Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3568/14
Головуючий у 1 інстанції: Притуло Л.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

суддів Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 лютого 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2013 року Позивач звернувсь до
суду із позовною заявою про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що
14.04.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 була
укладена рамкова угода № FW2801.21,
відповідно до якої позивач
зобов'язувався здійснити кредитування
відповідачки ОСОБА_3 у межах ліміту в
сумі 300 000 гривень на строк 60 місяців. На
підставі та в межах рамкової угоди між
позивачем та відповідачкою ОСОБА_3
27.12.2010 року було укладено договір про
надання траншу № 1602.41460/FW2801.21,
відповідно до якого ОСОБА_3 отримала
кредит у розмірі 200 000 гривень, під 27%
річних на строк 22 місяці та 04.04.2012 року
було укладено договір про надання
траншу № 1602.42066/FW2801.21, відповідно до
якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
140 000 гривень, під 28% річних на строк 6
місяців.

В забезпечення виконання зобов'язання
за рамковою угодою та договорами
траншу між позивачем та відповідачем
ОСОБА_4 14.04.2009 року було укладено
договір поруки № 79421-ДП1 відповідно до
якого поручитель відповідає у повному
обсязі із позичальником як солідарний
боржник.

Всупереч умовам рамкової угоди,
договору про надання траншу №
1602.41460/FW2801.21 від 27.12.2010 року, договору про
надання траншу № 1602.42066/FW2801.21 від 04.04.2012
року ОСОБА_3 не забезпечила своєчасне
погашення кредиту, внаслідок чого в неї
виникла заборгованість за 318
прострочених днів по договору від
27.12.2010 року у розмірі 183 412,86 гривень, а
саме: борг по капіталу - 45 551,93 гривня,
борг по процентах - 18 249,29 гривень, пеня -
119 611,64 гривень, але позивач при
визначенні суми позовних вимог в
частині заборгованості по пені
обмежився розміром у сумі 100 000 гривень,
по договору від 04.04.2012 року
заборгованість за 296 прострочених днів
у розмірі 215900,77 гривень, а саме: борг по
капіталу -66 768,43 гривень, борг по
процентах - 16721,79 гривень, пеня - 132410,55
гривень, але позивач при визначенні
суми позовних вимог в частині
заборгованості по пені обмежився
розміром у сумі 92353,81 гривень.

В зв'язку з вищенаведеним, позивач
просить суд стягнути з відповідачів в
солідарному порядку заборгованість за
рамковою угодою № FW2801.21 від 14.04.2009 року
та укладених на її підставі договору
про надання траншу № 1602.42060/FW2801.21 від
27.12.2010 року та договору про надання
траншу № 1602.42066/FW2801.21 від 04.04.2012 року у
розмірі 339 645,25 гривень, а також суму
сплачених судових витрат у розмірі
3396,45 гривень з яких: борг по капіталу -
112 320.36 грн.; борг по процентах - 34971, 08
грн.; пеня- 192 353 грн. 81 коп.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 лютого 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, в солідарному
порядку з ОСОБА_4, на користь ПАТ
«ПроКредитБанк» суму заборгованості
за рамковою угодою № FW2801.21 від 14.04.2009
року та укладених на її підставі
договору про надання траншу №
1602.41460/FW2801.21 від 27.12.2010 року та договору
про надання траншу № 1602.42066/FW2801.21 від
04.04.2012 року, загальним розміром 339645
гривень 25 копійок, яка складається з:
боргу по капіталу - 112320 гривень 36
копійок; боргу по процентах - 34971
гривня 08 копійок; пені - 192353 гривні 81
копійка, в тому числі: за договором про
надання траншу № 1602.41460/FW2801.21 від 27.12.2010
року у розмірі 163801 гривня 22 копійки:
борг по капіталу - 45551 гривня 93 копійки;
борг по процентах - 18249 гривень 29
копійок; пеня - 100000 гривень. За
договором про надання траншу
1602.42066/FW2801.21 від 04.04.2012 року у розмірі
175844 гривні 03 копійки: борг по капіталу
- 66768 гривень 43 копійки; борг по
процентах - 16721 гривня 79 копійок; пеня -
92353 гривні 81 копійка.

Не погоджуючись з рішенням в частині
стягнутої суми неустойки ( пені) ОСОБА_3,
ОСОБА_4, подали апеляційну скаргу, в
якій посилаючись в цій частині на
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду змінити,
зменшивши розмір неустойки ( пені).

.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ "
ПроКредитБанк» , суд першої інстанції
виходив із того, що позичальник не
виконав свої зобов'язання за кредитним
договором, допустив заборгованість по
кредиту, яка підлягає стягненню з
солідарних боржників та не зменшив
розмір нарахованої пені, оскільки
позивач сам її зменшив з 252022, 19 гривень
до 192353, 81 грн., крім того, відповідачі не
надали доказів щодо обставин, які
мають істотне значення і які б були
підставою для зменшення розміру
неустойки згідно до ч. 3 ст. 551 ЦК
України.

З таким висновком суду можна
погодитись.

Судом установлено, що 14.04.2009 року між
позивачем та ОСОБА_3 була укладена
рамкова угода № FW2801.21, відповідно до
якої позивач зобов'язувався здійснити
кредитування відповідачки ОСОБА_3 у
межах ліміту в сумі 300 000 гривень на
строк 60 місяців.

27.12.2010 року між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_3 було укладено
договір про надання траншу №
1602.41460/FW2801.21, відповідно до якого ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 200 000 гривень,
під 27% річних на строк 22 місяці та 04.04.2012
року було укладено договір про надання
траншу № 1602.42066/FW2801.21, відповідно до
якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
140 000 гривень, під 28% річних на строк 6
місяців.

В забезпечення виконання зобов'язання
за рамковою угодою та договорами
траншу між позивачем та відповідачем
ОСОБА_4 14.04.2009 року було укладено
договір поруки № 79421-ДП1 відповідно до
якого поручитель відповідає у повному
обсязі із позичальником як солідарний
боржник.

ОСОБА_3 не забезпечила своєчасне
погашення кредиту, внаслідок чого
відповідно до розрахунку в неї виникла
заборгованість по договору про надання
траншу № 1602.42060/FW2801.21 від 27.12.2010 року та
договору про надання траншу №
1602.42066/FW2801.21 від 04.04.2012 року у розмірі 339
645,25 гривень з яких: борг по капіталу - 112
320.36 грн.; борг по процентах - 34971, 08 грн.;
пеня- 252022.19 грн., але позивач по пені
обмежився розміром 192 353 грн. 81 коп. ( а.с.
186-188).

Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобовязання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Стаття 266 ЦК України передбачає,
що зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

Стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Відповідно до ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Як вбачається з п. 12.3 рамкової
угоди укладеної між сторонами від 14
квітня 2009 року до усіх вимог, що
випливають з Угоди та Кредитних
дооворів, встановлюється позовна
давність у 5 років, включаючи вимоги,
щодо яких законодавством встановлена
спеціальна чи обмежена позовна
давність.

Отже суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку
щодо правильного визначення неустойки
з урахуванням п. 12.3 рамкової угоди від
14 квітня 2009 року.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Істотними обставинами в
розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором позики
розмір основної суми заборгованості
складає 339 645, 25 гривень, а розмір
неустойки 192 353, 81 грн., що не перевищує
розмір збитків.

Як на істотну обставину
відповідачі посилаються на ступінь
виконання зобов"язання боржником,
проте як вбачається з розрахунку
заборгованості « ПроКредитБанк» ( а.с.
178-180) загальний розмір пені складає 252
022 грн. 19 коп.. При цьому банк врахував
ступінь виконання боржником
зобов"язання і обмежився розміром
пені у сумі 192 353 грн. 81 коп, тобто
зменшив її розмір на 59 667 грн. 74 коп.

Суд першої інстанції врахував
зазначені обставини справи, вимоги
закону і прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що не має підстав для
повторного зниження суми пені.

Крім того, відповідачі не надали
доказів щодо наявності інших істотних
обставин, які мають істотне значення
для зменшення розміру пені згідно зі ч.
3 ст. 551 ЦК України.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що судом повно і
всебічно з"ясовані обставини справи,
висновки відповідають цим обставинам і
набутим доказам, характер
правовідносин між сторонами
визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
при розгляді спору не порушені,
застосовані правильно, ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 лютого 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: