АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

03 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Кирилюк
Г.М.,Росік Т.В.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Київської міської ради,треті особи:
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання права власності ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Солом'янського районного
суду м.Києва від 19 .1.2013 року у
задоволенні даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який є
представником ОСОБА_2 за довіреністю,
ставиться питання про скасування
рішення суду та постановлення нового
про задоволення позову у повному
обсязі. Апелянт посилається на
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, помилковість і невмотивованість
висновків суду, невиправдану
поспішність розгляду справи. Зазначає,
що судом безпідставно не було
ураховано, що ще у 2004 році Солом'янська
РДА у м. Києві надала ОСОБА_2 згоду на
продовження розміщення існуючого
павільйону та сезонного майданчика, на
її ім'я було погоджено відведення
земельної ділянки для реконструкції з
наступним обслуговуванням та
експлуатацією кафе АДРЕСА_1, нею був
виготовлений Проект землеустрою, який
має усі належні погодження. Вважає, що з
підстав ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК
України до ОСОБА_2 перейшло право
користування земельною ділянкою
АДРЕСА_1 і за нею має бути визнане право
власності на новостворений на цій
земельній ділянці об'єкт нерухомості.

В судовому засіданні ОСОБА_1, який є
представником ОСОБА_2 за довіреністю,
апеляційну скаргу підтримав з підстав
наведених в ній.

Представник Київської міської ради
вважав, що спір вирішений судом вірно,
просив апеляційну скаргу відхилити.

Представники третіх осіб: Департаменту
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради ( Київської
міської державної адміністрації) та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві в судове засідання не
з'явилися, повідомлені належним чином,
про що свідчать зворотні поштові
повідомлення долучені до справи.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК
України колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за їх
відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 05.11.2003,
укладеним нею з ОСОБА_3 і посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 у
реєстрі за реєстровим № 20741, набула
права власності на павільйон загальною
площею 115,04 кв. м який на час укладення
угоди знаходився АДРЕСА_1, реєстрація
договору в БТІ м. Києва не проводилася .

Вказаний павільйон знаходиться на
земельній ділянці, яка до 01.01.2004 була
надана у користування ОСОБА_3 згідно
договору оренди від 22.12.2000.

Після укладення договору
купівлі-продажу ОСОБА_2 звернулася до
Солом'янської РДА в м. Києві із заявою
про надання їй дозволу на розміщення
придбаного нею павільйону АДРЕСА_1 і
відповідно до протоколу № 52 від 18.12.2003
та дозволу № 356 Солом'янської РДА у м.
Києві вона отримала право на
розміщення придбаного павільйону на
зазначеній земельній ділянці.

21.10.2004 року Солом'янська РДА в м. Києві
своїм листом на ім'я позивачки за №
8949/01 повідомило її про те, що
райдержадміністрація не заперечує
проти відведення їй земельної ділянки
для реконструкції з наступним
обслуговуванням та експлуатацією кафе
АДРЕСА_1 в установленому порядку згідно
із чинним законодавством.

З матеріалів справи убачається,що
позивачкою у 2005 році був виготовлений
та погоджений протягом 2004-2005 років
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки,однак рішення з
цього питання ще не прийняте.

Проте, до вирішення питання щодо
землевідведення, ОСОБА_2 самовільно
здійснила перебудову придбаного нею
павільйону у відокремлений об'єкт
нерухомості у вигляді одноповерхового
з мансардою нежитлового будинку
загальною площею -172.4 кв.м.

Згідно зі ст. 331 ч. 1 ЦК Україниправо
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Одночасно ч. 2 ст. 331 ЦК України чітко
встановлено, що право власності на
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва і якщо законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, то право
власності виникає з моменту прийняття
його до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельні
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Аналіз положень ст. 376 ЦК України дає
підстави для висновку, що визнання
судом права власності на самочинне
будівництво можливе лише у тому разі,
якщо в прийнятті такого об'єкта в
експлуатацію було незаконно
відмовлено, за умови дотримання
визначених законом вимог, які
необхідні для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта та
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішень щодо відведення земельної
ділянки розташованої АДРЕСА_1 (згідно
схеми земельна ділянка частково
знаходиться в межах червоних ліній)
стосовно ОСОБА_2 не приймалося й
нежитлова будівля не прийнята до
експлуатації.

Вказані обставини сторони у справі не
оспорюють і вони підтверджені
матеріалами справи.

Разом з тим, відповідно до діючого
законодавства України, в тому числі
Закону України «Про основи
містобудування», Закону України «Про
архітектурну діяльність», Закону
України «Про регулювання
містобудівельної діяльності»,
Земельного кодексу Україні питання про
прийняття в експлуатацію спірного
об'єкту нерухомості на земельній
ділянці та оформлення стосовно нього
документу про право власності має
здійснюватися органами державної
влади і місцевого самоврядування чи їх
виконавчими органами у спосіб,
визначений їх компетенцією, у зв'язку з
чим висновок суду про відмову у
визнанні права власності на об'єкт
самочинного будівництва у даній справі
є законним та обгрунтованим.

Оскільки позивачка придбавала
павільйон, а не об'єкт нерухомості,
колегія суддів вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги щодо
незастосування судом першої інстанції
до спірних правовідносин положень ст.
377 ЦК України .

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає,що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760 / 8109 / 13 -ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8818
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Козленко Г.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.