Номер провадження 22-ц/775/6012/2014
Головуючий в 1 інстанції - Федорчук М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: КІШКІНОЇ І.В., СМЄЛІК С.Г.,

При секретарі ЛЯСОВІЙ В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку

цивільну справу за апеляційними
скаргами: обласного центру медико -
соціальної експертизи та ОСОБА_1

на рішення Калінінського районного
суду м. Донецька від 12 червня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
обласного центру медико - соціальної
експертизи та ОСОБА_2 про поновлення
на роботі -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Калінінського
районного суду м. Донецька від 12 червня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
обласного центру медико - соціальної
експертизи та ОСОБА_2 про поновлення
на роботі задоволені частково.

Визнано дії Донецького
обласного центру медико - соціальної
експертизи із звільненням ОСОБА_1 з
роботи наказом № 709-к від 15.11.2013 року за
ст. 38 КЗпП України з 2.12.2013 року
незаконними.

Поновлено ОСОБА_1 з 2.12.2013 року
на попередньому місці роботи на посаді
лікаря - ортопеда - травматолога МСЕК №
4 м. Донецька.

Стягнуто з Донецького
обласного центру медико - соціальної
експертизи на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 20 887,92 грн. за період з 2.12.2013 року
по день винесення рішення, та на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 грн.

Рішення в частині поновлення на
роботі допущено негайному виконанню.

В апеляційних скаргах:

- Позивач ОСОБА_1 просить рішення
суду змінити, задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі, із
змісту його апеляційної скарги
вбачається, що суд при ухваленні
рішення порушив норми діючого
матеріального законодавства;

- Відповідач - обласний центр
медико - соціальної експертизи просить
рішення суду скасувати, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити,
посилаючись на те, що суд при ухваленні
рішення в односторонньому порядку
дослідив обставини по справі,
порушивши таким чином права
відповідача.

Позивач звернувшись до суду із
вказаним позовом зазначив, що він
працював на посаді лікаря - ортопеда -
травматолога МСЕК № 4 м. Донецька з 2004
року, має кваліфікацію лікаря вищої
категорії та є кандидатом медичних
наук.

З 2010 року із керівництвом МСЕК у нього
склалася конфліктна ситуація, оскільки
він захистив кандидатську дисертацію
і став претендувати на посаду голови
МСЕК, адміністрацією незаконно
виносилися рішення про інвалідізацію
осіб та розкрадання державних коштів,
про його професійні та ділові якості
поширюють негативну інформацію, за два
місяці 2013 року його незаконно
позбавили частини заробітної плати,
йому доручали виконувати
розпорядження, виконати яких
неможливо, із скаргами про це він
звертався до своїх керівників в різні
інстанції, вимушений був написати
заяву про переведення на роботу на інше
місце в іншу комісію МСЕК, однак
відповіді він не отримав, у зв'язку з
ненаданням відповіді повторно написав
аналогічну заяву.

Всупереч вимогам законодавства 15.11.2013
року наказом від 2.12.2013 року № 709-к його
звільнено з роботи на підставі ст. 38
КЗпП, як вказано в наказі на підставі
його заяви за власним бажанням, однак
заяви про звільнення за власним
бажанням він не писав, тому просив
поновити його на роботі на посаду
лікаря - ортопеда - травматолога МСЕК №
4 , відшкодувати заробітну плату за час
вимушеного прогулу, визнати дії
обласного центру медико - соціальної
експертизи та головного лікаря ОСОБА_2
у його звільненні незаконними, визнати
незаконним його відсторонення від
роботи, визнати, що його звільнення
відбулося в день видачі трудової
книжки, покласти на головного лікаря
обов'язок відшкодувати шкоду,
заподіяну установі у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, представника
позивача, який підтримав доводи своєї
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити, представника обласного
центру медико - соціальної експертизи,
який підтримав доводи своєї
апеляційної скарги, заперечуючи проти
апеляційної скарги позивача,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційні
скарги задоволенню не підлягають за
таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 про поновлення його на роботі
та стягуючи на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
суд першої інстанції правильно прийшов
до висновку про те, що при виданні
наказу про звільнення позивача з
роботи за власним бажанням,
відповідачем були порушені вимоги ст. 38
КЗпП України, а саме порядок
звільнення, оскільки як вбачається з
матеріалів справи та встановлених
судом першої інстанції обставин, 5.11.2013
року позивач звернувся до відповідача
із заявою про переведення його на інше
місце роботи в іншу комісію.

Наказом № 693 від 6.11.2013 року на підставі
заяви позивача йому була надана
відпустка строком на 21 календарний
день з 11.11.2013 по 1.12.2013 року.

Перебуваючи у відпустці 14.11.2013 року
позивач подав заяву до відповідача про
звільнення його із займаної посади з
2.12.2013 року у зв'язку з незгодою
здійснення керівником кадрової
політики /а.с.6/.

Згідно листків непрацездатності
позивач перебував на лікарняному з
1.12.2013 року по 27.12.2013 року.

Наказом від 2.12.2013 року № 709-к позивача
звільнено з роботи на підставі ст. 38
КЗпП за власним бажанням /а.с. 4/, із
вказаного наказу вбачається, що його
видано до закінчення строку
попередження позивача про його
звільнення з посади з 2.12.2013 року, в
наказі не вказано причину розірвання
трудового договору за власним
бажанням, не зазначено про можливість
продовжувати з інших поважних причин,
будь яких даних про те, що після
попередження, позивач наполягав на
розірванні трудового договору з 2.12.2013
року за власним бажанням до суду не
надано.

Середній заробіток за час вимушеного
прогулу суд стягнув у відповідності до
вимог частини 2 ст. 235 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні інших
позовних вимог суд першої інстанції
правильно зазначив, що вимоги про
покладення на головного лікаря
обов'язку покрити шкоду, заподіяну
підприємству у зв'язку із оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу
не порушують законних прав позивача і
не відносяться до способу захисту прав
позивача, а оскільки позивач
поновлений на роботі із стягненням на
його користь середнього заробітку за
час вимушеного прогулу його позовні
вимоги про визнання незаконним його
відсторонення від роботи, визнання
його звільненим у день видачі трудової
книжки є безпідставними.

Таким чином рішення законне і
обгрунтоване, доводи апеляційних скарг
як позивача так і відповідача були
предметом розгляду у суді першої
інстанції, висновків суду вони не
спростовують.

У відповідності з вимогами ч. 1
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України
апеляційний суд -

У
Х В А Л И В :

Апеляційні скарги обласного
центру медико - соціальної експертизи
та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 12 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: