Номер провадження: 22-ц/785/7312/14
Головуючий у першій інстанції Шепітко
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Гончаренко В.М.

- Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 27 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи: Перший та Другий
Суворовський відділ Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, про стягнення пені
по заборгованості за аліментами на
утримання дітей за період з 23.07.2008 року
по 23.06.2014 року в розмірі 438304,75 гривні та
судових витрат ,

ВСТАНОВИЛА:

24 червня 2011 року позивачка звернулася
з вказаним позовом, який неодноразово
уточнювала у ході розгляду справи. В
остаточній редакції від 24 червня 2014 р.
просить стягнути на її користь пеню за
несплачені аліменти (т.1 а.с.285).
Посилається на те, що відповідно
виконавчого листа №2-238/08, виданого
23.07.2008 року Суворовським районним судом
м. Одеси, відповідач не сплачує
своєчасно та в повному обсязі аліменти
, у зв'язку з чим повинен сплатити пеню
за період з 23.07.2008 року по 23.06.2014 року в
розмірі 438304,75 гривні та судові витрати.

Заочним рішенням суду від 07 листопада
2011 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 214 452 грн. та
судові витрати (т.1 а.с.55). 14 березня 2012
року ухвалою суду першої інстанції
позивачці виданий дублікат
виконавчого листа (а.с.66).

06 березня 2013 року відповідач подав
заяву про перегляд заочного рішення (т.1
а.с.74).

Ухвалою суду першої інстанції від 25
березня 2013 року заочне рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 07 листопада 2011 року скасовано,
справа призначена до розгляду (т.1
а.с.90).

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що відсутня його вина у виниклій
заборгованості, державний виконавець
не повідомляв про необхідність
сплачувати аліменти, не згоден з
розміром нарахованої пені.

Рішенням суду першої інстанції від 27
червня 2014 року позов ОСОБА_5
задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
суму пені за виконавчим листом №2-238/08,
виданим 23.07.2008 року Суворовським
районним судом м. Одеси, за період з
23.07.2008 року по 23.06.2014 року в загальному
розмірі 403 898 (чотириста три тисячі
вісімсот дев'яносто вісім) гривень 30
копійок, а також понесені нею судові
витрати у розмірі 128 гривень 50 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір у
розмірі 3645 гривень 50 копійок,
зарахувавши його до спеціального фонду
Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить відмовити у задоволенні
позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції
України та ст. 13 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
передбачено, що рішення суду є
обов'язковим до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Вказана стаття міститься у главі 15 СК
України "Обов'язок матері, батька
утримувати дитину та його виконання", а
відтак регулює відносини з приводу
сплати неустойки у випадку
прострочення виплати аліментів на
утримання дитини.

Разом із тим згідно з ч. 3 ст. 74 Закону
України "Про виконавче провадження"
розмір заборгованості зі сплати
аліментів визначається державним
виконавцем. Лише визначивши розмір
такої заборгованості, можна
обчислювати неустойку.

Як роз'яснив пленум у п. 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року N 3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

Судовою колегією встановлено, що
сторони знаходилися у шлюбі.
Відповідач являється батьком ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Діти проживають разом з позивачкою та
знаходяться на її утриманні (а.с.19).
Позивачка звернулася до суду з позовом
про стягнення аліментів на трьох
неповнолітніх дітей. Відповідач
посилався на те, що не має фінансової
можливості сплачувати аліменти у тому
обсязі як просить позивачка. Рішенням
Суворовського районного суду міста
Одеси від 07.07.2008 року з відповідача на
користь позивачки стягнуто аліменти на
утримання дітей у розмірі щомісячно по
1050 гривень - до ІНФОРМАЦІЯ_4 року, по 700
гривень - до ІНФОРМАЦІЯ_5 року та по 350
гривень - до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.
Відповідач був присутній на судовому
засіданні та йому було відомо про
ухвалення вказаного рішення, яке в
відповідності до ст. 218 ЦПК України йому
було роз'яснено головуючим по справі
(т.1 а.с.16).

23.07.2008 року Суворовським районним судом
м. Одеси позивачці видано виконавчий
лист №2-238/08, згідно якого стягнуто
аліменти. На підставі заяви позивачки
06 серпня 2008 року відкрито виконавче
провадження (т.1 а.с.118). З метою
здійснення виконавчих дій було
складено акти від 16 вересня 2009 р. , 06
червня 2012 р. про відсутність
відповідача за місцем його проживання
(а.с.120). Акт від 30 жовтня 2012 р. державного
виконавця свідчить про те, що він не
зміг потрапити до житла відповідача,
оскільки собаки, які знаходяться у
дворі, перешкоджали в цьому (т.1 а.с.128) .
Постановою від 18 лютого 2011 р.
накладений арешт на майно відповідача
(т.1 а.с.122). Відповідно до акту
державного виконавця від 09 листопада
2012 р. у відповідача відсутнє майно, яке
б належало опису на суму, яка зазначено
у виконавчому листу. Згідно з актом
опису та арешту описано майно на суму 300
000 грн. (т.1 а.с.129-131). 07 червня 2012 року
державний виконавець взяв пояснення у
відповідача, відповідно до яких він не
сплачує аліменти на утримання дітей у
зв'язку з тим, що не знає де мешкає
стягувач (т.1а.с.126).12 листопада 2012 року
державний виконавець, встановивши, що
відповідач працює, виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа від 23.07.2008
р. про стягнення аліментів (т.1а.с.136).

Відповідно висновків органу опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 10 червня 2011 р. відповідач постійно
чинив сварки та бійки, не сплачував
аліменти на утримання дітей , протягом
останніх чотирьох років розвитком та
долею дітей не цікавиться. Орган опіки
та піклування вважав доцільним
позбавити відповідача батьківських
прав (т.1 а.с.157).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 серпня 2011 року відповідач
був позбавлений батьківських прав (т.1
а.с.161). Однак відповідач на протязі
тривалого часу ухилявся від сплати
аліментів.

Обізнаність відповідача про
необхідність сплачувати аліменти,
крім присутності його у судовому
засіданні, також підтверджується
розписками позивачки про отримання
коштів в рахунок сплати аліментів з 07 .09
2008 р. по 29.09.2009 р. від відповідача (а.с.88).

Державним виконавцем неодноразово
здійснювались розрахунки
заборгованості (27 лютого 2011 р., 01
березня 2011 р., 12 листопада 2012 р.,30.01.2013 р. ,
19.06.2013 р., 27.02. 2014 р. ), у відповідності до
яких відповідач з 23.07.2008 року по 23.10.2011
року не сплачував аліменти у розмірах,
визначених судом (т.1 а.с.17,12,124,199,237).

Відповідач з 01 лютого 2012 року працює в
ТОВ «МД ГРУПП» та йому надавалися
довідки 16.06.2012 р. та 05.11.2012 р. для надання
в другий Суворовський ДВС Одеського
МУЮ про місце його працевлаштування та
21.02.2013 р. роботодавцем відповідача було
отримано виконавчий лист про стягнення
аліментів (т.1 а.с.82,83). Судом першої
інстанції було вірно встановлено, що в
відповідності до виконавчого листа з
відповідача на підприємстві
стягуються аліменти.

Суд першої інстанції на підставі
добутих доказів вірно встановив, що
відповідач будучи належним чином
обізнаним про необхідність сплачувати
аліменти не виконував свого обов'язку
щодо їх сплати, у зв'язку з чим має
заборгованість. А тому в відповідності
до ст. 196 ч.1 СК України позивачка має
право на нарахування пені у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Судова колегія не погоджується з
доводом апеляційної скарги, що
відповідачу не було відомо про те, що
він повинен сплачувати аліменти з
наступних підстав. Відповідач був
присутній у судовому засіданні під час
ухвалення рішення, яким були стягнуті
на користь позивачки аліменти. Також
він частково сплачував аліменти на
користь позивачки. Крім того, державним
виконавцем проводилися виконавчі дії з
приводу стягнення аліментів на користь
позивачки , про які було відомо
відповідачу. Вказане свідчить про його
обізнаність щодо обов'язку про сплату
аліментів, але з його вини аліменти не
сплачувалися.

Також апелянт вказує, що рішення суду
підлягає скасуванню, оскільки суд
першої інстанції при ухваленні рішення
не врахував, що у зв'язку зі зміною
місця проживання позивачки йому не
було відомо куди перераховувати
аліменти. Судова колегія не бере до
уваги вказаний довід з наступних
підстав. Відповідно до матеріалів
справи до 2011 року позивачка проживала
за місцем своєї реєстрації, але
відповідач аліменти не сплачував. З
червня 2011 року позивачка звернулася до
суду про стягнення пені, також у
зазначений термін розглядалася справа
про позбавлення відповідача
батьківських прав. Крім того, державним
виконавцем проводилися виконавчі дії
щодо стягнення з відповідача
аліментів. Але відповідач ухилявся від
їх сплати. Також судова колегія вважає,
що саме на відповідачеві лежить
обов'язок щодо сплати аліментів.
Відповідач не сплачував аліменти в
обсязі призначених судом. Тому
несплата аліментів не проводилася саме
з вини відповідача.

Довід апеляційної скарги, що суд не
врахував матеріальне становище
відповідача, а саме, що батько
відповідача надав позивачці у борг 25 000
доларів США, не є такою обставиною, що
послуговувало приводом для зменшення
пені в відповідності до ч.2 ст. 196 СК
України.

Судова колегія не бере до уваги довід
апеляційної скарги про те , що при
розрахунку пені суд першої інстанції
не взяв до уваги аліменти , сплачені
відповідачем з 07 вересня 2008 року по 27
вересня 2009 року, оскільки при
здійсненні розрахунку вони були
враховані судом.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
вірно виходив із того, що у виникненні
заборгованості зі сплати аліментів
наявна вина відповідача, при
розрахунку розміру неустойки (пені) за
прострочення їх виплати судом
правильно застосований матеріальний
закон, оскільки при розрахунку слід
виходити із суми несплачених аліментів
за весь час прострочення. Судова
колегія погоджується з розрахунком
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, який зроблений судом першої
інстанції, оскільки він відповідає
вимогам закону.

Враховуючи все вищевикладене,
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 27 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

В.М.
Гончаренко

І.А. Артеменко