Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №286/1752/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Невмержицький
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І.,
Матюшенка І.В.

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Овруцького районного суду
Житомирської області від 05 червня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. В обгрунтування вимог
зазначав, що внаслідок ДТП, яка мала
місце 16.04.2013 року біля 12.00 год. по вул.
Радянській в м. Овручі і сталася з вини
водія ОСОБА_2, який керував автомобілем
«Mерседес Бенц», реєстраційний номер
НОМЕР_1, було пошкоджено належний йому
на праві власності автомобіль НОМЕР_2. В
день скоєння ДТП ОСОБА_2 частково
розрахувався з ним, однак
відмовляється повністю в
добровільному порядку відшкодувати
заподіяну йому матеріальну та моральну
шкоду. А тому позивач просив стягнути з
відповідача заподіяну матеріальну
шкоду, пов"язану з ушкодженням
автомобіля в сумі 3300грн., 5 000 грн. - на
відшкодування моральної шкоди, а також
понесені судові витрати.

Рішенням Овруцького районного суду
Житомирської області від 05 червня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд. Вказує, що
вина відповідача доведена в
адміністративній справі, а тому він
повинен нести відповідальність за
заподіяну матеріальну та моральну
шкоду. Відмова в задоволенні позову
свідчить про незаконність ухваленого
рішення судом першої інстанції.

Розглянувши справу в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що постановою апеляційного суду
Житомирської області від 20 червня 2013
року скасовано постанову Овруцького
районного суду Житомирської області
від 17 травня 2013 року та визнано винним
ОСОБА_2 в тому, що він 16.04.2013 року близько
12 год. в м. Овручі по вул. Радянській ,
керуючи автомобілем НОМЕР_3, під час
здійснення повороту ліворуч або
розвороту не надав перевагу
транспортному засобу - автомобілю
НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1, який
рухався в попутньому напрямку,
внаслідок чого обидва автомобілі
отримали механічні пошкодження /а.с.15/.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов"язкові для суду ,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, постановою апеляційного суду
Житомирської області від 20 червня 2013
року встановлено вину у
дорожньо-транспортній пригоді
відповідача і зазначена постанова є
обов"язковою для цього суду.

Проте, встановивши вину ОСОБА_2 у ДТП,
суд відмовив у стягненні з останнього
на користь позивача заподіяної шкоди.
Цивільна відповідальність сторін не
застрахована.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
розписка позивача, написана
відповідачу в день ДТП, про те, що він не
має до останнього матеріальних
претензій є договором про передачу
відповідачем коштів в рахунок
компенсації матеріальної і моральної
шкоди, а тому відсутні підстави для
стягнення шкоди. Окрім того товарні
чеки , розрахункова квитанція та акт
виконаних робіт є неналежними
доказами, оскільки не містить
інформації щодо реальних пошкоджень,
наявних після ДТП та відновлювального
ремонту.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено ст.1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов"язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Також Пленум Верховного Суду України у
п.9 постанови №6 від 27 березня 1992 року
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" роз'яснив судам,
що потерпілому збитки відшкодовуються
в повному обсязі відповідно до
реальної вартості втраченого майна на
час розгляду справи, а також робіт, які
необхідно провести, щоб виправити
пошкоджену річ.

Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

В матеріалах справи міститься товарний
чек від 19.04. 2013 року на підтвердження
придбання переднього правого крила на
суму 1500грн. /а.с.10/. Акт виконаних робіт
№31 від 26 квітня 2013 року підтверджує
проведення ФОП ОСОБА_3 на замовлення
ОСОБА_1 ремонту автомобіля НОМЕР_4 на
суму 4800грн., а саме: заміна та покраска
переднього правого крила - 1200грн;
заміна та покраска передньої правої
дверки-1200грн.; ремонт та покраска
правої задньої дверки - 1100грн.; ремонт
та покраска порога- 1300грн. /а.с.13/. Назви
запчастин, необхідних для відновлення
автомобіля, узгоджуються з переліком
наявних пошкоджень автомобіля «Деу
Ланос», відображених в протоколі
огляду транспортного засобу від 16
квітня 2013 року /а.с.6 адмін. справи/ та
довідки відділення Державтоінспекції
Овруцького РВ № 241 від 16.04.2013 року /а.с.6/.

Розрахунковою квитанцією від 26.04.2013
року підтверджується внесення
позивачем коштів в сумі 4800грн. на
рахунок виконавця робіт/а.с.11/.

Позивач зазначив як в позовній заяві,
так і в судовому засіданні, а також в
апеляційній скарзі про те, що
відповідач у день ДТП відшкодував йому
матеріальну шкоду у сумі 3000грн. та
купив крило. Вказана обставина
відповідачем підтверджується.

Відтак, з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача майнова
шкода, тобто реальна вартість
втраченого майна та робіт, які
проведені для виправлення
пошкодженого автомобіля.

Суд ухвалює рішення на підставі
наявних у справі доказів, оскільки
відповідач на порушення вимог ст.ст. 10,60
ЦПК України доказів про інший розмір
матеріальної шкоди до суду не надав,
клопотань про призначення
автотоварознавчої експертизи не
заявляв, хоча таке право йому
роз"яснювалось.

З огляду на наведене з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
1800грн. заподіяної внаслідок ДТП
матеріальної шкоди, яка обрахована як
різниця між затратами позивача на
відновлення автомобіля (4800грн.) та
сумою, відшкодованою йому відповідачем
у день ДТП (3000грн.).

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

А тому колегія суддів відхиляє, як
доказ, товарний чек від 19.04.2013 року про
придбання переднього правого крила,
оскільки сам позивач зазначав, що
крило купив відповідач. Пояснення
позивача про те, що у чеку була допущена
помилка і замість слова „крило"
необхідно було написати слово
„дверка", не заслуговують на увагу,
оскільки, виходячи з принципу
належності та допустимості доказів,
він не позбавлений був можливості
провести відповідні виправлення чи
уточнення покупки певної запчастини.

Посилання суду першої інстанції на
розписку позивача про відсутність
матеріальних претензій до відповідача,
що, зокрема, є наслідком відмови у
позові, є помилковим, оскільки
зазначена розписка не має обов"язкової
/преюдиційної/ сили для суду, що
розглядає справу.

Вимоги про відшкодування моральної
шкоди регулюються ст.ст.23, 1167 ЦК
України, практику відшкодування
моральної шкоди роз"яснено у постанові
Пленуму Верховного Суду України „Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" №4 від 31 березня 1995 року.

Колегія суддів вважає, що діями
відповідача позивачу було заподіяно
моральну шкоду, яку оцінює у 1 000грн. При
визначенні розміру моральної шкоди суд
враховує характер та обсяг страждань
позивача, їх глибину та тривалість,
немайнові втрати, тяжкість вимушених
змін у його житті. Так, позивач зазнав
переживань з приводу пошкодження його
автомобіля, він докладав зусиль для
його ремонту, що пов"язано з
додатковими витратами часу та
турботами. Небажання відповідача в
добровільному порядку в повному обсязі
відшкодувати заподіяну шкоду призвело
до необхідності звернення позивача до
суду в м. Овручі Житомирської області в
той час, як позивач проживає в м. Києві.
Внаслідок ДТП з"явились вимушені зміни
у житті позивача, пов"язані з
необхідністю спілкування з
відповідачем з приводу відшкодування
шкоди, необхідністю явки у судові
засідання, тобто було порушено
звичайний плин його життя.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
колегія суддів стягує з відповідача на
користь позивача понесені ним
/позивачем/ і документально
підтверджені судові витрати, а саме -
судовий збір в розмірі 433грн. 80 коп.

Колегія суддів відмовляє позивачу у
стягненні з відповідача витрат,
пов"язаних з явкою до суду, оскільки
надані позивачем фіскальні чеки про
відпуск пально-мастильних матеріалів,
не є належними доказами в контексті
положень ст.58 ЦПК України, позаяк не
підтверджені доказами про відстань між
місцем проживання та місцем розгляду
справи, витратами бензину конкретного
автомобіля. Окрім того дати на
фіскальних чеках не співпадають з
датою судових засідань та їх часом.

Оскільки рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
воно, відповідно до положень ст.309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Овруцького районного суду
Житомирської області від 05 червня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
1800грн. на відшкодування матеріальної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, 1000грн.
на відшкодування моральної шкоди та
433грн. 80 коп. понесених судових витрат.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді