Справа № 184/1896/14-ц
Номер провадження 2/184/455/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2014м. Орджонікідзе
Орджонікідзевський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Томаш В.І.,

при
секретарі - Бринзі Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Орджонікідзе цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
поділ майна», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги по підставам, вказаним у
позовній заяві та просить суд
здійснити розподіл між ним - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 майно, придбане за час їхнього
спільного проживання; визнати за ним
право власності на майно: DVD програвач -
300 грн., пилосос - 2500 грн., одна
хлібопічка - 750 грн., мікрохвильова
пічка - 950 грн., сушарка для овочів - 500
грн., пральна машинка - 5600 грн., один
килим 2x4 червоно-коричневий - 500 грн.,
набір покривал на диван та два крісла -
500 грн. Всього на суму 11 600 грн.; залишити
у ОСОБА_2 у власності таке майно:
холодильник - 4000 грн., конвектор - 1500
грн., одна хлібопічка - 750 грн., телевізор
- 2500 грн., газовий котел «Данко» - 3000 грн.,
радіотелефон - 200 грн., один килим 2x4
червоно-коричневий - 500 грн., штори - 1000
грн., бетонозмішувач - 2000 грн.,
металопластикові вікна - 4 - 5000 грн.,
паркан з 14 прольотів - 5600 грн., шлакоблок
- 1850 грн., газопровід - 5000 грн. Всього на
суму 32900 грн..

Відповідачка в судовому засіданні
просила залишити позов без задоволення
по підставам вказаних у письмових
запереченнях.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
показав, що він проживає рядом з ОСОБА_2,
з якою відносин ніяких не підтримує, з
ОСОБА_1 є товаришами. ОСОБА_1 з ОСОБА_2
проживали разом у неї дома з 2000 по 2012
рік, вели господарство. Він особисто ні
в їх будинку, ні у дворі ніколи не був та
яке майно вони придбали йому невідомо.
В акті, наданому позивачем він поставив
лише підпис, але самого майна, яке в
ньому викладено він не бачив.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
показав, що він проживає рядом з ОСОБА_2,
з якою відносин ніяких не підтримує, з
ОСОБА_1 є товаришами. ОСОБА_1 з ОСОБА_2
жили разом, ОСОБА_1 щось робив у дворі.
Яке майно ними придбалося та за які
кошти він не знає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
показала, що ОСОБА_1 є її рідним братом,
який проживав разом з ОСОБА_2 з 2000 по 2012
рік у будинку ОСОБА_2, отримував пенсію,
працював токарем на Підстепній. Вона
проживає в м. Нікополь, але інколи
бувала у них в гостях в с. Ленінське.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
показала, що вона підтримує дружні
стосунки з ОСОБА_2, з якою зустрічали
новий 2011 рік. ОСОБА_1 вже на той час вона
в будинку ОСОБА_2 не бачила, він інколи
приходив до ОСОБА_2, але з нею на той час
не проживав. ОСОБА_2 постійно працює,
ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями,
деякий час жив то у ОСОБА_2, то у себе
дома. Вона приїжджала до ОСОБА_2 з м.
Кривий Ріг, де проживає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показала, що до ОСОБА_2 вона часто
приїжджала в гості, ОСОБА_1 там ніколи
не бачила, зі слів ОСОБА_2 їй було відомо
те, що ОСОБА_1 постійно п'є, вчиняє бійки.
Вони підтримували відносини до початку
2011 року.

Суд, вислухав пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи і
оцінивши їх в сукупності, прийшов до
висновку, що заявлені позивачем вимоги
не обґрунтовані, не знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та
не підлягають задоволенню в повному
обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що з
середини січня 2000 року він почав
спільне проживання однією родиною з
ОСОБА_2. Між ними були добрі відносини і
тому необхідності реєстрації шлюбу
вони не надавали значення. Як член сім'ї
позивач вкладав свої гроші нарівні з
відповідачем у ведення господарства.
Його доходи складалися з пенсії та
заробітків. Він працював токарем на
Підстепнянському заводі будматеріалів
Апостолівського району. Разом з
відповідачкою він зробив ремонт у її
будинку: заміна лінолеуму, обклейка
стін шпалерами, фарбування дверей, інші
роботи. Сторони замінили в будинку 4
вікна, витративши 5000 грн. спільних
коштів. Позивач встановив новий паркан
навколо садиби відповідача. Також
позивач власноручно встановив газовий
конвектор, газовий котел, виконав усі
роботи по встановленню газової мережі.
Крім того, з участю позивача був
зроблений ремонт в квартирі, що
належить відповідачці і розташована в
м. Орджонікідзе Дніпропетровської
області. За спільні кошти сторони
придбавали речі домашнього вжитку,
якими спільно користувалися.
Відповідачка вважала, що ОСОБА_1
повинен вносити до сімейного бюджету
більше грошей, завжди дорікала йому.
Через те, що позивач інколи вживав
алкогольні напої, відповідачка була
цим незадоволена. Між сторонами
виникали сварки, бійки, але вони
мирилися, продовжували спільне життя.
Позивач зрозумів, що відновити колишні
добрі стосунки важко і вирішив
залишити відповідачку. Восени 2012 року
ОСОБА_1 пішов жити до свого спадкового
будинку. Відповідачка дала йому тільки
відро картоплі, одну капустину і одну
банку тушонки. Навесні 2013 року позивач
звернувся до відповідача, щоб вона
віддала йому сівалку. Відповідачка
категорично відмовилася і сказала, що
взагалі нічого йому не віддасть.
Позивач вважає, що таке ставлення
відповідача не зовсім правильне, тому
вирішив поділити спільно нажите майно.

За час сімейного проживання на спільні
кошти сторони придбали: DVD програвач - 300
грн., холодильник - 4000 грн., конвектор -
1500 грн., пилосос - 2500 грн., дві хлібопічки
- 1500 грн., телевізор - 2500 грн., газовий
котел «Данко» - 3000 грн., радіотелефон - 200
грн., мікрохвильова пічка - 950 грн.,
сушарка овочів - 500 грн., пральна машинка
- 5600 грн., два килима 2x4
червоно-коричневі - 1000 грн., набір -
покривала на диван та два кресла - 500
грн., штори - 1000 грн., бетонозмішувач - 2000
грн., металопластикові вікна - 4 - 5000 грн.,
паркан з 14 прольотів - 5600 грн., шлакоблок
- 1850 грн., газопровід - 5000 грн. Всього на
суму 44500 грн..

Позивач вважає, що має право на ?
частину спільного майна, що дорівнює 22
250 грн.. Але позивач вважає, що для
поділу майна досить одержати речі,
вартість яких менше половини спільного
майна. Позивач бажає, щоб при поділі
майна йому були виділені такі речі: DVD
програвач - 300 грн., пилосос - 2500 грн.,
одна хлібопічка - 750 грн., мікрохвильова
пічка - 950 грн., сушарка для овочів - 500
грн., пральна машинка - 5600 грн., один
килим 2x4 червоно-коричневий - 500 грн.,
набір покривал на диван та два крісла -
500 грн.. Всього на суму 11600 грн..

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підстави своїх вимог. Відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. Відповідно
до ст. 57 ЦПК України доказами є будь -
які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак позивачем не надано до суду
жодних належних та допустимих доказів,
які б підтверджували його позовні
вимоги, а доводи, викладені позивачем в
позовній заяві є голослівними,
безпідставними та необґрунтованими і
спростовуються стабільними
поясненнями відповідача по справі,
наданими нею письмовими запереченнями,
поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6,
допитаних збоку позивача, матеріалами
справи в їх сукупності.

По перше, позивачем не зазначена
реальна вартість майна, яке нібито
придбаного в період спільного
проживання. Як встановлено судом та
пояснення самого позивача, позивач
зазначив вартість придбаного майна як
нового, не дивлячись на те, що майно
було придбане 5 - 10 років назад.

По друге, позивачем не надано до суду
будь - яких документів, які б
підтверджували саме факт придбання
майна, зазначеного ним у позовній
заяві, до яких входять чеки, квитанції
та інше. Позивачем навіть не надано
доказів стосовно того, чи існує взагалі
майно, яке підлягає поділу. В
матеріалах справи позивачем наданий
акт опису майна, складений невідомою
особою при невідомих суду обставинах
та ніким не завірений у встановленому
законом порядку. Зокрема, допитаний
збоку позивача свідок ОСОБА_3 пояснив,
що у вказаному акті є його підпис, однак
самого майна він взагалі не бачив та не
знає про його існування.

Не залишається уваги і та обставина, що
позивачем в ході розгляду справи не
було заявлено будь - яких клопотань,
зокрема щодо проведення по справі
судової товарознавчої експертизи з
метою встановлення дійсної вартості
спірного майна та взагалі щодо його
існування.

По третє, в своїй позовній заяві
позивач посилається на вимоги ст.. 60, 70,
71, 74 Сімейного кодексу України, однак
позивачем не доведений суду факт його
спільного проживання як чоловік та
жінка разом з відповідачем з 2000 року до
2012 року та не доведено суду те, що майно,
зазначене позивачем в позовній заяві
придбано саме в період їх спільного
проживання однією сім'єю.
Недоведеність вказаних обставин, на
думку суду, є підставою для відмови у
поділі майна подружжя.

По четверте, суд вважає, що між
сторонами по справі фактично відбувся
розподіл спільного майна, оскільки
позивач, виїжджаючі з домоволодіння
відповідачки, забрав у своє володіння
майно, яке було придбано за спільні
кошти подружжя, зокрема засоби для
бджіл та інше майно.

Суд вважає такими, що заслуговують
уваги доводи відповідача, висловлені
нею в письмових запереченнях та в
судовому засіданні щодо спростування
позовних вимог в тій частині, що вони
час від часу проживали разом ні до
восени 2012 року, а до початку 2011 року, що
підтверджено також поясненнями
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, допитаних в
судовому засіданні, однак спільне
господарство сторони не вели і між ними
не було будь-яких прав та обов'язків як
подружжя, оскільки вони не мали
спільного сімейного бюджету, так як
позивач, так і вона свої кошти
витрачали на особисті потреби. Як
зазначає відповідач, вона купувала
майно собі, а позивач також купував
майно для своїх потреб та зберігав його
в своєму будинку в АДРЕСА_1. Відповідач
постійно працювала та працює в ПАТ
«Орджонікідзевський
гірничо-збагачувальний комбінат», має
достатню та стабільну заробітну плату.
Ще вона працює приватним підприємцем і
має додатковий дохід. Позивач працював
періодично і не мав достатнього доходу,
зловживав спиртним. За періодичну
допомогу їй на городі та в дворі вона
годувала позивача як робітника,
пригощала спиртним як це роблять всі,
хто запрошує до себе помічника. Майно,
яке перерахував в позовній заяві
позивач, ніякого відношення до нього не
має і не може бути спільним майном
подружжя, так як воно придбане за її
особисті кошти. Окрім того відповідач
зазначає про те, що позивач зазначив
майно, якого взагалі ніколи в неї не
було. Позивач купив собі мопед за 3000
грн., бензопилу за 2000 грн., болгарку за
1000 грн., ел. дриль за 500 грн. газифікував
свій будинок за 4000 грн..

По п'яте, згідно ст. 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутись до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність по цій категорії
справ встановлена в три роки. Згідно ст.
72 СК України, позовна давність не
застосовується до вимог про поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, якщо шлюб між ними
не розірваний. Однак у сторін по справі
не був зареєстрований шлюб, а також і не
було сімейних відносин. Так як з 30
грудня 2010 року вона з позивачем
припинала будь-яке спілкування, то якщо
позивач вважав, що його права порушені,
з цього часу починається сплив
позовної давності. Трирічний строк
позовної давності закінчився 31 грудня
2013 року. Позивач звернувся до суду з
позовною заявою 27 лютого 2014 року, тобто
через 3 роки та 2 місяці, тобто поза
межами строку позовної давності.
Позивач з заявою до суду про визнання
пропущеного ним строку позовної
давності з поважних причин та
поновлення його не звертався.

Згідно ст. 267 ЦК України (наслідки
спливу позовної давності), позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленого до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідачка заявила суду про
застосування до позовних вимог
позовної давності і відмови позивачу в
задоволенні позову.

Суд дає критичну оцінку поясненням
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
допитаних збоку позивача з приводу їх
зацікавленості у винесенні рішення на
користь позивача, оскільки ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 є близькими товаришами
позивача, а ОСОБА_5 є рідною сестрою
позивача.

Таким чином суд вважає позовні вимоги
позивача необґрунтованими та
недоведеними, а тому в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
поділ майна» слід відмовити.

Керуючись ст.. ст.. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного
кодексу України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.. ст.. 10, 11,
57, 60, 88, 209 - 213 Цивільного процесуального
кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ майна».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 - днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського

міського суду
Томаш В.І.