АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3279/14
Головуючий 1 інстанції:
Доповідач : Пшенічна Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії - Коростійової В.І. .,
Івах А.П.

за участю секретаря - Бабака О.В.,
Ковгана С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 18 лютого
2014 року

за позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд», третя особа - прокуратура
Харківської області про визнання
наказу про звільнення незаконним,
визнання підстав для звільнення та
дати звільнення у трудовій книжці
незаконними, внесенню нового запису до
трудової книжки, виплаті розрахунку за
час надання трудової книжки, -

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду із
зазначеним позовом.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 18 лютого
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити її
позов.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що наказ № 159/МПН250к від
18.06.2013 року не містить у собі будь-яких
посилань ані на обґрунтованість її
переміщення до іншого структурного
підрозділу, ані щодо повідомлення її
заздалегідь про зміни у істотних
умовах її праці на підприємстві ТОВ
«Фоззі-Фуд», обумовлених при прийнятті
на роботу та зазначених у наказі про
прийняття її на роботу у ТОВ
«Фоззі-Фуд».

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, що з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлено, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач тривалий час не
виходила на роботу без поважних причин,
допустила прогули у зв'язку з чим і була
звільнена. Що стосується інших
позовних вимог суд вважав їх не
доведеними.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи, яким суд дав вірну
оцінку.

Позивач не вихід на роботу мотивує тим,
що мало місце перевід її з одного місця
роботи на інше без її згоди.

Проте відповідачем доведено, що
відбулося переміщення позивача, а не
перевід.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 32 КЗпП
України не вважається переведенням на
іншу роботу і не потребує згоди
працівника переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в іншій
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

Позивач працювала у відповідача на
посаді охоронця у структурному
підрозділі маг № 173. Наказом від 18.06.2013,
з яким вона ознайомлена, позивач була
переміщена в іншій структурний
підрозділ, а саме в магазин №250 в м.
Харкові на таку саму посаду, без зміни
умов праці та розміру заробітної плати.

Можливість підприємства переміщення
працівника з одного структурного
підрозділу в іншій передбачена п. 2.12.
Правил внутрішнього трудового
розпорядку.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до правильного висновку, що мало місце
переміщення позивача з одного
структурного підрозділу в іншій, а не
перевід, як на цьому наполягала позивач
і її згоди для цього не потрібно.

Посилання позивача на те, що вона
подала заяву про звільнення на власним
бажанням, оскільки мало місце
порушення її трудових прав, а тому у
відповідача не було підстав для
звільнення з ініціативи підприємства,
судовою колегіє не приймається,
оскільки такі порушення з боку
підприємства не доведені.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується позивачем, що з 21
червня 2013 року ОСОБА_3 на роботу не
виходила. Поважність причин не виходу
на роботу ні суду ні апеляційній
інстанції не надала.

Таким чином, звільнення позивача на
підставі п.4 ст. 40 КЗпП України є
правильним.

Щодо виплати заробітної плати за час
затримку видачі трудової книжки,
позивач не заперечує, що в день
звільнення на роботі вона не була.
Відповідачем доведено, що позивач
повідомлялася про необхідність
з'явитися на підприємство та отримати
трудову книжку, але не з'являлася. На її
письмову вимогу направити трудову
книжку поштою на її адресу, остання
була їй направлено.

З урахуванням цього суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про відсутність порушень з
боку відповідача положень ст.. 47 КЗпП
України.

Що стосується відмови у задоволені
позовних вимог про виплату компенсації
за невикористану додаткову відпустку,
то доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції про те, що позивач не
надавала відповідачу даних про те, що
вона має право на додаткову відпустку.
Також судом першої інстанції
правильно встановлено, що позивач не
має права на виплату їй вихідної
допомоги, оскільки не доведено, що мало
місце скорочення штатів, на що
посилалася позивач, а при звільнені за
п. 4 ст. 40 КЗпП України вихідна допомога
не виплачується.

Суд першої інстанції правильно
відмовив у відшкодуванні моральної
шкоди, оскільки не доведено порушення
прав позивача з боку відповідача.

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів поданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що позивач не довів свій
позов.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України судова колегія
судової палати,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальний
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії