Провадження № 2/234/303/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року
м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької
області

у складі: головуючого судді Кравченко
О.Ю.

при секретарі Куліш О.С., Бутові Д.О.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно одержаних грошових
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3
про стягнення безпідставно отриманих
коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що 03.09.2010 року між ним та відповідачем
був укладений договір купівлі-продажу
автомобіля. Згідно з умовами договору
відповідач передав йому у власність
автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO модель
Т13110ЗНГ, рік випуску 2005, тип ТЗ -
легковий седан, колір зелений, об'єм
двигуна 1299 куб.см. шасі (кузов, рама)
НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, а
він передав відповідачу за автомобіль
кошти у сумі 5300 доларів США, що
еквівалентно 42000 грн. Наведене
підтверджується договором
купівлі-продажу від 04.09.2010 року та
розпискою від 03.09.2010 року. Він
експлуатував автомобіль, застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність власників наземних
транспортних засобів, про що свідчить
Поліс №АА/5842331 від 06.09.2013 року. 20.03.2012
року автомобіль, яким він керував, був
зупинений інспектором ДАІ. Після
перевірки документів інспектор ДАІ
йому повідомив, що на цей автомобіль
накладений арешт ВДВС Краматорського
міського управління юстиції. Тоді ж
прибув державний виконавець, який
склав акт опису й арешту майна.
Автомобіль був вилучений і переданий
на відповідальне зберігання ОСОБА_4.
Таким чином, йому стало відомо, що
стосовно відповідача ОСОБА_3 на
підставі виконавчого листа №2-2706,
виданого краматорським міським судом
16.11.2011 року, ВДВС Краматорського
міського управління юстиції було
відкрито виконавче провадження про
стягнення з нього на користь ОСОБА_4
коштів у сумі 166687,75 грн. У зв'язку з цим
автомобіль був арештований. Таким
чином, на момент укладення договору
купівлі-продажу автомобіля від 03.09.2010
року відповідач не мав права
розпоряджатися автомобілем, оскільки
автомобіль був арештований. З цього
приводу він неодноразово звертався до
відповідача щодо повернення
автомобіля або коштів. Однак
відповідач ні автомобіль, ні кошти йому
не повернув. Таким чином, відповідач
отримав від нього кошти за автомобіль
без достатньої правової підстави. На
підставі ст.1212 ЦК України позивач
просить суд стягнути на його користь з
відповідача грошові кошти у сумі 42 000
грн.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити. Суду пояснив, що
автомобіль він придбав особисто у
ОСОБА_3, з яким укладав договір
купівлі-продажу, грошові кошти за
автомобіль передав ОСОБА_3, про
отримання коштів за автомобіль
відповідач особисто у його присутності
написав розписку. Також відповідач
видав йому генеральну довіреність на
керування та розпорядження
автомобілем.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити та додатково
суду пояснив, що позивач передав
відповідачу грошові кошти за
автомобіль у сумі 42000 грн., про що
відповідач надав позивачу відповідну
розписку. Крім того, ОСОБА_3 була надана
генеральна довіреність від 04.09.2010 року
на право керування та розпорядження
автомобілем. ОСОБА_1 звертався до
Краматорського міського суду з позовом
про те, щоб визнати договір
купівлі-продажу дійсним. При розгляді
справи ОСОБА_3 не заперечував
обставини, що був укладений договір та
він отримав грошові кошти за нього. При
розгляді справи це було встановлено.
Відповідач ОСОБА_3 розпорядився
автомобілем без згоди своєї дружини,
грошові кошти за автомобіль отримані
безпідставно, тому вони підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та суду
пояснив, що він розписку про отримання
грошових коштів не писав та не
підписував. Спірний автомобіль він
придбав у 2006 році. У 2007 році цей
автомобіль він продав своєму другу
ОСОБА_5 по довіреності, тому автомобіль
вибув з його володіння. 31.08.2010 року цей
автомобіль ОСОБА_5 продав ОСОБА_6, а він
на його вимогу тільки виписав
довіреність. 04.09.2010 року ОСОБА_7, або
ОСОБА_8, або ОСОБА_1, хто із них конкретно
він не знає, купив у громадянина ОСОБА_6
автомобіль. Йому подзвонив ОСОБА_6 та
попросив оформити довіреність на
ОСОБА_3. 04.09.2010 року він виписав
довіреність на ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1
Ніякого договору купівлі-продажу
автомобіля з позивачем він не укладав,
грошові кошти за автомобіль не
отримував. У 2012 році, коли автомобіль
був вилучений, до нього прийшов ОСОБА_1
та попросив, щоб він підтвердив у суді,
що він продав автомобіль ОСОБА_1 В суді
він це підтвердив. На момент оформлення
довіреності автомобіль не знаходився у
заставі.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч.1, 3 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вислухав пояснення сторін, дослідивши
у сукупності надані докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу автомобіля від 03.09.2010
року, складеного у простій письмовій
формі, відповідач продав, а позивач
придбав автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO
модель Т13110 ЗНГ, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2 за 5300
доларів США, що в еквіваленті на дату
продажу складало 42000 грн. (а.с.35).

Як вбачається з розписки від 03.09.2010 року
(а.с. 45) , відповідач отримав від
позивача гроші у сумі 5300 доларів США, що
на час продажу було еквівалентно 42 000
грн., за продаж автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO
модель Т13110ЗНГ, тип ТЗ - легковий седан,ю
рік випуску 2005, реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Як вбачається з довіреності від 04.09.2010
року, посвідченої державним нотаріусом
Першої краматорської державної
нотаріальної контори Фареником О.О.,
відповідач ОСОБА_3 цією довіреністю
уповноважує ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1
вчиняти від його імені дії щодо
належного йому на підставі свідоцтва
про реєстрацію КЗС №694643 виданого 07.09.2005
року, автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO модель
Т13110ЗНГ, рік випуску 2005, тип ТЗ -
легковий сєдан, колір зелений, об'єм
двигуна 1299 куб см., шасі (кузов, рама,
коляска) № НОМЕР_1, номерний знак
НОМЕР_2, зареєстрований 07.09.2005 року
Краматорським МРЕВ (а.с.27).

Відповідно до акту опису та арешту
майна від 20.03.2012 року, складеного
державним виконавцем ВДВС
Краматорського МУЮ Крюковим М.С. при
примусовому виконання виконавчого
листа №2-2706, виданого 16.11.2011 року
Краматорським міським судом про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
боргу у розмірі 166687,75 грн., було
накладено арешт на автомобіль ЗАЗ-DAEWOO,
модель Т13110ЗНГ, 2005 року випуску, д/н
НОМЕР_2 зеленого кольору, який належить
на праві власності ОСОБА_3. Автомобіль
було вилучено у позивача ОСОБА_1 та
передано на відповідальне зберігання
ОСОБА_4 (а.с.36-39).

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 18.04.2012 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу автомобіля марки
ЗАЗ-ДЕУ модель Т13110ЗНГ, рік випуску 2005,
тип ТЗ - легковий седан, колір зелений,
об'єм двигуна 1299 куб см., шасі (кузов,
рама, коляска) № НОМЕР_1, державний
номер НОМЕР_2 від 03.09.2010 року, виключення
вказаного автомобілю з акту опису та
арешту майна від 30.03.2012 року, складеного
державним виконавцем ВДВС
Краматорського МУЮ Крюковим М.С. та
визнання права власності на зазначений
автомобіль за ОСОБА_1 - було відмовлено
(а.с.28-29). При розгляді зазначеної справи
судом було встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1
гроші у сумі 5300 доларів США, що
еквівалентно 42 000 грн. за продаж
спірного автомобіля. Судом також було
встановлено, що всупереч вимог абз.11 п.8
Правил державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
№ 1388 в редакції на час вчинення
спірного правочину, спірний автомобіль
на момент укладення договору та видачі
довіреності станом на 3 вересня 2010 року
з обліку в підрозділі ДАІ знятий не був.

Відповідно до вимог ст. 179 ЦК
України: річчю є предмет матеріального
світу, щодо якого можуть виникати
цивільні права та обов'язки. Майном як
особливим об'єктом, за ст. 190 ЦК України,
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки. Законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, відповідно до ст. 192 ЦК України,
є грошова одиниця України - гривня.

За вимогами ст. 321 ЦК України: право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України: держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

За вимогами ст. 387 ЦК України: власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 206 ЦК України: усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

У письмовій формі, за ч. 3 ст. 208 ЦК
України, належить вчиняти правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

За ст. 210 ЦК України: правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Перелік органів, які
здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюються законом.

Згідно вимог статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону
України «Про дорожній рух»: державна
реєстрація транспортного засобу
полягає у здійсненні комплексу
заходів, пов'язаних із перевіркою
документів, які є підставою для
здійснення реєстрації, звіркою і, за
необхідності, дослідженням
ідентифікаційних номерів складових
частин та оглядом транспортного
засобу, оформленням і видачею
реєстраційних документів та номерних
знаків. Державний облік зареєстрованих
транспортних засобів включає в себе
процес реєстрації, накопичення,
узагальнення, зберігання та передачі
інформації про зареєстровані
транспортні засоби та їх власників.
Державній реєстрації та обліку
підлягають призначені для
експлуатації на вулично-дорожній
мережі загального користування
транспортні засоби усіх типів:
автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх
типів, марок і моделей, самохідні
машини, причепи та напівпричепи до них,
мотоколяски, інші прирівняні до них
транспортні засоби та мопеди, що
використовуються на автомобільних
дорогах державного значення. Власники
транспортних засобів та особи, які
використовують їх на законних
підставах, зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) належні їм
транспортні засоби протягом десяти діб
після придбання, митного оформлення,
одержання транспортних засобів або
виникнення обставин, що потребують
внесення змін до реєстраційних
документів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. № 1388, у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 грудня 2009 р. № 1371, затверджено
Порядок державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а
також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів.

Цим Порядком встановлюється єдина на
території України процедура державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (далі - транспортні
засоби), оформлення та видачі
реєстраційних документів і номерних
знаків. Цей Порядок є обов'язковим для
всіх юридичних та фізичних осіб, які є
власниками транспортних засобів,
виробляють чи експлуатують їх.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України: у разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними.

За статтею 1215 ЦК України: не підлягає
поверненню безпідставно набуті:
заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача;
інше майно, якщо це встановлено
законом.

Отже, правовідносини, які склалися між
сторонами є правовідносинами, щодо
зобов'язання з повернення безпідставно
набутого майна: грошових коштів,
отриманих за правочином, який не є
вчиненим.

Доводи відповідача про те, що грошових
коштів за автомобіль він не отримував
та розписку не підписував, не беруться
судом до уваги, оскільки відповідачем
належним чином не доведено цей факт у
судовому засіданні.

Як вбачається з висновку
судово-почеркознавчої експертизи від
31.03.2014 року №35 встановити, ким ОСОБА_3
або іншою особою виконаний підпис у
наданій для дослідження розписці від
03.09.2010 року про отримання ОСОБА_3 від
ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 5300
доларів США, що в еквіваленті складає 42
000 грн., за продаж автомобіля ЗАЗ - DAEWOO,
2005 року випуску, д/н НОМЕР_2, не
виявилось можливим (а.с.62-65).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
правочин, укладений між позивачем та
відповідачем не відповідає вимогам ст.
206, ч. 3 ст. 208, 210, 655 ЦК України, - не є
вчиненим, та відповідно до вимог ст. 1212
ЦК України відповідач ОСОБА_3, як особа,
яка набула майно (гроші) за рахунок
позивача без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язаний повернути позивачу
отримані грошові кошти в сумі 42000 грн.
Захист прав позивача здійснюється
шляхом стягнення з відповідача
безпідставно одержаних грошових
коштів в сумі 42000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача також
необхідно стягнути судовий збір у
розмірі 420 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,4,10,11,60,61,88,169,212-215 ЦПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення безпідставно одержаних
грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4 безпідставно
одержані грошові кошти у сумі 42 000
(сорок дві тисячі) грн. та судовий збір у
сумі 420 (чотириста двадцять) грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Краматорський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. Ю. Кравченко