Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №292/187/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Червоноармійського районного суду
Житомирської області від 4 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини, а
також на своє утримання ,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом, в якому зазначила, що
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах з відповідачем й вони мають
спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На
даний час син проживає разом з нею, а
відповідач, маючи можливість
матеріально утримувати їх, ухиляється
від цього обов'язку.

З огляду на вищезазначене,
просила стягувати з відповідача
аліменти на утримання дитини в розмірі
516 грн. щомісячно до досягнення сином
шести років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
а також аліменти на своє утримання у
розмірі 300 грн. до досягнення дитиною
трьох років.

Рішенням Червоноармійського
районного суду Житомирської області
від 4 серпня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
позивачки аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400 грн.
щомісячно, починаючи з 18 липня 2014 року й
до досягнення дитиною шести років,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_2 кошти на її утримання у розмірі
150 грн. щомісячно, починаючи з 18 липня 2014
року й до досягнення дитиною трьох
років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнуто з відповідача на користь
держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць звернуто до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким стягнути аліменти на
утримання сина в розмірі 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку та відмовити у
задоволенні позовних вимог про
стягнення аліментів на утримання
позивачки. При цьому, апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, вказує на ту обставину, що суд
не врахував його матеріальний стан.

В судовому засіданні апелянт
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі та зауважив, що
погоджується сплачувати аліменти на
утримання дитини, проте, з огляду на
свій матеріальний стан, визначений
судом розмір аліментів є занадто
значним для нього. На даний час він не
працює, єдиним джерелом його доходів є
підсобне господарство. На обліку у
центрі зайнятості населення він не
перебуває, оскільки влаштуватись таким
чином на роботу із достатнім рівнем
оплати праці, неможливо.

Також звернув увагу суду на ту
обставину, що надає матеріальну
допомогу на утримання сина, проте
вважає, що не зобов'язаний утримувати
позивачку, оскільки вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі з іншим
чоловіком.

На думку позивачки, апеляційна
скарга є безпідставною, адже
відповідач, будучи працездатним,
спроможний сплачувати аліменти у
встановленому судом розмірі.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони не перебувають у
зареєстрованому шлюбі між собою та є
батьками неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наявні в матеріалах справи довідки,
видані Великолугівською сільською
радою Червоноармійського району
Житомирської області 17 липня 2014 року,
свідчать про те, що дитина проживає
разом з позивачкою.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
є працездатним, не має інших утриманців
та в силу ст. 180 СК України зобов'язаний
надавати матеріальну допомогу на
утримання неповнолітнього сина. З
огляду на розмір прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, суд
прийшов до висновку про необхідність
стягнення з відповідача аліментів у
сумі 400 грн. щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька або
у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення для справи.

З огляду на вищезазначене, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову та
стягнення з відповідача на користь
позивачки аліментів на утримання
дитини в розмірі 400 грн. щомісячно.

Проте, розглядаючи позовні вимоги про
стягнення аліментів на утримання
позивачки, суд неповно з'ясував
обставини у справі, зокрема, не
дослідив докази на підтвердження
спроможності відповідача надавати
таку матеріальну допомогу, не з'ясував
тривалість проживання сторін однією
сім'єю.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 91 СК України
жінка та чоловік, які не перебувають у
шлюбі між собою, мають право на
утримання в разі проживання з нею, ним
їхньої дитини, відповідно до частин
другої - четвертої статті 84 та статей 86
і 88 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.84 СК України передбачене
право дружини, з якою проживає дитина,
на утримання від чоловіка - батька
дитини до досягнення дитиною трьох
років. Згідно з положеннями ч.4 ст. 84 СК
України таке право дружина має
незалежно від того, чи вона працює та
незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може
надавати матеріальну допомогу.

Досліджена судом трудова книжка
відповідача свідчить про те, що він не
працює. Про відсутність у нього
постійного місця роботи та сталого
заробітку також свідчить довідка
Великолугівської сільської ради від 28
липня 2014 року ( а.с.14).

Вказана обставина свідчить про те, що
відповідач позбавлений можливості
надавати матеріальну допомогу на
утримання позивачки.

Окрім того, при вирішенні спору суд
бере до уваги нетривале перебування
сторін у фактичних шлюбних відносинах,
які в судовому засіданні пояснили, що у
2014 році більше місяця проживали однією
сім'єю. В подальшому припинили шлюбні
стосунки та стали проживати окремо.

З аналізу змісту положень ч.2 ст. 91 СК
України вбачається, що зазначена норма
не застосовується до відносин жінки і
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, але перебувають у шлюбі з
іншими особами.

Судом встановлено, що позивачка з 26
жовтня 2013 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

За таких обставин, рішення суду в
частині стягнення аліментів на
утримання позивачки підлягає
скасуванню з ухваленням нового,- про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

Керуючись ст. ст.
209,303,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Червоноармійського районного
суду Житомирської області від 4 серпня
2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 коштів на її
утримання та негайного виконання
рішення в цій частині скасувати,
ухваливши нове рішення,- про відмову у
задоволенні даних позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
Судді: