Справа № 456/851/14-ц
Провадження № 2/456/835/2014
РІШЕННЯ

іменем України

24 липня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Микитчина І. М.

при секретарі
Лещишин З.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення,

ВСТАНОВИВ :

позивач звернувся в суд з позовною
заявою до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки - будинок,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № LVH2GO01000003 від
28.10.2003 року в розмірі 9237, 74 (доларів США),
що станом на 30.01.2014 року становить 73809,54
грн. та виселення його та інших осіб,
які зареєстровані та проживають в
спірному будинку.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що відповідно до
укладеного договору № LVH2GO01000003 від
28.10.2003 року відповідач 28.10.2003 року
отримав кредит у розмірі 15 924.00 Доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 14.04 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 28.10.2013 року.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав, що призвело до збитків
позивача, які мають вираз у залученні
позивачем вільних коштів до страхового
резерву, створеного в забезпечення
простроченої заборгованості
позичальника та нести витрати по
сплаті податків та інших обов'язкових
платежів з цих коштів.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 30.01.2014 року має
заборгованість - 9237.74 Доларів США, яка
складається з наступного:

- 5897.59 Доларів США - заборгованість
за кредитом;

- 1072.54 Доларів США - заборгованість
по процентам за користування кредитом;

- 2267.61 Доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і відповідач 28.10.2013 року
уклали договір іпотеки
№ LVH2GO01000003. Згідно з договором іпотеки
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: будинок загальною площею
92.70, житловою площею 60.80 кв.м, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить відповідачу на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 123 167,27 грн.

Договором іпотеки, укладеним між
відповідачем та позивачем, передбачене
право іпотекодавця на реєстрацію у
предметі іпотеки інших осіб лише при
умові отримання від іпотекодержателя
письмової згоди на такі дії. Враховуючи
той факт, що іпотекодержатель не
надавав своєї згоди на відповідну
реєстрацію осіб за адресою предмету
іпотеки, позивач вважає, що реєстрація
осіб у предметі іпотеки є порушенням
умов цивільно- правового договору та
статті 629 ЦК України і зняття таких осіб
з реєстраційного обліку є захистом
прав іпотекодержателя та повинне
відбуватись на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ
«Про іпотеку» та с. 109 ЖК України -
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців. Відповідач підлягає
виселенню з житла, яке є предметом
іпотеки розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача Рибак А.М., підтримав заявлені
вимоги, покликаючись на викладені в
позовній заяві обставини.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 суму боргу
визнав та вказав на те, що вона буде
погашена в добровільному порядку в
найближчий час.

З»ясувавши обставини справи, на які
посилалися сторони, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов до висновків про необхідність
відмовити у задоволені позову виходячи
з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язуються надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та платити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлено обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 28.10.2003 року між
сторонами був укладений кредитний
договір № LVH2GO01000003. Відповідно до
даного договору відповідач 28.10.2003 року
отримав кредит у розмірі 15 924.00 Доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 14.04 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 28.10.2013 року.

Станом на 30.01.2014 року заборгованість
відповідача перед позивачем становить
- 9237.74 Доларів США, яка складається з
наступного:

- 5897.59 Доларів США - заборгованість
за кредитом;

- 1072.54 Доларів США - заборгованість
по процентам за користування кредитом;

- 2267.61 Доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

05.12.2003 року сторони в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № LVH2GO01000003 уклали договір
застави за яким відповідач надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 92.70, житловою площею
60.80 кв.м, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 123 167,27 грн. Загальна площа
будинку становить 92,7 кв.м.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається.

В свою чергу згідно ч. 1 закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII
визначено, що протягом дії цього закону
не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: - таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; - загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Таким чином предмет застави будинок
загальною площею 92.70, житловою площею
60.80 кв.м, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1. відповідає вимогам закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII, в
наслідок чого щодо наведеного
нерухомого майна діє мораторій на
примусове стягнення (відчужене без
згоди власника) майна.

Крім того в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження перебування у
власності ОСОБА_1 іншого нерухомого
майна.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку про необхідність відмовити
у задоволені позову, а також роз'яснити
позивачу, що останній не позбавлений
права звернутися в наступному із
позовом до відповідача про звернення
стягнення на предмет застави, за умови
припинення дії вищезазначеного
мараторію.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст., ст. 526, 527, 530, 1050, 1054
Цивільного кодексу України, Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 року, суд

ВИРІШИВ :

в задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
отримання.

Головуючий-суддя І. М.
Микитчин