АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/796/6139/2014
Головуючий у 1-ій інстанції -
Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Кравець В.А., Семенюк Т.А..

при секретарі Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
18 березня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення,
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та зобовязання не
чинити перешкоди у користуванні ним, та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Головного управління юстиції в
м.Києві, ОСОБА_3 про визнання частково
недійсними свідоцтва про право на
спадщину та визнання недійсним
договору купівлі-продажу,

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення,
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та зобовязання не
чинити перешкоди у користуванні ним
задоволено частково. Постановлено
вселити ОСОБА_3 в квартиру, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. В решті
заявлених позовних вимог - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ГУЮ в м.Києві, ОСОБА_3
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину та
договору купівлі-продажу, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
постановити нове, яким визнати
частково недійсними в частині 1/4
спадщини, свідоцтво про право на
спадщину за законом на АДРЕСА_1,
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/2 частини жилого будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель та споруд за АДРЕСА_2 та
договір купівлі-продажу від 13.03.2012 року
на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення - залишенню без
змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
вселення позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що наданими
суду доказами підтверджується право
власності позивача на Ѕ частину
квартири. Відмовляючи у задоволенні
позову в частині зобов'язання
відповідачів не чинити перешкоди у
користуванні житловим приміщенням, суд
виходив з того, що позивачем не
доведено того що відповідач чинить
перешкоди у користування спірною
квартирою.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що заявлені нею позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не знайшли своєї доведеності в ході
розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

За правилами ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Частиною третьою даної норми закону
передбачено, що усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Судом першої інстанції встановлено,
18.04.1982 року ОСОБА_5 на підставі ордеру
вселився в АДРЕСА_1, разом з дружиною
ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

11.01.2005 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво
про спадщину з законом на легковий
автомобіль БАЗ 2106, а Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_2, та
свідоцтво про право на спадщину за
заповідальним розпорядженням на
грошові вклади, які знаходяться у ВАТ
«Державний ощадний банк України».

10.02.2005 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво
про право на спадщину за законом на
квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла, мати
позивача, ОСОБА_6

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 28.04.2009 року визнано за ОСОБА_4
право власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1 та ј частину житлового АДРЕСА_2,
в порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 У
зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про усунення від права спадкування за
законом відмовлено.

13.03.2012 року на підставі договору
купівлі продажу ОСОБА_3 набув право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі за № 726.(а.с.7)

Згідно довідки Форми №3 від 15.04.2013 року,
№ 33, наймачем квартири АДРЕСА_1,
зареєстровані та проживають ОСОБА_2, та
ОСОБА_6 (а.с. 4).

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_3, правомірно набув
право власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі
продажу.(а.с.7)

Житлова площа спірної квартири
становить 28,9 кв.м., загальна-55,5 кв.м. (а.с.
9)

Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Виходячи з цих положень, порядок
користування жилими приміщеннями у
квартирі, яка належить на праві
власності кільком особам, може бути
встановлений у випадку, коли такі
приміщення за розміром відповідають
часткам цих осіб у квартирі.

Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей, мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд : продавати
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Таким чином, висновок суду про вселення
позивача у спірну квартиру є вірним,
оскільки ОСОБА_3 на правах власника у
відповідній частці не обмежений в
користуванні цим майном.

Колегія суддів погоджується також з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 з урахуванням того, що
ОСОБА_2 не оспорювала частки у
спадковому майні свого брата та
погодилась з тим, що її матір ОСОБА_6
була єдиним спадкоємцем після смерті
ОСОБА_5 як наслідок остання отримала
все спадкове майно.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири є похідними
від вимог про визнання частково
недійсними свідоцтв про право на
спадщину, тому висновок суду про
відмову в позові відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Апелянт не навела переконливих доводів
щодо поважності причин пропущення нею
строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді