Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
приватного підприємства «Дара», ОСОБА_5
про звільнення з роботи, внесення
запису про звільнення в трудову книжку
та стягнення середнього заробітку за
час затримки видачі трудової книжки за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від

27 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від

5 лютого 2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до приватного
підприємства «Дара» (далі - ПП «Дара»),
ОСОБА_5 про звільнення з роботи,
внесення запису про звільнення в
трудову книжку та стягнення середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки.

Позов мотивовано тим, що з 2 серпня 2010
року перебувала з

ПП «Дара» в трудових відносинах.

Зазначала, що 17 жовтня 2013 року
звернулася до керівника

ПП «Дара» ОСОБА_5 із заявою про
звільнення з роботи за власним
бажанням з 31 жовтня 2013 року.

Вважала, що ОСОБА_5 порушив діюче
трудове законодавство, оскільки знаючи
про подану нею заяву сам звільнився

29 жовтня 2013 року та не видав наказ про
її звільнення.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від

27 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 5 лютого 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
прийшов до правильного висновку, що
ОСОБА_4 заявила позовні вимоги не до ПП
«Дара», з яким знаходилася у трудових
відносинах, а до ОСОБА_5, який на час її
звільнення 31 жовтня 2013 року з ПП «Дара»
в трудових відносинах не знаходився, а
тому не був наділений повноваженнями
видавати наказ про звільнення,
здійснити запис у трудовій книжці,
виплатити середній заробіток за час
затримки видачі трудової книжки.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 5 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова