У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду

м. Харкова від 11 квітня 2014 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 17 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,
забезпеченого іпотекою, шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки; за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
реалізації права власності, визнання
договору позики недійсним,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 23
грудня 2010 року між ним та ОСОБА_2
укладено договір позики, відповідно до
умов якого останній отримав у позику 360
тис. грн, що еквівалентно за
комерційним курсом на день підписання
сторонами договору 45 тис. доларів США.
На забезпечення виконання умов
договору позики відповідачем передано
в іпотеку позивачу квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 на
погашення заборгованості за договором
позики суму грошових коштів
еквівалентну 45 тис. доларам США, а саме -
445 500 грн; 3 % річних за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання - 30 299 грн 17 коп. та 30
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом, у якому
зазначала, що рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 13 грудня
2011 року визнано дійсним договір,
укладений 15 жовтня 2010 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_2, визнано право власності за
ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1. Відповідно
до цього договору, ОСОБА_2 зобов'язався
у строк до 31 серпня 2011 року включно
укласти з ОСОБА_5 договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

30 листопада 2010 року на виконання умов
попереднього договору ОСОБА_5 були
сплачені ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 400 тис. грн. Сторони
зобов'язалися посвідчити зазначений
договір нотаріально у строк до 31 грудня
2010 року

ОСОБА_4 просила визнати недійсним
договір позики, забезпечений іпотекою,
укладений 23 грудня 2010 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, за
реєстровим № 2042, у частині
забезпечення виконання основного
зобов'язання позики нерухомим майном -
квартирою АДРЕСА_1, усунути перешкоди у
реалізації нею права власності на
зазначену квартиру шляхом скасування
заборони відчуження цієї квартири на
підставі договору позики від 23 грудня
2010 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 11 квітня

2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики у
сумі 594 тис. грн, 3 % річних за час
прострочення виконання грошового
зобов'язання за договором позики - 48 822
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У іншій частині позову
відмовлено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2
шляхом проведення прилюдних торгів за
початковою ціною, яка зазначена в п. п.
2.2 договору позики, забезпеченого
іпотекою, а саме 440 тис. грн на погашення
заборгованості ОСОБА_2 за договором
позики, забезпеченого іпотекою від 23
грудня 2010 року, реєстровий № 2042.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 червня

2014 року рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 11 квітня

2014 року змінено, зменшено суму
стягнення заборгованості з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 594 тис. грн до
360 тис. грн, 3 % річних з 48 822 грн до 30
299 грн 17 коп. Рішення суду у частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
скасовано. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та
скасовуючи рішення суду в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд обґрунтовано дійшов
висновку, що, оскільки позика
надавалася у національній валюті -
гривні, тому, повернення суми позики
теж підлягає у гривні. Крім того, ОСОБА_3
змінив свої позовні вимоги та не просив
стягнути суму позики шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, тобто
така вимога позивачем не заявлялася.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків суду вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,
забезпеченого іпотекою, шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки; за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
реалізації права власності, визнання
договору позики недійсним.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік