РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 569/8097/14-ц

19 серпня 2014 року
Рівненський міський суд
Рівненської області

у складі:

головуючого - Денисюка П.Д.,

при секретарі Киричок М.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Рівне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувшись до
Рівненського міського суду з позовом
до ОСОБА_2 просить усунути перешкоди у
користуванні власністю, виселити
відповідача із квартири АДРЕСА_1 та
стягнути з нього 243,60 грн. судового
збору.

В обґрунтування позову вказала, що
згідно договору-купівлі продажу вона є
власником квартири АДРЕСА_1. До липня
місяця вона разом із відповідачем
проживали у квартирі за вищевказаною
адресою, а 04 числа цього ж місяця 2008
року між ними було укладено шлюб.
Вказала, що за її згодою за
вищевказаною адресою було прописано
ОСОБА_2 Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 17 березня
2014 року шлюб між ними розірвано. На
даний час квартиру за вищевказаною
адресою планує продати. В
добровільному порядку знятись з
реєстраційного обліку ОСОБА_2
відмовляється. За таких обставин,
просить усунути перешкоди в
користуванні власністю і виселити
ОСОБА_2 із належної їй на праві
приватної власності квартири.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала, просила його задоволити.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав пояснили, що підстави для
зняття його з реєстраційного обліку
відсутні та те, що він зареєстрований у
встановленому законом порядку. В
задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити із наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу ВВВ №599082 від
17 квітня 2004 року квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_1

У період спільного проживання до
реєстрації шлюбу в органах реєстрації
актів цивільного стану ОСОБА_2 в
установлено законом порядку було
прописано у квартирі за вищевказаною
адресою.

04 липня 2008 року між сторонами Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Рівненського міського управління
юстиції зареєстровано шлюб, який
рішенням Рівненського міського суду
розірвано.

Відповідно до Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
відповідача було зареєстровано із
добровільної згоди позивача.

Дану реєстрацію було здійснено згідно
ст.156 Житлового кодексу України де
вказано, що за згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї.

Посилання позивача на спосіб захисту
свої прав згідно ст.391 ЦК України де
зазначено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном не може
бути реалізовано через ст.7 Закону
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в України» з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» (далі - Закон України) зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про
позбавлення права власності на житлове
приміщення, позбавлення права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою,
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог про позбавлення
права власності на житлове приміщення,
про позбавлення права користування
житловим приміщенням, про визнання
особи безвісно відсутньою, про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням.

Крім того, ст.116 Житлового кодексу
України врегульовано питання про
виселення, якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Будь-яких доказів того, що відповідач
порушує чи псує жиле приміщення, руйнує
його або використовує не за
призначенням та інше вищенаведеного
позивачем суду не надано, а тому
посилання позивача на усунення
перешкод у користуванні власністю і
виселення ОСОБА_2 є безпідставним.

Враховуючи викладене суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги позивача є
безпідставними, а тому задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
власністю, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Рівненського міського суду

П.Д. Денисюк