АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 444/3926/12
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/321/К/14
Категорія - 20 ( І )
Суддя-доповідач - Турік
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_3, до якої приєднався
позивач ОСОБА_4, на рішення
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу від 01 листопада 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, треті особи: Приватний
нотаріус Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10,
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та права власності на
майно, визнання правочину недійсним.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_11,

представники відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_12 та ОСОБА_13, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3.
звернулись до суду з позовом до
відповідачів про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та права
власності на майно, визнання правочину
недійсним, посилаючись на те, що 18
червня 2010 року між ними, з однієї
сторони, та ОСОБА_5 укладено договір
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1
з відкладальною умовою, якою є
обов'язкове отримання ОСОБА_5
правоустановчих документів на
земельну ділянку та укладення
додаткового договору.

В 2011 році вони дізнались,що відповідач
ОСОБА_5 оформила всі необхідні
правоустановлюючи документи на
земельну ділянку та уклала договір
купівлі-продажу зазначеного
домоволодіння із ОСОБА_6

Уточнивши та доповнивши позовні
вимоги, просили суд: визнати дійсним
правочин, а саме попередній договір
купівлі-продажу домоволодіння з
відкладною умовою від 18.06.2010 року,
згідно якого ОСОБА_5 продала ,а вони
придбали по 1/2 частці житлового будинку
з господарчими побудовами,що
знаходиться за адресою :АДРЕСА_1

Визнати незаконною нотаріальну дію
приватного нотаріуса ОСОБА_7 по
посвідченню договору від 23.09.2011 року
купівлі-продажу нерухомого майна,що
знаходиться за адресою :АДРЕСА_1

Визнати право власності на 1/2 частину
житлового будинку з господарчими
побудовами, що знаходиться за адресою
:АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та визнати право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарчими побудовами, що
знаходиться за адресою :АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3

Визнати право власності на 1/2 частину
земельної ділянки площею 0,0520
га,кадастровий номер 08:403:0024,
надану для будівництва та
обслуговування житлового
будинку,господарських будівель і
споруд,що знаходиться за житлового
будинку з господарчими побудовами, що
знаходиться за адресою :АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4

Визнати право власності на ? частину
земельної ділянки площею 0,0520
га,кадастровий номер
08:403:0024,надану для будівництва та
обслуговування житлового
будинку,господарських будівель і
споруд,що знаходиться за житлового
будинку з господарчими побудовами, що
знаходиться за адресою :АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарчими побудовами та земельною
ділянкою від 23.09.2011 року,посвідчений
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстром № 5370 .

Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м.Кривого Рогу від 01
листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_3, до
якої приєднався позивач ОСОБА_4,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на неповне
з`ясування обставин справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального закону.

Зокрема, судом не взято до уваги що
договір купівлі-продажу від 18.06.2010 року
був нотаріально посвідчений та
належним чином зареєстрований у
Державному реєстрі правочинів, а тому
позивачі набули право власності на
домоволодіння у розумінні ст.ст. 334, 657
ЦК України.

Відкладальна умова договору
купівлі-продажу щодо оформлення
документів на земельну ділянку та
укладення додаткового договору не
може розглядатись як відкладальна
умова набуття права власності
покупцями на зазначене домоволодіння,
а тому вони набули права власності з
моменту нотаріального посвідчення та
державної реєстрації договору.

Порушення норм процесуального права
полягає у тому, що судом не досліджено
та не надано правової оцінки позовним
вимогам щодо визнання договору
купівлі-продажу від 23.09.2011 року
недійсним.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач Приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_6,
кожен окремо, зазначають, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.06.2010 року між позивачами та ОСОБА_5
укладено та нотаріально посвідчено
договір купівлі -продажу домоволодіння
з відкладальною умовою, який
посвідчений приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_9 Відповідно до умов цього
Договору, відповідач ОСОБА_5 продала, а
позивачі по 1/2 частки кожен, купили
об'єкт нерухомого майна, а саме:
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

Відкладальною умовою за цим Договором
сторони передбачили умову оформлення
ОСОБА_5 у шестимісячний термін, з дня
підписання та посвідчення цього
Договору у власність земельної
ділянки, приватизації або укладання
договору оренди з присвоєнням їй
кадастрового номеру та визначення її
розміру. Після виконання цієї умови
сторони взяли на себе зобов'язання
підписати та укласти додатковий
правочин до Договору з зазначенням у
ньому кадастрового номеру та розміру
земельної ділянки, яка переходить у
власність позивачів разом з
домоволодінням (п.1 . Договору ).

При укладанні Договору сторони
ідентифікували предмет договору
купівлі-продажу - відчужуваний об'єкт
має наступний опис: шлакоблочний
обладнаний цеглою житловий будинок
літ. А-1,загальною площею 48,9 кв.м.,
житловою площею 35 ,3 кв.м., шлакоблочна
обкладена цеглою літня кухня Б
загальною площею 48,6 кв.м.,цегляна
вбиральня В загальною площею 1,1 кв.м , №
1-3 огорожа, 1 водоколонка, 11- замощення,
та визначили його вартість, а саме у 113
958,56 грн., що на день підписання цього
договору є еквівалентом 14 400 доларів
США, які були передані покупцем та
прийнято продавцем при підписанні та
нотаріальному посвідченні договору.

При цьому, сторони погодились, що 113 958,56
грн. (14 400 доларів США) є остаточним та
повним розрахунком за продане
домоволодіння і одночасно переданою
земельною ділянкою.

16.09.2011 року ОСОБА_5 здійснила
приватизацію земельної ділянки,
одержавши державний акт на земельну
ділянку.

23.09.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, від
імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_10,
укладено Договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарчими
побудовами та земельною ділянкою
розташованою за адресою: АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_7, зареєстрований в Реєстрі
правочинів 23.09.2011 року та в Державному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно 18.10.2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_14 та ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності на майно, суд
першої інстанції виходив з того, що
даний правочин є неукладеним, а тому не
може бути визнаний дійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу, іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та Цивільного
кодексу, міжнародним договорам, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з відсутності підстав до
визнання договору купівлі-продажу від
18.06.2010 року дійсним, оскільки не може
бути визнаний дійсним правочин, який
не вчинено.

Не є укладеними правочини (договори), у
яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Так, згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору та умови, що визначені
законодавством як істотні.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику з розгляду цивільних справ
про визнання правочинів недійсними» №
9 від 06 листопада 2009 року, не є
укладеними правочини (договори), у яких
відсутня згода сторін за всіма
істотними умовами договору.

Правильно встановивши, що в спірному
договорі відсутній розмір та
кадастровий номер земельної ділянки,
суд першої інстанції вірно визнав, що
такий договір є неукладеним та таким,
що не породжує прав та обов'язків
сторін.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції в цій частині є
безпідставними.

Доводи апеляційної скарги позивачів
про те, що вони набули права власності
на нерухоме майно у момент
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації договору
купівлі-продажу від 18.06.2010 року
спростовуються вищевикладеним.

Крім того, згідно п. 15 Договору
купівлі-продажу від 18.06.2010 року право
власності на домоволодіння у ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на спірне домоволодіння виникає
з моменту державної реєстрації, яка
проводиться ОСОБА_5 після виконання
відкладних умов цього договору та
укладення сторонами додаткового
правочину щодо підстав, вказаних у п. 1
цього Договору, тобто оформлення
ОСОБА_5 протягом шести місяців з
моменту підписання договору у
власність земельної ділянки, шлЯхом
приватизації або укладення договору
оренди з присвоєнням їй кадастрового
номеру та визначення розміру. Після
виконання цієї умови сторони
зобов'язались підписати та укласти
додатковий правочин до цього договору
з зазначенням у ньому кадастрового
номеру та розміру земельної ділянки. Як
встановлено судом першої інстанції та
не спростовано у суді апеляційної
інстанції, додаткова угода до цього
Договору сторонами не підписана,
реєстрація права власності на нерухоме
майно за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в Державному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно не відбулась, а тому вони не є
власниками майна, яке є предметом
договору купівлі продажу від 18.06.2010
року.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом норм процесуального
права та ненадання достатнього
обґрунтування відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 23.09.2011
року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
від імені та в інтересах якої діяв
ОСОБА_10, колегією суддів не приймаються
до уваги, оскільки в мотивувальній
частині рішення суду зазначено про
проведення в установленому законом
порядку реєстрації цього Договору в
Реєстрі правочинів та в Державному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, а отже такий договір у розумінні
статей 210, 640, 657 ЦК України є укладеним
та, згідно положень ч. 4 ст. 334 ЦК
України, у ОСОБА_6 виникло право
власності на нерухоме майно.

Інші доводи апеляційної скарги не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, переоцінка доказів
діючим законодавством не передбачена.
Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, в той час як доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими та
суперечать нормам діючого
законодавства, а тому апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3, до
якої приєднався позивач ОСОБА_4,
відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м.Кривого Рогу від 01 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: