У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О., Парінової
І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,
визнання права власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про поділ майна, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 19 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 4 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи його
тим, що з 18 листопада 1975 року по 13 лютого
2012 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Під час шлюбу сторони за спільні кошти
придбали автомобіль ВАЗ 1988 року
випуску, причіп бортовий та мотоцикл
«Мінськ» 1985 року випуску, міні-трактор,
побудували гараж, оформили право
власності на дві земельні ділянки, які
знаходяться на території дачного
кооперативу «Лісова поляна» с.
Некрасово Вінницького району
Вінницької області, а також почали
будівництво житлового будинку.
Посилаючись на зазначене, просила суд
розділити спільне майно, виділивши їй у
власність міні-трактор, а відповідачу -
все інше рухоме майно, а також
розділити садовий будинок
АДРЕСА_1, визнавши за нею право
власності на Ѕ частку зазначеного
будинку та на Ѕ частину
земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,1004
га за вказаною вище адресою та надала
згоду на виплату відповідачу грошової
компенсації за різницю в частках
виділеного майна.

ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, у
якому, погоджуючись з зазначеним
позивачкою переліком спільного майна,
його вартості та розміру компенсації,
просив стягнути з ОСОБА_4 на його
користь грошову компенсацію у розмірі
16 350 грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 4 лютого 2014 року, позов ОСОБА_4 та
зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Розділено спільно нажите ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 майно, виділено у власність
ОСОБА_4 міні-трактор, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, марки ЛКМА
ДМ-244, 2010 року випуску, заводський
НОМЕР_3, двигун НОМЕР_4, зареєстрований
за ОСОБА_4, вартістю 40 000 грн.

Виділено ОСОБА_5 у власність автомобіль
ВАЗ 2106, 1988 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
10 000 грн, причіп до машини 1993 року
випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_5, вартістю 1 000 грн, мотоцикл
«Мінськ» 1985 року випуску, вартістю 500
грн, гараж АДРЕСА_2, вартістю 12 000 грн.,
розташований в АДРЕСА_2

Визнано право власності за ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на Ѕ частки за кожним садового
будинку з господарськими будівлями за
АДРЕСА_1 в садовому товаристві
«Лісова поляна» і по Ѕ частки за кожним
на земельну ділянку за АДРЕСА_1,
розміром 0,1004 га, яка розташована в
АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 7 000
грн грошової компенсації за різницю
вартості виділеного у власність майна.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати зазначені судові рішення в
частині визнання права власності за
ОСОБА_4 на Ѕ садового будинку та
господарських споруд в садовому
товаристві АДРЕСА_1 та в цій частині
ухвалити нове рішення, яким визнати
право власності за ОСОБА_4 на
Ѕ вартості будівельних матеріалів, а
в іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити в силі, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, а тому касаційному
перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання права власності на садовий
будинок, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд
обґрунтовано виходив з того, що
введення садового будинку в
експлуатацію відповідачем на своє ім'я
після фактичного розірвання шлюбу не
позбавляє іншого з подружжя на частку у
ньому, так як майно було спільно нажите
подружжям під час шлюбу, а тому є
спільною сумісною власністю, що
підлягає поділу за правилами ст. 71 СК
України.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судів та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судами
були дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваних
судових рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 4 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова