Справа № 369/8234/13-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/3564/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Антоненко В.І., Фінагєєва В.О.

при секретарі: Горошук І. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 23 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановила:

У серпі 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу.

Свої вимоги мотивував тим, що у
шлюбі з відповідачкою перебуває з 2003
року. Від шлюбу мають неповнолітніх
дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя з ОСОБА_1 не
склалось, відносини з відповідачкою
погіршились, стало зрозуміло, що вони
втратили один до одного почуття любові
і поваги. Оскільки подальше збереження
шлюбу є неможливим, просив суд
розірвати шлюб, зареєстрований 27
серпня 2003 року у Центральному відділі
реєстрацій шлюбів м. Києва з державним
Центром розвитку сім`ї, актовий запис
№1764.

Рішенням Києво- Святошинського
районного суду Київської області від 23
вересня 2013 року позов задоволено.

В апеляцій скарзі ОСОБА_1 просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким заяву задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення є, зокрема,
неповне з"ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, а також неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих відносин.

Ухвалюючи рішення про розірвання
шлюбу, суд першої інстанції виходив із
того, що подальше збереження сім'ї
неможливе, зважаючи на те, що сторони не
підтримують шлюбні стосунки спільного
господарства не ведуть, не проживають
разом тривалий час, тому шлюб між ними
може бути розірваним.

З такими висновками не може погодитися
колегія суддів, оскільки вони не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного
Кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п.п. 10,11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу
суд першої інстанції не в повній мірі
врахував ті обставини, що сторони
продовжують проживати разом і мають
двох малолітніх дітей. Крім того
позивачем в апеляційну інстанцію була
подана письмова заява про те, що вони з
відповідачкою примирилися і він також
не бажає розривати шлюб.

Враховуючи особливий характер
сімейних відносин, з урахуванням
інтересів сторін на їх неповнолітніх
дітей, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
23 вересня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді