У Х В А Л А

19 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П.,Іваненко Ю.Г., Євтушенко
О.І.,Ситнік О.М.,розглянувши заяву
заступника Генерального прокурора
України про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус Вижницького
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_8, про
визнання договорів дарування
недійсними,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у
якому зазначала, що вона є інвалідом з
дитинства, у зв'язку з чим отримує
соціальну допомогу. Рішенням виконкому
Берегометської селищної ради
Вижницького району Чернівецької
області від 21 січня 2009 року № 6 над
ОСОБА_6, як над інвалідом І групи,
встановлено піклування і призначено
піклувальником ОСОБА_9 У 2009 році ОСОБА_7
запропонував позивачці свої послуги
щодо забезпечення доглядом,
харчуванням, утриманням її житла і
присадибної ділянки в належному стані.
Замість цього попросив відписати йому
належний позивачці будинок по АДРЕСА_1.
ОСОБА_6, маючи намір укласти з
відповідачем договір довічного
утримання, уклала з ним договори
дарування житлового будинку та
земельних ділянок.

Вважала зазначені договори недійсними,
оскільки при їх укладенні помилялася
щодо їх природи та просила визнати
недійсними договір дарування
житлового будинку, договори дарування
земельних ділянок та визнати за ОСОБА_6
право власності на будинок та земельні
ділянки.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 04
жовтня 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсними: договір дарування
житлового будинку по АДРЕСА_1,
укладений 14 липня 2009 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7; договір дарування земельної
ділянки площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1, укладений 14 липня 2009 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, реєстраційний № 3156;
договір дарування земельної ділянки
площею 0,38 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1,
укладений 14 липня 2009 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, реєстраційний
№ 3159. Визнано за ОСОБА_6 право власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1,
земельну ділянку площею 0,15 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,38 га для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 05 грудня 2013
року рішення Вижницького районного
суду Чернівецької області від 04
жовтня 2013 року скасовано, у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 січня 2014 року
відмовлено представнику ОСОБА_6 -
ОСОБА_10 у відкритті касаційного
провадження у справі.

У квітні 2014 року заступник
Генерального прокурора України
звернувся до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 січня 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме: ст. ст. 203, 229, 717
ЦК України.

Заявник просив поновити строк на
звернення до суду.

Згідно частин 1, 3 ст. 356 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень
подається протягом трьох місяців з дня
ухвалення судового рішення, щодо якого
подано заяву про перегляд, або з дня
ухвалення судового рішення, на яке
здійснюється посилання, на
підтвердження підстав, установлених
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, якщо воно ухвалено пізніше,
але не пізніше одного року з дня
ухвалення судового рішення, про
перегляд якого подається заява. У разі
пропущення встановленого строку, з
причин, визнаних поважними, суд за
клопотанням особи, яка подала заяву пpo
перегляд судового рішення, може
поновити цей строк.

Зі змісту заяви вибачається, що причини
пропуску строку звернення до суду є
поважними, а тому вказаний строк має
бути поновлений.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах та
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Погоджуючись з висновками суду
апеляційної інстанції про відмову у
позові, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 13 січня
2014 року, яку просить переглянути
заявник, керувався тим, що позивачкою
не доведено, що мала місце помилка щодо
правової природи укладеного з
відповідачем договору дарування,
позивачка була обізнана з текстом
угоди та розуміла її зміст.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанцій та залишаючи у силі рішення
суду першої інстанції про задоволення
позову, суд касаційної інстанції в
ухвалі від 26 листопада 2008 року
керувався тим, що позивачка, вчинивши
договір дарування належної їй 1/2
частини спірного будинку, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, продовжувала проживати в
спірному будинку й після укладення
договору.

В ухвалі від 28 березня 2007 року
Верховний Суд України погодився з
рішенням апеляційного суду про визнано
довіреність, видану виконавчим
комітетом Алупкінської міської ради АР
Крим від 16 серпня 2004 року та договір
дарування квартири, укладений 01 жовтня
2004 року між сторонами, недійсними.
Сторони повернуто у первісний стан.

Погоджуючись з висновками суду
апеляційної інстанції про задоволення
позову, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 20
березня 2013 року, керувався тим, що
позивачем доведено, що під час
укладення договору дарування він
помилявся щодо природи правочину, а
також щодо прав та обов'язків сторін.

Погоджуючись з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позову, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 21 березня 2012 року, керувався
тим, що до укладення договору дарування
позивач, який є інвалідом II групи,
особою похилого віку, мав на меті
отримання від відповідача догляду та
необхідної допомоги і не мав наміру
дарувати будинок сторонній людині, що
свідчить про укладення договору під
впливом помилки.

Погоджуючись з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позову, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 13 листопада 2013 року,
керувався тим, що чоловік позивачки
укладаючи оспорюваний договір
дарування помилявся щодо обставин, які
мають істотне значення, зокрема, щодо
юридичної природи цього правочину,
прав та обов'язків сторін за цим
договором, оскільки вважав такий
правочин договором довічного
утримання, відповідно до умов яких
відповідач мав би здійснювати за нею та
її чоловіком постійний догляд та
піклуватись про них, а право
розпорядження нерухомим майном
перейшло би до відповідача тільки
після їх смерті.

Погоджуючись з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позову, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 16 жовтня 2013 року, виходив з
доведеності позивачкою факту помилки
щодо правової природи укладеного нею
правочину, оскільки передаючи
безоплатно житловий будинок та
земельну ділянку в дар онуку, вона
помилково вважала, що відповідач буде
довічно її забезпечувати утриманням та
доглядом.

Погоджуючись з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про часткове
задоволення позову, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 30 листопада 2011 року,
керувався тим, що мати позивачки
помилилася щодо правової природи
правочину, сестра позивачки не
прийняла дарунок та не зареєструвала в
органах державної реєстрації, а тому
такий договір необхідно визнати
недійсним.

Згідно із п. 6 Постанови під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ, розгляд яких
закінчено ухвалами Верховного Суду
України від 28 березня 2007 року та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 листопада 2011 року не є
подібними, а доводи заявника
стосуються переоцінки доказів.

Із огляду на те, що наведені заявником
інші доводи містять ознаки, які згідно
з вимогами ст. 355 ЦПК України є
підставою для перегляду судових
рішень, а саме: неоднакове
застосовування положень статей 203, 229, 717
ЦК України, тому вказану справу
необхідно допустити до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Клопотання заступника Генерального
прокурора України задовольнити.
Поновити заступнику Генерального
прокурора України строк на звернення
до суду з заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 січня 2014 року.

Справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа - приватний нотаріус
Вижницького районного нотаріального
округу Чернівецької області ОСОБА_8,
про визнання договорів дарування
недійсними, за заявою заступника
Генерального прокурора України про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 січня 2014 року
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї матеріалами надіслати до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік