Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3001/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» на рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 22 травня 2014 року в справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Північної групи по обслуговуванню
побутових споживачів до ОСОБА_2 про
відшкодування вартості не облікованої
електричної енергії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ВАТ
«Запоріжжяобленерго» в особі
Північної групи по обслуговуванню
побутових споживачів звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування вартості не облікованої
електричної енергії.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2, яка мешкає
за адресою: АДРЕСА_1, користується
електроенергією на підставі особового
рахунку НОМЕР_1 на постачання
електроенергії та є власником
квартири.

28.05.2010 року контролерами рейдової
бригади північної групи по
обслуговуванню побутових споживачів
проведена перевірка дотримання Правил
користування електричною енергією для
населення за адресою, де мешкає
відповідач. Перевіркою встановлено
втручання в роботу приладу обліку,
відсутність пломби ВАТ
«Запоріжжяобленерго» на клемній
кришці електроприладу (п.11 ПКЕЕН). По
даному факту порушення Правил
користування електричною енергією для
населення, п.53, було складено акт № 00111057
від 28.05.2010 року.

Згідно з Методикою визначення обсягу
та вартості електричної енергії, не
облікованої внаслідок порушення
споживачами Правилами користування
електричною енергією для населення,
визначено обсяг та вартість не
облікованої електроенергії у сумі 265
грн.76 коп.

Відповідач в добровільному порядку за
актом сплатила 56 грн.04 коп. На
теперішній час борг за актом у сумі 209
грн. 72 коп. не сплачено, а тому позивач
просив стягнути з ОСОБА_2 на його
користь вартість не облікованої
електроенергії у сумі: 209 грн. 72 коп. та
затрати по оплаті судового збору в сумі
229 грн. 40 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 22 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ВАТ
«Запоріжжяобленерго», посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовивши відкритому акціонерному
товариству «Запоріжжяобленерго» в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції посилався на приписи статей
257, 264 ЦК України і виходив з того, що має
місце сплив позовної давності,
оскільки при розгляді справи в суді
першої інстанції відповідач ОСОБА_2
заявляла про застосування частини 4
статті 266 ЦК України, вважаючи, що
строк позовної давності закінчився ще
28.05.2013 року, проте позивач звернувся до
суду лише 22.11.2013 року, а тому сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Основним доводом апеляційної скарги є
те, що суд першої інстанції не оцінював
докази в справі, не перевіряв
обґрунтованість позовних вимог, а лише
застосував строки позовної давності.
На думку апелянта, оскільки 19.06.2013 року
та 20.08.2013 року відповідач ОСОБА_2
оплатила двічі по 28 грн. 02 коп., це
свідчить про визнання нею боргу за
актом та є перериванням перебігу
строку позовної давності.

Проте, такий довід спростовується
наступним.

Частиною 1 статті 264 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.
Згідно частини 3 цієї статті після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Частиною 4 статті 267 ЦК України
визначено, що сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді справи в судах першої та
апеляційної інстанції відповідач
ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову,
поясняла, що вона не має ніякого
відношення до відсутності пломби на
лічильнику. Цей прилад обліку
встановлено в загальному коридорі (на
сходовій клітині), тобто, до нього
вільний доступ і будь-хто міг зняти
пломбу або зняти і сам лічильник.

З матеріалів справи видно, що акт №
00111057 про виявлення порушення побутовим
споживачем ПКЕЕН складено 28.05.2010 року.
В акті вказано, що споживач ОСОБА_2
порушила Правила користування
електричною енергією для населення:
відсутність пломби ВАТ
«Запоріжжяобленерго» на
розрахунковому засобі обліку
електричної енергії. Порушення
здійснювалося відкрито (а. с. 3).

Зі змісту рапорту рейдової бригади,
складеного 28.05.2010 року, видно, що прилад
обліку, на клемній кришці якого
виявлено відсутність пломби,
встановлено в загальному коридорі,
який не має дверей, не закривається. Має
місце вільний доступ до приладу обліку,
а тому відсутні підстави вважати, що
відповідач будь-яким чином причетна до
цього порушення (а. с. 5).

В якості доказу переривання перебігу
позовної давності представник
позивача зазначає, що 19.06.2013 року та
20.08.2013 року відповідач ОСОБА_2 оплатила
двічі по 28 грн. 02 коп. Так само зі змісту
позовної заяви видно, що позивач
посилається на той факт, що відповідач
в добровільному порядку за актом
сплатила 56 грн. 04 коп. Проте,
відповідних квитанцій, в яких
зазначено, що ці платежі здійснено в
рахунок погашення боргу за актом,
позивачем не надано.

Відмовивши в задоволенні позову з тих
підстав, що в справі має місце сплив
позовної давності, суд першої
інстанції не взяв до уваги роз'яснення
п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 18.12.2009 р. «Про судове
рішення у цивільній справі», де,
зокрема, сказано, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки; встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати.

Одночасно роз'яснено, якщо в разі
пропуску строку для звернення до суду
позов не доведено, то суд зазначає про
відмову в позові з цієї самостійної
підстави (тобто, з підстав
недоведеності позову).

Відповідно, лише в разі доведеності та
обґрунтованості позовних вимог та за
умови пропуску строку позовної
давності без поважних причин суд
відмовляє в позові з тієї підстави, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду.

Судова колегія дійшла висновку, що
позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» недоведені,
оскільки позивач не надав доказів вини
або будь-якої причетності споживача
ОСОБА_2 до відсутності пломби на
клемній кришці приладу обліку,
оскільки прилад обліку встановлено в
загальному коридорі, який не має
дверей, не закривається, тобто,
фактично є вільний доступ до приладу
обліку сторонніх осіб.

Крім того, в справі відсутні будь-які
докази стосовно того, що ОСОБА_2
користувалася електроенергією поза
приладом обліку або якимось чином
втручалася в дію приладу обліку.

За таких обставин суд першої
інстанції, ухваливши рішення про
відмову у задоволенні позову в зв'язку
зі спливом позовної давності,
допустив неправильне застосування
приписів частини 4 статті 267 ЦК України.
З урахуванням обставин справи рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 22 травня 2014 року - про відмову у
задоволенні позовних вимог Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» про
відшкодування з ОСОБА_2 вартості не
облікованої електроенергії - є
законним та обгрунтованим.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 308
ЦПК України, якою передбачено, що не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань, судова колегія
вважає за можливе не змінювати судове
рішення, оскільки по своїй суті воно є
законним та обгрунтованим, проте
зазначає, що за даних обставин
підставою для відмови у задоволенні
позову є недоведеність позовних вимог
Відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго».

Із апеляційної скарги вбачається, що
інші доводи не мають належного
обґрунтування у чому полягає порушення
вимог матеріального і процесуального
права, відтак судова колегія вважає,
що відсутні підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 22 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: