Справа № 495/4042/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 липня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський
міськрайонний суд у складі:

головуючого - одноособово судді
Боярського О.О.

при секретарі - Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті
Білгород-Дністровському цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору завдатку недійсним
та стягнення коштів,

В С Т А
Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідачки та після уточнення
своїх позовних вимог просить суд
стягнути з ОСОБА_3 на її користь 12 000
грн., вказуючи, що 03.08.2011 року між
позивачкою та ОСОБА_3 було досягнуто
домовленості про обмін квартир з
доплатою, за обмін квартири позивачка
сплатила відповідачці 15 тис. доларів
США, що в національній валюті складало
12 000 грн., що підтверджується розпискою,
наданою відповідачкою. Одночасно
сторони домовлялися про майбутнє
укладення договору міни
вищезазначених квартир, який з вини
ОСОБА_3 укладений не був, так як
квартира була продана нею іншій особі.
Вимоги позивачки повернути гроші,
надані відповідачці остання ігнорує.
Так як договір завдатку було укладено
із порушенням норм чинного
законодавства України позивачка
вважає договір завдатку недійсним, у
зв'язку із чим просить повернути надані
нею відповідачці гроші.

Позивачка у судове засідання не
з'явилася, згідно письмової заяви (а.с. 4)
позовні вимоги підтримує, просить
задоволнити.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, згідно письмової заяви (а.с.
4) позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, проти
їх задоволення не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, ретельно
дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 03.08.2011 року між
позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою
ОСОБА_3 (відповідно до свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_3, виданого 29.06.2012 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області відповідачка змінила
прізвище на ОСОБА_2) було досягнуто
домовленості про обмін квартир, а саме
ОСОБА_3 мала обміняти свою двокімнатну
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 на однокімнатну, яка
находиться за адресою: АДРЕСА_2 та
належить ОСОБА_1, з доплатою за обмін
квартирами позивачка мала сплатити 6
тисяч доларів США, шо в національній
валюті складало на 2011 рік 48 тисяч
гривень.

На виконання домовленості про обмін
квартирами ОСОБА_1 було передано
відповідачці кошти в розмірі 1500 дол.
США, що в національній валюті складало
12 000 грн., що підтверджується розпискою,
складеною ОСОБА_3

Одночасно сторони домовилися в
майбутньому укласти договір міни
вищезазначених квартир, який
укладений не був, так як відповідачкою
була продана належна їй квартира іншій
особі. Повертати надані ОСОБА_3 гроші
позивачкою остання відмовляється.

Суд вважає відмову відповідачки
повертати позивачці гроші
неправомірною, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Таким чином, саме визначення завдатку
як грошової суми (рухомого майна), що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього платежів, на
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання свідчить
про необхідність існування
договірного зобов'язання між сторонами
на момент укладення договору про
завдаток. У ЦК України, а також інших
актах цивільного законодавства не
передбачаються підстави для
забезпечення завдатком зобов'язання,
яке може виникнути у майбутньому.

Натомість, згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. А необгрунтоване ухилення
однієї із сторін попереднього договору
від укладення основного договору може
бути підставою лише для відшкодування
другій стороні збитків, завданих
простроченням, оскільки зобов'язання,
встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не
укладений протягом строку,
встановленого попереднім договором
(ч.2, 3 ст. 635 ЦК України). Крім того,
частиною 1 ст. 635 ЦК України
передбачено, що попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі.

Завдаток одночасно є доказом самого
факту існування зобов'язання, виконує
платіжну функцію та є способом
забезпечення виконання зобов'язання.

З огляду на зазначене та положення
ст.ст. 546, 548 ЦК України завдатком може
бути забезпечене лише дійсне
зобов'язання. Тобто, завдатком можна
забезпечити лише вже виникле
зобов'язання.

Правила ст. 571 ЦК України про
залишення завдатку особі, яка його
одержала, або стягнення з неї подвійної
суми завдатку застосовується в таких
випадках, коли між сторонами укладено
договір, проте він не виконується з
вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише
домовилися укласти договір, але
відповідно його не оформили, сплачені в
рахунок виконання договору платежі
визнаються авансом і повертаються в
тому розмірі, в якому вони надавалися.

Згідно ст. 657 ЦК України договір міни
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

До укладення договору між сторонами не
було укладено будь-яких нотаріально
посвідчених попередніх договорів, за
якими вони зобов'язалися б укласти
договір міни вказаних квартир.
Відповідно, у цьому випадку завдаток як
договір, який використовується в
якості гарантії для сторін до
укладення угоди не має юридичної сили,
а також він не має юридичної сили і в
тому випадку коли його укладено у
простій письмовій формі.

Оскільки договору міни квартир, який би
за своєю формою та змістом відповідав
вимогам закону між сторонами укладено
не було, то сплачені в рахунок
виконання договору гроші є авансом і
повинні бути повернуті відповідачкою
позивачці в тому розмірі, в якому вони
передавалися.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до
уваги визнання відповідачем позову,
суд приходить до висновку, що позов
ОСОБА_1 про визнання договору завдатку
недійсним та стягнення коштів з ОСОБА_3
є обгрунтованим та таким, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 570, 571, 635, 657 ЦК України,
ст.ст. 1, 10, 60, 61, 174, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору завдатку недійсним та
стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_4,
РНОКПП НОМЕР_2) 12 000 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10- денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції.

Суддя: