Справа № 2/381/268/14
Головуючий у І інстанції Буймова
Л.П.Провадження № 22-ц/780/4634/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

27 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Гуля В.В., Ігнатченко Н.В.

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Надра" на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 26 червня 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „Надра" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач ПАТ КБ "Надра"
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13
грудня 2007 року ВАТ КБ "Надра"
(правонаступником якого є ПАТ КБ
"Надра") та ОСОБА_2 уклали кредитний
договір № 12/МКЗІ/2007-980, згідно з умовами
якого позивач надав йому у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 50 735,00 грн. на
придбання автотранспортного засобу із
розрахунку 20,5 % річних строком
з 13.12.2007 року по 12.12.2014 року.

Позивач зазначав, що за договором
поруки ОСОБА_3 зобов'язалася
відповідати перед позивачем як
солідарні боржники.

Кредитні кошти ОСОБА_2 було отримано,
однак відповідач ОСОБА_2 умови договору
не виконував. У зв'язку з виникненням
заборгованості по оплаті передбачених
кредитним договором платежів позивач
неодноразово повідомляв відповідачів
про факт виникнення заборгованості та
її розмір.

Станом на 26.12.2013 року наявна
заборгованість по кредитному договору
становить 106 970,91 грн., з яких: 46 415,43 - тіло
кредиту; 48 230,51 - несплачені відсотки;
8850,35 - пеня за порушенням строків
виконання зобов"язань; 3474,62 - штраф за
порушення строків виконання
зобов"язань.

З урахуванням уточнень, позивач просив,
стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно
на користь ПАТ КБ "Надра"
заборгованість за кредитним договором
в сумі 106970,91грн.; судові витрати по
оплаті судового збору в сумі 1069,71 грн.
та по розміщенню оголошення в газеті в
сумі 420 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26 червня 2014
року позовні вимоги ПАТ КБ "Надра"
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ПАТ КБ "Надра"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 106970,91 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
"Надра" сплачений ним судовий збір в
розмірі 1069,71 грн та 420,00 грн. за
розміщення оголошення в газеті. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ПАТ КБ "Надра", подав апеляційну
скаргу, в якій просив рішення суду
першої інстанції скасувати в частині
часткового не задоволення позовних
вимог та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Надра",
посилалось на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушення
норм матеріального та процесуального
права.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Надра",
зазначало, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
позивач пропустив строк на звернення з
позовом до поручителя, адже строк
виконання основного зобов'язання у
повному обсязі настане лише 12.12.2014
року., а позивач в свою чергу звернувся
з позовом до відповідачів 28.01.14року.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року
ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2, уклали
кредитний договір № 12/МКЗІ/2007-980. (а.с.
4-6).

Згідно із пунктом 1.1. Кредитного
договору Банк надав ОСОБА_2 у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 50 735 грн. на
придбання автотранспортного засобу.

Згідно із пунктом 1.1.3.1 Кредитного
договору відсотки за користування
кредитом розраховуються позивачем на
підставі відсоткової ставки у розмірі
20,50 % відсотків річних.

Відповідно до пункту 2.2.1. Кредитного
договору ОСОБА_2 зобов'язався повернути
кредит та сплачувати нараховані
відсотки щомісячно, згідно з графіком
повернення кредиту та сплати
відсотків, який є невід»ємною частиною
кредитного договору.

Відповідно до пункту 5.1. Кредитного
договору у разі прострочення
ОСОБА_2 строку сплати мінімальних
необхідних платежів по погашенню
Кредиту, позичальник сплачує Позивачу
(Банку) пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на час
виникнення заборгованості, за кожен
день прострочення.

Судом встановлено, що між ВАТ КБ "Надра"
(правонаступником якого є ПАТ КБ
"Надра") та ОСОБА_3 було укладено договір
поруки від 13 грудня 2007 року. Відповідно
до даного договору ОСОБА_3 поручилася
перед ВАТ КБ "Надра" (правонаступником
якого є ПАТ КБ "Надра") за належне
виконання ОСОБА_2 взятих на себе
зобов"язань. (а.с. 8).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк(термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушення зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором,
оскільки ОСОБА_2 умови договору не
виконав і відповідно до розрахунку
заборгованості за договором станом на
26.12.13 року заборгував позивачу суму у
розмірі 106 970,91грн., з яких: 46 415,43 - тіло
кредиту; 48 230,51 - несплачені відсотки;
8850,35 - пеня за порушенням строків
виконання зобов"язань; 3474,62 - штраф за
порушення строків виконання
зобов"язань.

Згідно із п.2 Порядку виконання
зобов'язання Поручителем зазначено, що
Кредитор набуває права вимоги від
Поручителя виконання Зобов'язання, що
витікає із Кредитного договору при
умові, якщо в установлений Кредитним
договором строк виконання
Позичальником Зобов'язання в цілому чи
в будь-якій його частині не будуть
виконані, а також при умові
обов'язкового направлення Поручителю
повідомлення з вимогою виконання
Зобов'язання Позичальника в цілому (а
бо в тій чи іншій частині).

В матеріалах справи відсутні докази
які підтверджують направлення та
отримання Поручителем повідомлення з
вимогою про повернення боргу.

Відповідно до постанови Пленуму ВССУ
від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», зокрема
розгляд справ за позовами, що виникають
при укладенні, забезпеченні, виконанні
та припиненні кредитних договорів, а
також при визнанні їх недійсними,
повинен здійснюватись у точній
відповідності із законом та в
установлені для цього строки.

При вирішенні таких спорів суди мають
виходити з положень статей 41, 42, 99
Конституції України, статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (РИМ,
4.ХІ.1950), а також враховувати, що
кредитні відносини врегульовано,
зокрема, главами 52, 53, 71 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК), законами
України: від 7 грудня 2000 року № 2121-III
«Про банки і банківську діяльність»;
від 2 жовтня 1992 року № 2654-ХІІ «Про
заставу»; від 5 червня 2003 року № 898-ІУ
«Про іпотеку»; від 12 травня 1991 року №
1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»;
від 18 листопада 2003 року № 1255-ІУ «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»; від 19 червня 2003
року № 979-ІУ «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати»; від 1 липня 2004
року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень»; Декретом Кабінету Міністрів
України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» (далі - Декрет про
валютне регулювання) та іншими
нормативно-правовими актами, у тому
числі виданими Національним банком
України у межах своїх повноважень,
визначених Законом України від 20
травня 1999 року № 679-ХІУ «Про
Національний банк України».

п.24. Відповідно до частини четвертої
статті 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Також, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України,
якщо строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явив позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки. Договір поруки між
банком та ОСОБА_3 укладений 13 грудня 2007
року.

Тому, порука припинилася по двох
підставах: коли у банка виникло право
на дострокове погашення кредиту, але
банк на надіслав вимоги до поручителя
на протязі шести місяців, та від дня
укладення договору поруки пройшло
більше одного року.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої
інстанції вірно дійшов висновку про те,
що банк пропустив строк звернення
позову до Поручителя, тому позовні
вимоги до ОСОБА_3 є безпідставними та не
обґрунтованими.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Надра" - відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: