Справа № 361/2554/14 Головуючий у І
інстанції Телепенько А.Д.Провадження №
22-ц/780/4626/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

05 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Верланова С.М., Даценко Л.М.

за участю секретаря Бобко О.В.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» про зміну
формулювання причини звільнення, дати
звільнення, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, стягнення
додаткової заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач
звернувся до суду з позовом та просив
визнати незаконним його звільнення на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; визнати
недійсним наказ № 32-03-01 о/с від 03
березня 2014 року; змінити формулювання
причин його звільнення з роботи у ПАТ
«Родовід Банк» із «звільнений за
прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40
КЗпП України» на «звільнений за
власним бажанням, за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України» і дату звільнення з 03 лютого
2014 року на дату вирішення справи у суді;
стягнути з ПАТ «Родовід Банк» на його
користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 10 122 грн.,
недораховану заробітну плату за
вересень, листопад і грудень 2012 року у
розмірі - 1 943 грн. 43 коп., недораховану
заробітну плату за період з 01 січня 2013
року по 31 грудня 2013 року у розмірі - 7 682
грн. 32 коп. та вихідну допомогу у
розмірі - 8 907 грн. 36 коп.; стягнути з ПАТ
«Родовід Банк» на користь позивача 15 000
грн. в якості відшкодування за
спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обгрунтовані тим,
що 24 вересня 2007 року ОСОБА_1 було
прийнято на роботу у ВАТ «Родовід Банк»
на посаду інспектора відділу охорони
та режиму Управління безпеки банку. У
березні 2014 року позивач звільнений з
роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з відсутністю на
роботі без поважних причин більше
трьох годин протягом робочого дня.
ОСОБА_1 зазначив, що існують інші
обставини пов'язані із його
звільненням із займаної посади. Так,
відповідач змінив істотні умови праці
позивача, із чим останній не погодився
та написав заяву на звільнення за
власним бажанням.

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 червня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено
у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції не дав належну оцінку
доказам, наявних у матеріалах справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 вересня 2007
року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на
посаду інспектора відділу охорони та
режиму Управління безпеки ВАТ «Родовід
Банк», що підтверджується наказом №
1270о/с від 24 вересня 2007 року.

Із заяви від 27 січня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до
голови правління ПАТ «Родовід Банк» із
заявою про звільнення за власним
бажанням 03 лютого 2014 року, на підставі
ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із
невиконанням відповідачем умов
трудового договору чи колективного
договору.

18 лютого 2014 року ОСОБА_1 повторно
звернувся із заявою про звільнення
його за власним бажанням на підставі ч.
3 ст. 38 КЗпП України на ім'я голови
правління АТ «Родовід Банк», яку
надіслав відповідачу поштою. Вказану
заяву відповідач отримав 21 лютого 2014
року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Матеріали справи містять графіки
роботи відділу охорони та режиму,
погоджені начальником відділу охорони
та режиму Управління безпеки та
фінансового моніторингу АТ «Родовід
Банк», з яких видно, що у період з
листопада 2007 року по 15 грудня 2013 року
ОСОБА_1 був встановлений графік роботи
тривалістю 24 години з 08.00 год. до 08.00 год.
наступної доби з режимом роботи доба
через три, з 16 грудня 2013 року -
тривалістю 24 години з 08 год. 00 хв. до 08
год. 00 хв. наступної доби з режимом
роботи доба через дві, а з лютого 2014
року - його переведено на денні зміни
тривалістю з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.

Відповідно до наказу по особовому
складу ПАТ «Родовід Банк» № 32-03-01 від 03
березня 2014 року про звільнення за
прогул без поважних причин, ОСОБА_1
інспектора відділу охорони та режиму
Управління безпеки банку та
фінансового моніторингу, було
звільнено на підставі п. 4 ст. 40 УЗпП
України у зв'язку з тим, що протягом
робочого дня 03 лютого 2014 року він був
відсутній на роботі в період з 11 год. 05
хв. до 12 год. 50 хв. та з 15 год. 00 хв. до 18
год. 00 хв. без поважних причин, будь-яких
виправдовуючих документів не надав і
надати письмові пояснення з приводу
порушення трудової дисципліни
відмовився.

03 березня 2014 року ПАТ «Родовід
Банк» надіслав ОСОБА_1 телеграму, зі
змісту якої вбачається, що його
звільнено за прогул без поважних
причин та запропоновано до 18 год. 00 хв. 03
березня 2014 року з'явитися до ПАТ
«Родовід Банк» для ознайомлення з
наказом, розміром нарахованих сум і
отримання трудової книжки.

З наказом про звільнення позивач
ОСОБА_1 ознайомився 04 березня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції входив з того, що відповідач
не порушував трудове законодавство при
звільненні позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваденим ним
органом, зокрема, у випадку прогулу (в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» передбачено, що при розгляді
позовів про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди
повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

Так, з матеріалів справи чітко
вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній на
роботі протягом робочого дня більше
трьох годин сумарно, що
підтверджується доповідною запискою
та актом про відсутність працівника на
роботі (а.с.28-29, Т.2).

Таким чином судом встановлено, що
позивач, будучи обізнаним з графіком
роботи, а саме що 03.02.2014 року він має
працювати в денну зміну з 9-00 год. до 18-00
год. був відсутній на робочому місці
понад три години. Зазначені обставини
підтверджуються наданими суду
доказами

Зазначені обставини визнаються
позивачем про що свідчать його
пояснення надані в суді Апеляційної
інстанції.

Згідно вимог ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана, звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Так, ОСОБА_1 було запропоновано надати
письмові пояснення з приводу
відсутності на роботі 03 лютого 2014 року
більше трьох годин та відсутності на
роботі з 04 липня 2014 року. Надати такі
пояснення позивач відмовився, про що
складено відповідний акт (а.с.45, Т.2).
Таким чином відповідач при звільненні
ОСОБА_1 з роботи дотримався порядку
звільнення та не порушив прав позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП
України у разі визнання формулювання
причини звільнення неправильними або
такими, що не відповідає чинному
законодавству, у випадках, коли це не
тягне за собою поновлення працівника
на роботі, орган, який розглядає
трудовий спір, зобов'язаний замінити
формулювання i вказати в рiшеннi причину
звільнення у точній вiдповiдностi з
формулюванням чинного законодавства
та з посиланням на вiдповiдну статтю
(пункт) закону. Якщо неправильне
формулювання причини звільнення в
трудовій книжці перешкоджало
працевлаштуванню працівника, орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
йому середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в порядку i на
умовах, передбачених частиною другою
цiєї статті.

Звертаючись до суду з вимогою про зміну
формулювання причин звільнення з
роботи, позивач зазначив, що він
написав заяву про звільнення за
власним бажанням з 03 лютого 2014 року,
натомість його звільнили за прогул.

Відповідно до ст. 241 КЗпП України строки
виникнення і припинення трудових прав
та обов'язків обчислюються роками,
місяцями, тижнями і днями. Коли строки
визначаються днями, то їх обчислюють з
дня, наступного після того дня, з якого
починається строк.

У пункті 2.26 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58,
зазначається, що «днем звільнення
вважається останній день роботи».

Отже, якщо в заяві на звільнення
працівник зазначив «звільнити 03
лютого 2014 року», працівник
вважатиметься звільненим з наступного
дня , а 03.02.2014 року є останнім робочи
днем, протягом якого позивач повинен
був бути на роботі.

Таким чином, ОСОБА_1 було звільнено за
прогул в день, коли він перебував у
трудових відносинах з відповідачем, а,
отже, підстави для зміни формулювання
причин звільнення з роботи позивача
відсутні.

Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

ОСОБА_1 роботодавцем направлялася
телеграма, в якій позивач повідомлявся
про звільнення його за прогул, а також
про необхідність з'явитися в банк для
ознайомлення з наказом та отримання
трудової книжки (а.с.49, Т.2).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
вiдшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працiвнику провадиться у разi,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язкiв i
вимагають вiд нього додаткових зусиль
для органiзацiї свого життя.

Враховуючи те, що ПАТ «Родовід Банк»
дотримано порядок звільнення ОСОБА_1 і
права останнього відповідачем не
порушені, відсутні підстави для
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, недорахованої
заробітньої плати та моральної шкоди.

Таким чином висновки суду першої
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи та ґрунтуються на
наявних у справі доказах, доводи
апеляційної скарги зазначених
висновків не спростовують, а відтак
вимоги апеляційної скарги задоволені
бути не можуть.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Верланов С.М.

Даценко Л.М.