У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук
Ю.Ю.,

з участю представників сторін: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
обслуговуючого кооперативу «Квартал»
на рішення Рівненського міського суду
від 16 травня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до товариства з обмеженою
відповідальністю компанії
„Інвестжитлобуд", Управління
капітального будівництва виконавчого
комітету Рівненської міської ради,
обслуговуючого кооперативу „Квартал",
Рівненського міського голови про
визнання права власності на нерухоме
майно, визнання недійсним та
скасування пункту 38 додатку №1
розпорядження Рівненського міського
голови від 07 лютого 2014 року № 91-р,

В С Т А Н О
В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 16 травня 2014 року позов задоволено:
визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності на житлову трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано пункт 38
додатку №1 розпорядження Рівненського
міського голови від 07 лютого 2014 року
№91-р про передачу квартири АДРЕСА_1.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник
обслуговуючого кооперативу «Квартал»
вказував на його незаконність та
необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Зазначав про безпідставність
застосування судом до даних
правовідносин положень ЗУ «Про
інвестиційну діяльність», оскільки
укладаючи договір про участь у
частковому будівництві, ОСОБА_4 мала на
меті набути у власність квартиру, а не
створити прибуток (дохід) чи досягти
соціального ефекту, а тому її участь у
будівництві будинку не є інвестиціями
в розумінні вказаного Закону.

Доводив, що твердження ОСОБА_4 про те, що
вона виконала в повному обсязі взяті на
себе зобов'язання, не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
відповідно до умов договору п. 1.3
вартість житла на момент укладення
договору становила 299600 грн., а згідно
копій прибуткових касових ордерів
сплачено 300 000 грн., причому на рахунок
ПП ОСОБА_5, а не ТзОВ компанії
«Інвестжитлобуд».

Вказував, що ухвалою господарського
суду Рівненської області від 10 серпня
2011 року (у справі № 8/30) затверджено
реєстр вимог кредиторів ТзОВ
„Інвестжитлобуд", згідно якої
затвердили вимоги УКБ виконавчого
комітету Рівненської міської ради на
суму 438 315,83 грн. та вимоги фізичних осіб
на суму 1 944 865 грн. Прізвище ОСОБА_4 у
вказаному реєстрі вимог кредиторів
відсутнє, що свідчить про те, що її
кошти не були освоєні в будівництві, а
відтак її доводи про виконання
зобов'язань не підтверджені належними
та допустимими доказами.

Стверджував, що з 27 січня 2011 року всі
майнові права на незавершене
будівництво разом із зобов'язанням по
передачі квартир для тих осіб, щодо
яких буде встановлено, що їх кошти
використано у спорудженні будинку по
вул. Черняка, 4/5 в м. Рівному перейшли до
УКБ виконавчого комітету Рівненської
міської ради, а обов'язок по виконанню
зобов'язань перед

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №569/2241/14-ц
Головуючий в суді І
інст. - Тимощук О.Я.

Провадження № 22-ц /787/1417/2014р.
Суддя-доповідач -
Боймиструк С.В.

особами, кошти яких не було
використано, залишився за ТзОВ
компанією „Інвестжитлобуд", яку
постановою господарського суду від 22
лютого 2012 року (у справі № 8/30) було
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру.

Доводив, що ОСОБА_4 не була визнана
кредитором у справі про банкрутство
ТзОВ компанії „Інвестжитлобуд", а тому
втратила право на задоволення своїх
вимог за рахунок майна боржника.

Зазначав, що обслуговуючий кооператив
«Квартал» не брав на себе обов'язків по
виконанню зобов'язань ТзОВ компанії
„Інвестжитлобуд" перед ОСОБА_4

Крім того, обслуговуючим кооперативом
«Квартал» було заявлено про сплив
строку позовної давності, однак судом
вказана заява прийняти не була, у
задоволенні позову з цих підстав не
відмовлено.

Просив рішення Рівненського міського
суду від 16 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Представник обслуговуючого
кооперативу «Квартал» ОСОБА_1, в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримав та просив її
задовольнити.

Представники Управління капітального
будівництва виконавчого комітету
Рівненської міської ради, Рівненського
міського голови, товариства з
обмеженою відповідальністю компанії
„Інвестжитлобуд" у встановленому
законом порядку, завчасно були
повідомлені про час і місце розгляду
справи, однак до суду не з'явилися і
причин неявки суду не повідомили, а
тому колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Представники позивача ОСОБА_4 адвокати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просили апеляційну
скаргу відхилити, а рішення місцевого
суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та визнаючи право
власності на житлову трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що умови договору,
укладеного ОСОБА_4 з ТОВ компанія
«Інвестжитлобуд» про участь у
частковому будівництві за № 13/2 від 08
січня 2006 року, нею виконанні в повному
обсязі.

Такий висновок відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст.331 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Відповідно до ч. 1 ст.392 ЦК України
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право заперечується
або не визнається іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_4 та ТОВ компанія
«Інвестжитлобуд» було укладено
договір про участь у частковому
будівництві за № 13/2 від 08 січня 2006 року,
зокрема АДРЕСА_1 (будівельна адреса),
вартістю на момент укладення договору -
299 600,00 гривень.

Відповідно до умов договору №13/2 ОСОБА_4
зобов'язувалася в рахунок вартості
житла поставити щебінь, ТОВ компанія
«Інвестжитлобуд» закінчити
будівництво, забезпечити введення в
експлуатацію житлового будинку та
передати квартиру позивачці.

В той же день, 08 січня 2006 року між ОСОБА_4
та підприємцем ОСОБА_5, на
виконання умов договору № 13/2 від 08.01.20006
року, було укладено договір про сумісну
діяльність, який склав невід'ємну
частину договору на участь в
частковому будівництві.

За умовами договору про сумісну
діяльність підприємець ОСОБА_5
зобов'язувався з ТОВ компанія
«Інвестжитлобуд» укласти договір
поставки щебеню та здійснити цю
поставку на суму вартості квартири, а
ОСОБА_4 оплатити підприємцю ОСОБА_5
вартість щебеню, яка відповідала
вартості квартири.

Такий договір поставки між підприємцем
ОСОБА_5 та ТОВ компанія
«Інвестжитлобуд» був укладений за № 3
від 27 серпня 2007 року.

Місцевий суд дійшов вірного висновку,
що зобов'язання за договором № 13/2
від 08.01.2006 року на участь у частковому
будівництві ОСОБА_4 виконала в повному
обсязі на суму 300 000,00 грн., що згідно
кошторису складає повну і остаточну
вартість квартири.

Ця обставина підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами:
квитанцією до прибуткового касового
ордеру від 18 грудня 2007 року, квитанцією
до прибуткового касового ордеру від 22
лютого 2008 року серії 01АААВ № 624602, актом
прийому-передачі матеріальних
цінностей від 01 грудня 2009 року
підписаним ОСОБА_4 та ТОВ компанія
«Інвестжитлобуд», довідкою ТОВ
компанія «Інвестжитлобуд» від 01 грудня
2009 року, висновком експерта № 7138-7139 від
12.03.2014 року (а.с.11-14).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
невнесення ОСОБА_4 до реєстру вимог
кредиторів ухвалою господарського
суду Рівненської області від 10.08.2011
року у справі 8/30, не вказує на те, що
кошти внесені нею не були використані у
будівництві.

Оскільки договір підряду на виконання
будівельних робіт між ТОВ компанія
«Інвестжитлобуд» та УКБ від 11 квітня 2005
року за № 49 був розірваний договором
від 27 січня 2011 року, то на час винесення
зазначеної ухвали господарського суду,
усі майнові права на будинок вже
перешли до замовника та належали
Управлінню капітального будівництва
виконавчого комітету Рівненської
міської ради, та не входили в
ліквідаційну масу боржника, а кошти
(матеріальні цінності) ОСОБА_4, як
зазначено вище вже були освоєні в
будівництві, отже обов'язок по
забезпеченню введення в експлуатацію
житлового будинку та передачі квартири
позивачці також перейшов до УКБ. (а.с.
59-64,65).

В зв'язку з наведеним не заслуговують
на увагу твердження апелянта про
відсутність зобов'язань
обслуговуючого кооперативу «Квартал»
по виконанню зобов'язань ТзОВ компанії
„Інвестжитлобуд" перед ОСОБА_4.

Безпредметним є також посилання
апелянта на безпідставне застосування
судом першої інстанції норм Закону
України «Про інвестиційну діяльність».
Вирішуючи спір суд не застосовував
норми права із згаданого Закону.

Твердження апелянта про сплив строку
позовної давності та незастосування
його наслідків в вигляді відмови у
задоволенні позову з цих підстав не
ґрунтується на Законі.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права.

Право ОСОБА_4 було порушено 7 лютого 2014
року, коли розпорядженням
Рівненського міського голови за № 91-р
спірну квартиру АДРЕСА_1 (поштова
адреса) було розподілено іншій особі
(а.с.51-52).

Враховуючи, що рішення місцевого суду
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, наведених
у ньому, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-315, 317, 324,325ЦПК
України, колегія суддів

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обслуговуючого
кооперативу «Квартал» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
16 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: