :08:001:0044.

Відповідно до ст. 3 ЗК України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 26 ЗК України (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом. Право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою.

У відповідності до ст. 131 ЗК України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни та юридичні
особи України, а також територіальні
громади та держава мають право
набувати у власність земельні ділянки
на підставі міни, ренти, дарування,
успадкування та інших
цивільно-правових угод.

Відповідно до Типового положення про
міське управління (відділ) земельних
ресурсів (Затверджене Постановою КМУ
від 24 лютого 2003 р. N 200 (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) міське управління
(відділ) земельних ресурсів є
територіальним органом Державного
комітету України по земельних ресурсах
і підзвітне та підконтрольне йому.

У відповідності до п. 11 Положення
Управління (відділ) відповідно до
покладених на нього завдань
організовує видачу державних актів на
право власності на землю і право
користування землею, оформлення
договорів на право тимчасового
користування землею, у тому числі на
умовах оренди, та здійснює їх
реєстрацію.

Порядок виготовлення державних актів
передбачений Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності, на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі (Затверджена
Наказом Державного комітету по
земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43).

Статтею 6 Закону України «Про
залізничний транспорт» передбачено, що
землі, що надаються в користування для
потреб залізничного транспорту,
визначаються відповідно до Земельного
кодексу України. До земель
залізничного транспорту належать
землі смуг відведення залізниць під
залізничним полотном та його
облаштуванням, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту. Для забезпечення у межах
смуги відведення нормальної
експлуатації залізничних колій, ліній
і електропостачання та зв'язку, інших
пристроїв та об'єктів залізничного
транспорту загального користування, а
також у місцях, де є небезпека зсувів,
обвалів, розмивів, селей, снігозанесень
та інших небезпечних впливів,
встановлюються охоронні зони.

Згідно ст. 68 Земельного кодексу України
до земель залізничного транспорту
належать землі смуг відведення
залізниць під залізничним полотном та
його облаштуванням, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, і необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Відповідно до ст.79 Земельного кодексу
України земельна ділянка - це частина
земної поверхні з установленими
межами, певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Пунктом 2 ст.152 Земельного кодексу
України передбачено, що власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до наказу Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18.05.2010р. за №376 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16.06.2010р.
за №391/17686 «Про затвердження Інструкції
про встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками», яким встановлено, що план меж
земельної ділянки, складений за
результатами кадастрової зйомки, на
якому відображаються зовнішні межі
земельної ділянки із зазначенням
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок, усі поворотні точки
меж земельної ділянки, лінійні проміри
між точками по межах земельної ділянки,
межі вкраплених земельних ділянок із
зазначенням їх власників
(користувачів). На бажання замовника
замість плану меж земельної ділянки
може складатися кадастровий план
земельної ділянки.

Судом встановлено, що на даний час
Державного акту на земельну ділянку
ДТГО «Львівська залізниця» не має, а
лише проводяться роботи з
інвентаризації земель у смузі
відведення залізничних колій та
оформлення документації на право
постійного користування землею ДТГО
«Львівська залізниця». Використання
ДТГО «Львівська залізниця» спірної
земельної ділянки здійснюється згідно
«Плану смуги відведення лінії
Рудно-Підбірці Львівської залізниці»,
розробленого дорожньою проектною
конторою Південно-західної залізниці у
1962 році, а відтак, на думку суду
безпідставним є посилання позивача на
те, що ДТГО «Львівська залізниця» є
належним землекористувачем, оскільки
вказана Таблиця не є підставою для
використання землі згідно ЗК України.

Крім цього Позивачем не представлено
акту на постійне користування згідно
ст. 126 ЗК України, а також відомостей з
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" та Управління
земельних ресурсів у місті Львові (на
даний час Державний реєстр речових
прав на нерухоме майно та відділ
Держземагенства у м. Львові) про
реєстрацію права на постійне
користування. Крім цього Позивачем не
представлено документів про виніс меж
земельної ділянки, якою користується
ДТГО «Львівська залізниця» на
місцевості. Відсутні відомості про
затвердження Плану смуги відведення
лінії Рудно-Підбірці Львівської
залізниці органом місцевого
самоврядування.

Крім цього відповідно до п.1.16.
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів (Затверджена Наказом
Державного комітету по земельних
ресурсах від 04.05.1999р. N 43) (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) технічна документація
зі складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або на
право постійного користування
земельною ділянкою включає:
кадастровий план земельної ділянки,
складений за результатами зйомки.

Відповідно до ст. 198 ЗК України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) кадастрові зйомки - це
комплекс робіт, виконуваних для
визначення та відновлення меж
земельних ділянок. Кадастрова зйомка
включає: а) геодезичне встановлення меж
земельної ділянки; б) погодження меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами; в)
відновлення меж земельної ділянки на
місцевості; г) встановлення меж частин
земельної ділянки, які містять
обтяження та обмеження щодо
використання землі; ґ) виготовлення
кадастрового плану.

Згідно Акту встановлення та узгодження
меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1, то
така не межує із землями ДТГО
«Львівська залізниця». Вказане
свідчить, що дані державного
земельного кадастру не містять
інформації про земельну ділянку ДТГО
«Львівська залізниця», а отже не могли
буди відображені в кадастрових
зйомках.

Окрім цього в 2013 році Шевченківським
районним судом м. Львова вже
розглядалась аналогічна справа за
позовом прокурора Львівської
міжрайонної транспортної прокуратури
в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України,
ДТГО «Львівська залізниця» до
Брюховицької селищної ради, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та інших про визнання
незаконним та скасування рішень,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 29.05.2013 року у справі №2-2431/11 у
позові відмовлено повністю. Ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 26.11.2013 року та Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення суду першої інстанції
залишено без змін. Зокрема, в ході
розгляду даної справи судом
встановлено, що

стаття 126 ЗК регламентує, що право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України». Отже ДТГО «Львівська
залізниця» на вимогу названих Кодексів
було зобов*язане, одразу по набутті
чинності ЗК України належно оформити
своє право на постійне користування
землею. Суд вважає, що такий документ,
як «План смуги відведення лінії
Рудно-Підбірці Львівської залізниці»,
розробленого дорожньою проектною
конторою Південно-західної залізниці у
1962 році не є належними і допустимими
доказами права постійного
користування земельною ділянкою в силу
приписів ст.ст. 116,125,126 Земельного
кодексу України. А саме на даний
документ покликаються позивачі по
справі, який ніби то засвідчує право
користування залізниці спірною
земельною ділянкою.

А згідно ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

ДТГО «Львівська залізниця», та
Брюховицька селищна рада брали участь
у даній судовій справі. Відтак, судом
вже надано оцінку документу «План
смуги відведення лінії Рудно-Підбірці
Львівської залізниці».

В судовому засіданні встановлено, що
схема розташування смуги відведення
ДТГО "Львівська залізниця" на КМ11
дільниці Рудно-Підбірці з нанесенням
координат земельної ділянки гр..ОСОБА_1,
здійснені ПП "Центр ринкових
досліджень" на підставі системи
координат 1963 року та плану схеми 1962
року Рудно-Підбірці та виготовлена в
камеральних умовах без виходу на
місцевість. По встановленню меж
земельної ділянки підприємство не
працювало і таких робіт не виконувало.
Завдання полягало не встановити межу, а
провести перевірку. Опису з ким межує
земельна ділянка залізниці не робили,
як і фактичних обмірів. Про вказані
факти повідомлено начальника ДТГО
«Львівська залізниця» листом
Брюховицької селищної ради від 11.10.2013
року №1350.

Крім цього судом встановлено, що ДТГО
«Львівська залізниця» не передавало в
Брюховицьку селищну раду проект смуги
відведення земель залізниці на ділянці
Рудно-Підбірці, а також в Брюховицьку
селищну раду не надавалось Плану смуги
відведення лінії Рудно-Підбірці
Львівської залізниці від 1962 з
відповідною технічною документацією.

Як вбачається з п. З позовних вимог, то
позивач просить визнати недійсним
Державний акт на право власності на
землю. Проте в позовній заяві не
вказано жодної підстави з посиланням
на чинне законодавство в обґрунтування
такої позовної вимоги. Позивачем не
представлено матеріалів перевірки
уповноваженого органу
(Держсільгоспінспекції) щодо
незаконності прийнятих радою рішень
або незаконного використання спірної
земельної ділянки ОСОБА_1

Окрім цього, відповідно до п. 3
«Інструкції про норми і поряжок
відведення землі для залізниць і
використання смуги відведення, ширина
смуги відведення для залізниць третьої
категорії повинна бути 23 метри; а
згідно з п. 5,6.7 вищевказаної інструкції,
смуга відведення може бути більше 23
метрів у випадку розміщення на ній
станцій, комунікацій, тягових
підстанцій, залізничних селищ,
кавальєрів, резервів тощо. Однак на
дев'ятому кілометрів залізничної колії
«Підбірці - Рудно» вищевказаній споруд
та комунікацій немає.

П. 23, 29 вищевказаної інструкції
встановлено, що відведена смуга землі
повинна чітко використовуватися за
призначенням. Однак всупереч вказаній
нормі відведена смуга позивачем не
використовується.

Відповідно до п. 5.1. норм ДСТУ - НБВ
2.3-27:2011 року, максимальна ширина смуги
відведення складає 24 метри.

Статтею 1 Першого протоколу до
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р.,
ратифікованого Законом України від
17.07.1997 року, передбачено, що кожна
фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений своєї власності (права
власності) інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
визнання недійсним правового акту
органу влади згідно якого особа набула
права власності на майно та подальше
позбавлення її цього майна на підставі
того, що орган влади порушив закон є
неприпустимим, а тому позов є
безпідставним та в його задоволенні
слід відмовити.

Керуючись ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212, 215 ЦПК
України, суд, -

в и р
і ш и в :

в позові Державного територіально -
галузевого об'єднання (ДТГО) "Львівська
залізниця" до Брюховицької селищної
ради та ОСОБА_1, третя особа: Відділ
держземагенства у м. Львові про
визнання незаконним п. 1.1 рішення
Брюховицької селищної ради № 270 від
05.07.2007 р. та визнання недійсним
державного акту на землю, виданого на
підставі оскаржуваного пункту рішення
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська