Справа № 363/148/14 Головуючий у І
інстанції Чірков Г.Є.Провадження №
22-ц/780/4338/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

21 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Воробйової
Н.С.,

при секретарі Горошук І.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 21
травня 2014 року в справі за позовом
Хмельницького університету управління
та права до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по оплаті за підготовку
в аспірантурі,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року Хмельницький
університет управління та права
звернувся до суду з вказаним позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
оплаті за підготовку в аспірантурі,
посилаючись на порушення відповідачем
договірних зобов'язань по сплаті
коштів за підготовку відповідача в
Аспірантурі Хмельницького
університету управління та права
відповідно до умов укладеного між
сторонами контракту.

Враховуючи вищенаведене, просив
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 12 500 грн., пеню в розмірі 652 грн.
та 3 % річних в сумі 503 грн. 42 коп., в
загальному розмірі - 13 655 грн. 42 коп. та
судових витрат.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 21 травня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь
Хмельницького університету управління
та права заборгованість по оплаті за
підготовку в аспірантурі в сумі 12 500
грн., 3% річних в сумі 503 грн. 42 коп., а
також судовий збір в розмірі 229 грн. 40
коп., а всього - 13 232 грн. 82 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2011 року
сторони уклали контракт про підготовку
аспіранта в аспірантурі Хмельницького
університету управління та права,
відповідно до якого позивач взяв на
себе зобов'язання щодо підготовки
ОСОБА_1 в аспірантурі Хмельницького
університету управління та права без
відриву від виробництва за
спеціальністю 12.00.03 - цивільне право і
цивільний процес, сімейне право та
міжнародне приватне право від 01 лютого
2011 року до 01 лютого 2015 року.

Відповідно до п.3.1. Контракту аспірант
зобов'язався своєчасно та в повному
обсязі вносити плату за підготовку в
аспірантурі в розмірах та у строки,
встановлені цим контрактом.

За п.4.2. Контракту вартість підготовки
аспіранта встановлюється в сумі 12 500
грн. за один рік підготовки.

Згідно з п.4.4. Контракту оплата
подальшої підготовки авансується в
сумі, зазначеній в п.4.2 Контракту,
щорічно не пізніше 15 січня кожного
наступного року підготовки.

Відповідно до п.5.2.5. Контракту цей
контракт може бути припинений, а
аспірант відрахований з аспірантури у
випадку непогодженої з Університетом в
письмовій формі затримки внесення
плати за навчання більше ніж на 10 днів
від встановлених цим договором строків
або непогашення допущеної
заборгованості в обумовленої
Університетом строк.

Судом також встановлено, що згідно із
службовою запискою від 30 січня 2013 року
заборгованість ОСОБА_1 за навчання в
аспірантурі становить 12 500 грн. і за
навчальний період від 01 лютого 2012 року
до 31 січня 2013 року не здійснювалася.

Наказом №54/13 від 01 лютого 2013 року
ОСОБА_1 відраховано з числа аспірантів
Хмельницького університету управління
та права на підставі згаданої
службової записки.

Судом вірно зазначено, що обставини,
викладені в запереченнях відповідача,
свого підтвердження в суді не знайшли і
спростовуються:

- заявою ОСОБА_1 про призначення йому
наукового керівника ОСОБА_2 від 13 січня
2011 року;

- наказом ректора університету №74/11 від
01 лютого 2011 року про зарахування ОСОБА_1
до аспірантури та прикріплення йому
наукового керівника ОСОБА_2;

- індивідуальним планом роботи
аспірата ОСОБА_1;

- протоколом засідання кафедри
цивільного права та процесу
Хмельницького університету управління
та права від 31 грудня 2010 року №7 про
закріплення наукових керівників;

- витягом з протоколу засідання кафедри
цивільного права та процесу
Хмельницького університету управління
та права від 12 квітня 2011 року №10 про
затвердження індивідуальних планів
аспірантів та тем дисертаційних
досліджень;

- рішенням вченої ради Хмельницького
університету управління та права від 18
квітня 2011 року №8 про складання
індивідуальних планів організації
підготовки аспірантів і затвердження
тем дисертацій;

- витягом з протоколу №7 засідання
кафедри цивільного права та процесу
Хмельницького університету управління
та права від 18 січня 2012 року про
визнання виконання індивідуальних
планів та переведення на наступний рік
навчання ОСОБА_1;

- витягом з наказу ректора університету
№80/12 від 01 лютого 2012 року про
переведення аспіранта ОСОБА_1 на другий
рік підготовки;

- витягом з протоколу №9 засідання
кафедри цивільного права та процесу
Хмельницького університету управління
та права від 25 січня 2013 року про
визнання роботи аспіранта кафедри
ОСОБА_1 такою, що не виконана відповідно
до індивідуального плану.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що відповідач взяті на себе
зобов'язання відповідно до умов
Контракту порушив, терміну сплати
коштів ним не дотримувався і у зв'язку з
чим на нього слід покласти цивільну
відповідальність по примусовому
виконанню грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом вірно встановлено, що згідно
розрахунків позовної заяви розмір 3%
річних від простроченої суми
заборгованості відповідача складає 503
грн. 42 коп.

Суд першої інстанції прийшов також до
вірного висновку, відмовивши у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені згідно
вимог ст.1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
оскільки пеня і 3 % річних є
відповідальністю за порушення
зобов'язання, а відповідно до ст.61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на вищенаведене, судом першої
інстанції вірно не було взято до уваги
посилання відповідача на заяву від 20
лютого 2012 року про односторонню
відмову від контракту, оскільки факт
отримання позивачем вказаної заяви не
підтверджено жодним з допустимих
доказів, і надходження такої заяви
відсутнє в обліку надходження вхідної
кореспонденції Хмельницького
університету управління та права.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 21 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Сліпченко О.І.

Воробйова Н.С.