Справа № 638/802/14-ц,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року
м.Харків

Дзержинський районний суд міста
Харкова у складі:

головуючого , судді -
РУДНЄВОЇ О.О.

при секретарі -
КАЛІНОВІЙ А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного Казначейської служби
України , прокуратури Полтавської
області , УМВС України в Полтавській
області про стягнення моральної
шкоди в сумі 986 580,00 гривень ,
заподіяної незаконним проникненням у
житло під час обшуку 02.09.2010 року та
прийняттям участі в проведенні обшуку
з боку співробітників РМОП «Беркут»
УМВС України в Полтавській області ,-

УСТАНОВИВ:

Позивач в січні 2014 року
звернувся до Дзержинського районного
суду м.Харкова з позовом Державного
казначейства України, управління МВС в
Полтавській області, Прокуратури
Полтавської області про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
незаконними діями працівниками РМОП
«Беркут» УМВСУ в Полтавській області
в якому просить суд стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 986
580 грн., нанесену співвідповідачем в
наслідку незаконного силового
вторгнення в квартиру, незаконної
активної участі в проведенні обшуку, в
наслідку якого співвідповідач
спричинив тривалі моральні, та фізичні
страждання.

Зазначені позовні вимоги
позивач обґрунтовує тим, що 02.09.2010 року
до квартири АДРЕСА_1, яка належить
позивачу по справі, з застосуванням
насилля, не маючи на то належний дозвіл,
вторглися співробітники РМОП «Беркут»
УМВСУ в Полтавській області, які
проводили незаконний обшук квартири,
при проведенні якого не допускали
лікарів швидкої допомоги.

В судовому засіданні
позивач підтримав позовні вимоги,
наполягав на їх задоволенні.

Представник
співвідповідача -Прокуратури
Полтавської області за дорученням
Боброва С.С. в судовому засіданні
заперечувала проти позовних вимог,
посилаючись на їх безпідставність,
просив відмовити в їх задоволенні,
пояснивши, що позивачем не наведено
жодного доказу, який би вказував на
незаконність проведення зазначеної
слідчої дії, яка проводилась, не
співробітниками РМОП «Беркут» УМВС
України в Полтавській області , а
старшим слідчим СУ УМВС України в
Полтавській області Лоскот С.С., який
згідно ст.183 КПК України (в редакції 1961
року) проводить зазначену слідчу дію та
несе відповідальність за додержання
законності, контролюючи та керуючи дії
осіб, яких він має право залучати для
участі в обшуку.

У тому випадку, якщо для
позивача є суттєвим посилання саме на
факт проведення незаконного, як на його
думку, обшуку, відшкодування шкоди за
проведення якого передбачено п.1.ч.1 ст.1
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», то відповідним
співвідповідачем має бути УМВС України
в Полтавській області, в провадженні
співробітників якого знаходилась
кримінальна справа №10231067, та у рамках
розслідування якої, відбувалося
проведення обшуку за місцем мешкання
позивача. Крім того, позивач не навів
жодного доказу, яким би підтверджував
факти отриманої ним моральної шкоди,
зокрема пов'язаних з фізичним та
душевним болем, стражданнями, страхом,
приниженням тощо.

Представник відповідачів
Державної Казначейської служби
України та УМВС України в Полтавській
області в судове засідання не
з'явилися, причину неявки суду не
сповістили , про час та місце розгляду
справи повідомлені своєчасно та
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення, повернуті на адресу суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, матеріали
відеозапису з місця проведення обшуку,
показання свідка ОСОБА_3 вважає
встановленими наступні факти та
відповідні їм правовідносини:

Розглядом справи встановлено,
що 02.09.2010 року до квартири АДРЕСА_1, яка
належить колишній дружині позивача по
справі -громадянці ОСОБА_3 та в
квартирі АДРЕСА_2 позивач по справі має
тільки право на проживання ,
знаходились шість співробітників РМОП
«Беркут» УМВСУ в Полтавській області ,
які намагалися зламати двері квартири
АДРЕСА_1 та приймали участь у
проведенні обшуку квартири , виконуючи
вказівку слідчого СО УМВС України в
Полтавській області Лоскот С.С.

Даний факт підтверджується
листом командиру роти особливого
призначення «Беркут» УМВС України в
Полтавській області Куценко О.П. №26/4-І
від 29.10.2012 року, згідно якого
вбачається, що мало місце перебування в
оселі позивача працівників
Полтавської РМОП «Беркут» (арк..17-18) на
підставі розпорядження №415 від 01.09.2010
року , розпорядження про службове
відрядження та заяви старшого слідчого
СО УМВС України в Полтавській області
Лоскот С.С. (арк..48-51).

Суд вважає такими, що не
підлягають доказуванню обставини, які
встановлені під час розслідування
подій на Майдані Незалежності в м.
Києві (під час революції гідності), що
підрозділ Міністерства Внутрішніх
Справ України «Беркут» був створений
на підставі Наказу Міністра Внутрішніх
справ України № 404 від 28.07.1994 року та
офіційно не був зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України станом
11.01.2014 року, коли він був зареєстрованим
Міністерством Юстиції України за №
19/24796(арк..справи 44-46). На підставі Наказу
Міністра Внутрішніх справ України № 404
від 28.07.1994 року, яким було затверджено
Статут патрульно-постової служби в
Україні ( п.11 Статуту) передбачено що
підрозділ спеціальної міліції
«Беркут» створюється для припинення
анти громадських явищ, масового
безладу, застосування заходів з
боротьби з організованою злочинністю,
для затримання особливо небезпечних
злочинців, забезпечення охорони
громадського порядку при проведенні
масових заходів, великих виробничих
аварій, катастроф, стихійного лиха та
інших надзвичайних обставин»

Таким чином , суд приходить до
висновку, що застосування бійців РМОП
«Беркут» УМВС України в Полтавській
області було ,хоч і на підставі
розпорядження УМВС України в
Полтавській області№415 від 01.09.2010 року ,
але використовувалося при проведенні
слідчих дій ,а не для забезпечення
охорони громадського порядку.

Таким чином, доводи позивача в
тій частині , що співробітники РМОП
«Беркут» УМВС України в Полтавській
області проникли до його житла
безпідставно , з порушенням вимог
Статуту патрульно-постової служби МВС
України ,суд вважає таким, що знайшли
підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з висновком
судово-психологічної експертизи №2942
від 18.04.2014 року ХНДІСЕ ім.Засл.професора
М.С.Бокаріуса, вбачається, що за умови,
якщо судом буде встановлено, що ступень
вини відповідачів пов'язана з прямим
умислом, можливий розмір компенсації
моральної шкоди, заподіяній позивачу,
складає 657720 грн., або еквівалент 540
мінімальних заробітних плат.

На підставі ст.57 ЦПК
України доказами по справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановить наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин
,які мають значення по справі. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема , звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст.58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які не стосуються предмета
доказування.

На підставі вимог ч 3 ст.61
ЦПК України обставини, що встановлені
рішення суду яке набуло чинності, не
підлягають доказуванню при розгляді
інших справ, в яких приймають участь ті
ж особи чи особа, відносно якої
встановлені ці обставини.

Такими обставинами є
обставини, які встановлені рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова по цивільній справі №
2011/1571/2012,2//638/350/13 від 13.11.2013 року, яке було
змінене не ухвалою Апеляційного Суду
Харківської області та набуло чинності
14.04.2014 року.

Згідно з Інформаційним листом
Вищого адміністративного Суду України
від 12 березня 2011 року № 334/8/13-11 та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 березня 2011 року № 259/0/4-11
посадові особи органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури
виконують владні процесуальні , а не
управлінські функції. « …….При цьому
відповідно до ст.ст.110,234,236
Кримінально-процесуального Кодексу
дії органів дізнання, слідчого,
прокурора можуть бути оскаржені в суді.
Згідно з вимогами ч 1 ст. 2 та ст.3 КПК
України провадження в кримінальних
справах на території України
здійснюється за правилами цього
кодексу незалежно від місця скоєння
злочину. При провадженні в
кримінальній справі застосовується
кримінально - процесуальний закон ,який
діє відповідно , під час дізнання,
досудового слідства або судового
розгляду справи.

Отже кримінально-процесуальне
судочинство - це врегульований нормами
КПК України порядок діяльності органів
дізнання попереднього слідства,
прокуратури ,суду(судді) щодо
порушення, розслідування і вирішення
кримінальних справ ,а також діяльність
інших учасників процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів та цивільних
відповідачів, їхніх представників та
інших осіб з метою захисту своїх
конституційних прав , свобод та
законних інтересів.

Оскарження окремих
процесуальних дій чи бездіяльності
органів дізнання, попереднього
слідства і прокуратури до суду може
здійснюватися у порядку, встановленому
КПК, оскільки діяльність посадових
осіб, як і діяльність суду, має
особливості, не належить до сфери
управлінської діяльності і не може
бути розглянута в порядку , визначеному
КАС України . …..»

Також суд звертає увагу на ті
обставини , що відповідно до вимог ст.14
Закону України « Про порядок
відшкодування шкоди, заподіяної
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» заяву про
оскарження постанови про
відшкодування шкоди, завданої
незаконним діями органів дізнання,
досудового слідства чи прокуратури ,
можливо подавати до суду за вибором
громадянина.

Відповідно до статті 64 ЦПК
України, письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до частини 2 статті
59 ЦПК України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За положеннями пункту 2 частини
1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, який її завдав,
якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Порядок захищення
порушених прав, обраний позивачем, не
суперечить загальним принципам
цивільного судочинства, гарантує йому
конституційні права на судовий захист
цивільного права і інтересу,
визначеному статтею 3 ЦК України, тому,
даний позов розглянутий судом в
порядку позовного провадження.

Судом також встановлено, що
13.09.2010 року старшим слідчим СУ УМВСУ в
Полтавській області Дичук І.А. було
порушено кримінальну справу відносно
ОСОБА_1 за ознаками злочину,
передбаченого частиною 4 статті 190 КК
України.

05.11.2010 року старшим слідчим
СУ УМВСУ в Полтавській області Лоскот
С.С. порушено кримінальну справу
відносно позивача за ознаками частин
2,3 статті 358 КК України.

08.11.2010 року відносно ОСОБА_1
винесена постанова про притягнення в
якості обвинуваченого за ч.4 ст.190, ч.2,3
ст.358 КК України і в цей же день він
оголошений у розшук.

Під час досудового слідства
на підставі постанови Жовтневого
районного суду м. Полтави від 02.09.2010
року, був проведений обшук за місцем
проживання позивача, за наслідками
якого були вилучені його особисті речі.

Також, 08.11.2010 року був
накладений арешт на майно
обвинуваченого ОСОБА_1

21.07.11 року кримінальна
справа відносно позивача була закрита
на підставі пункту 2 статті 6, пункту 2
статті 213 КПК України, тобто за
відсутністю у його діях ознак
інкримінованих злочинів. Знятий арешт
з майна. Прийняте рішення про
повернення вилучених особистих речей.

Таким чином, наведені вище
висновки спеціалістів є належними
письмовими доказами на підтвердження
суми спричиненої моральної шкоди.

Стаття 1 Закону України №
266/94-ВР від 1 грудня 1994 року "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" в
редакції, що діяла на час перебування
під слідством позивача, зі змінами
(далі Закон) встановлює випадки,
умови та порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові внаслідок: 1)
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених Законами України: "Про
оперативно-розшукову діяльність" , "Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства.

Посилання представника
відповідача на недоведеність
позивачем своїх вимог та спричинення
моральної шкоди, голослівні, надумані,
такі, що суперечать вимогам Закону та
спростовуються вище приведеними
доказами. Крім того, посилання
представника відповідача на ті
обставини, що на користь позивача вже
стягнуто кошти за дії та бездіяльність
органів досудового слідства є такими,
що спростовуються матеріалами справи,
бо на користь позивача стягнуто з
держави кошти саме за дії слідчого СО
УМВС України в Полтавській області
Лоскот С.С.

Суд вважає доведеним, що
позивач зазнав моральних страждань у
зв'язку з кримінальним
переслідуванням, проведення у нього
обшуку, вилученням та утриманням
особистих речей, чим були порушені його
права відповідно до статті 62
Конституції України та звичайний
життєвий уклад, таким чином позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, а саме суд вважає
доцільним та достатнім стягнення на
користь позивача моральної шкоди.

Суд, дослідивши докази по
справі в їх сукупності , приходить до
висновку, що сума моральної шкоди, яка
зазначена в висновку
судово-психологічної експертизи №2942
від 18.04.2014 року ХНДІСЕ ім.Засл.професора
М.С.Бокаріуса може бути стягнута
тільки з урахуванням дій чи
бездіяльності всіх робітників органів
дізнання , досудового слідства,
прокуратури та суду, на підставі чого
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60,
88, 212-215, 218 ЦПК України , Законом України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду",

СУД ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Державного Казначейської служби
України , прокуратури Полтавської
області , УМВС України в Полтавській
області про стягнення моральної
шкоди в сумі 986 580,00 гривень ,
заподіяної незаконним проникненням у
житло під час обшуку 02.09.2010 року
співробітниками РМООП «Беркут» УМВС
України в Полтавській області -
визнати частково обґрунтованими та
задовольнити частково.

Стягнути з Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 у рахунок
відшкодування моральної шкоди,
незаконним проникненням у житло під
час обшуку 02.09.2010 року та прийняттям
участі в проведенні обшуку з боку
співробітників РМОП «Беркут» УМВС
України в Полтавській області в сумі
75 000,00 гривень (тисяч сімдесят п»ять
гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних
вимог в частині відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного Суду Харківської
області через Дзержинський районний
суд м. Харкова протягом 10-ти днів з дня
проголошення, а особою, яка не приймала
участі у судовому засіданні в той же
строк після отримання копії судового
рішення.

Рішення суду з мотивувальною
частиною буде виготовлене судом
протягом 5-ти днів з дня проголошення
вступної та резолютивної частини
судового рішення.

Головуючий, суддя
О.О.РУДНЄВА

Рішення виготовлене суддею
власноруч в нарадчій кімнаті

Суддя
О.О.РУДНЄВА.