Справа № 359/3691/14-ц Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/4631/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Мережко М.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 19 червня 2014 року
у справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права користування
двоповерховою будівлею та усунення
перешкод у користуванні,-

Встановила :

У квітня 2014 року позивачка
звернулась до суду з вище вказаним
позовом, посилаючись на те , що у 2000 році
між нею та відповідачем укладено шлюб.
В період шлюбу ними за спільні кошти
побудований будинок. Вказувала, що вона
уклала договір з будівельною фірмою
про початок та завершення будівництва,
вкладала свої кошти, піклувалася про
чоловіка та дитину. Однак, відповідач
подав до суду заяву про розлучення,
після чого не допускає її до будинку,
який вона вважає спільним сумісним
майном подружжя. Оскільки вона є
власником ? частки незавершеного
будівництвом будинку, експлуатація
якого можлива, а відповідач
перешкоджає їй у користуванні
належним їй майном, позивачка просила
винести рішення про визнання за нею
права користування будівлею та
заборонити відповідачу чинити
перешкоди у цьому.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача та
відповідач заперечили проти позову,
вважали, що позивач не довела свої
позовні вимоги щодо прав на
користування незавершеним
будівництвом будинком та існування
перешкод зі сторони відповідача щодо
користування ним.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду від 19 червня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
просила скасувати рішення суду з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи та порушення
вимог матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України (далі СК України) майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Згідно з роз»ясненням Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2997 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановити обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з»ясувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст..60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України),
відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені із цивільного
обороту) , незалежно від того, на ім.»я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ст.68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі будівництва (створення майна).

Згідно з Постановою Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», суди при вирішенні спорів
мають враховувати, що право власності
на збудований громадянином будинок на
відведеній йому в установленому
порядку земельній ділянці і прийнятий
в експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої ради.

В силу ч.2 ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 2000 року.
Рішенням Березанськогно міського суду
від 17 грцудня 2012 року шлюб між
сторонами розірвано.

25 квітня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
був укладений договір дарування
земельної ділянки площею 0,12 га з
кадастровим номером :02:002:001, що
розташована в с. М. Олександрівка
Бориспільського району Київської
області.

На вказаній земельній ділянці
розпочато будівництво будинку. На час
розгляду справи будинок незавершений
будівництвом, не прийнятий в
експлуатацію, право власності на нього
не зареєстровано у встановленому
порядку.

Як видно з матеріалів справи між
позивачкою та відповідачем питання
щодо визнання спірної будівлі або
матеріалів та конструкцій, які були
використані під час будівництва
будинку спільною сумісною власністю
подружжя та поділ його відповідно до
часток кожного у спільному майні не
порушувалося, рішення щодо цього в
судовому порядку не приймалося. У
зв»язку з чим, вимоги позивачки щодо
усунення перешкод у користуванні
власністю, що є спільним майном
подружжя не грунтуються на законі та
обставинах справи.

Посилання позивачки на те, що договір
підряду є правовстановлюючим
документом на використані будівельні
матеріали, у даному випадку, є
безпідставним та не можуть бути
покладені в основу доказування
зазначених вище позовних вимог
позивачки.

Крім того, в матеріалах справи
відсутні будь-які дані щодо перешкод,
які чинить позивачці відповідач щодо
користування майном, а саме,
будівельними матеріалами, які були
використані при проведенні
будівельних робіт по будівництву
незавершеного на даний період
будівництвом будинку, докази на
підтвердження даних обставин у
відповідності до положень ст.ст.ст.57-60
ЦПК України позивачкою не надано.

Колегія погоджується з висновком суду
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог у зв»язку з
їх недоведеністю.

Рішення відповідає вимогам закону,
підстав до його скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено. В апеляційній скарзі не
приведено доводів, які б спростували
висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: