АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7654/2014
Головуючий в 1-й інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач-Чобіток А.О.
Рішення

Іменем
України

21 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 23 квітня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,-

в с т а н
о в и л а:

В січні 2014 року позивач пред»явила
вказаний позов до відповідача та
зазначала,що 25 вересня 2013 року
відповідач взяв у неї грошові кошти в
розмірі 27 000 грн. і зобов»язувався на
вказану суму виготовити корпусні меблі
або повернути зазначену суму, що
підтверджується розпискою

Посилаючись на те, що відповідач по
теперішній час не виготовив меблі та
вказану суму грошових коштів не
повернув,позивач просила стягнути з
відповідача 27 000 грн. на підставі ст.1049
ЦК України, оскільки вважає, що між ними
виникли правовідносини, які
регулюються ст.1046 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 23 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено і з ОСОБА_2 на її
користь стягнуто 27 000 грн. за договором
позики від 25.09.2013 року.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову. Вказує,
що грошові кошти передані позивачем
відповідачу у розмірі 27 000 грн. у якості
передплати за виготовлення меблів, а не
у борг. Між ними було укладено договір
побутового підряду і
правовідносини,які виникли між ними
регулюються ст.865 ЦК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з»явились в судове засідання ,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
обставини справи, колегія суддів
приходить до наступного.

Встановлено, що 25.09.2013 року
позивачем було передано ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 27 000 грн. як
предоплата зі зобов»язанням
останнього вказану суму виготовити
корпусні меблі або повернути вказану
суму . Факт отримання відповідачем
вказаних коштів сторони оформили
розпискою.

Пред»явивши позов на підставі ст.
1049 ЦК України, ОСОБА_3 зазначала, що
відповідач на даний час меблі не
виготивовив та суму отриманих грошових
коштів не повернув.

Заперечуючи проти позовних вимог
, ОСОБА_2 зазначав , що поставив меблі
позивачу, проте письмові докази
зазначеному відсутні..

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача 27 000
грн. на підставі ст. 1049 ЦК України, суд
виходив з того, що між сторонами
виникли правовідносини, що випливають
з договору позики.

Проте з таким висновком суду
колегія суддів погодитися не може,
оскільки він не відповідає
встановленим обставинам справи та
вимогам закону, що регулюють
правовідносини, які виникли між
сторонами.

При розгляді справи судом
встановлено, що сторонами визнана та не
оспорювалася та обставина, що між ними
мала місце усна домовленість щодо
встановлення корпусних меблів , за що
ОСОБА_3 було передано відповідачу 27 000
грн..

Таким чином , між сторонами
фактично склалися правовідносини, які
випливають з договору підряду і
регулюються главою 61 ЦК України -
«Підряд» .

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 глави 83
ЦК України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов»язана повернути
потерпілому це майно.

Частиною 3 вказаної статті
визначено, що положення цієї глави
застосовуються також до вимог про
повернення виконаного однією із
сторін у зобов»язанні.

Аналіз зазначених статтей
Цивільного кодексу України, свідчить
про те, що вказані норми закону
підлягають застосуванню також до
відносин щодо повернення переданого
на виконання правочину, який не було
вчинено, чи договору , який не було
укладено. Вважається, що на ці
відносини прямо поширюється чинність
положень глави 83 Цивільного кодексу.

Статтею 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Як вже зазначалося вище,
відповідачем визнано той факт, що ним
було отримано від позивача грошові
кошти у розмірі 27 000 грн. на
виготовлення корпусних меблів за усною
домовленістю між ОСОБА_3 і договір про
зазначене між ними не укладався.

За таких обставин, хоча між
сторонами і виникли правовідносини
щодо договору підряду, проте на них
поширюються положення глави 83 ЦК
України, а саме - статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Так, посилаючись про те , що
взяті на себе зобов»язання по поставці
позивачу корпусних меблів , ним
виконано , будь-якого належного доказу
ОСОБА_2 зазначеній обставині не надав
та про те, що отримані від позивача
кошти ним останній повернуто, не вказав
.

Зазначені обставини у їх
сукупності дають підстави вважати, що
відповідач безпідставно зберігає
надані позивачем кошти , які він
отримав на виконання взятих на себе
зобов»язань по виготовленню корпусних
меблів.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України за № 5 від 12.06.2009 року «Про
застосування нормцивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду» роз»яснено, що
оскільки підставою позову є фактичні
обставини, що наведені у заяві, то
зазначення позивачем конкретної
правової норми на обґрунтування позову
не є визначальним при вирішенні судом
питання про те, яким законом слід
керуватися при вирішенні спору.

Згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК України,
саме під час ухвалення рішення суд
вирішує, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Отже, встановивши, що відповідач
отримав від позивача кошти на
встановлення корпусних меблів, суд
першої інстанції невірно встановив
правовідносини , які виникли між
сторонами, внаслідок чого застосував
правову норму, яка ці правовідносини
не регулює.

На підставі викладеного, рішення
суду неможна визнати законним та
обґрунтованим , а тому воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 на
підставі ст. 1212 ЦК України з розподілом
судових витрат відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України на підставі Закону
України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 23 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове наступного
змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 27 000 грн. 00 коп. та 270 грн. 00 коп.
судового збору .

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -