Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3808 /14
Головуючий у 1 інстанції Гасанбеков
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3,
Державного підприємства «Конярство
України» на рішення
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області від 24 липня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Конярство України» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку, незаконно
утриманих коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Державного
підприємства «Конярство України» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку, незаконно
утриманих коштів та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, з 25.06.1988 року працював на
Запорізькому кінному заводі. З 06.07.1992
року був переведений з посади
помічника наїзника на посаду наїзника.
Наказом в.о. керівника філії
«Запорізький кінний завод № 86» ДП
«Конярство України» ОСОБА_7 № 85-к від
08.04.2014 року до нього застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани, а також його переведено з
посади наїзника на посаду коняра з
09.04.2014 року. Наказом в.о. керівника філії
«Запорізький кінний завод № 86» ДП
«Конярство України» ОСОБА_7 № 94-к від
15.04.2014 року його звільнено з роботи
згідно зі ст. 38 КЗпП України.

Зазначені накази вважає незаконними,
оскільки він не давав своєї згоди на
переведення на іншу посаду, про що
зазначено у наказі, а догану йому було
оголошено лише з урахуванням
доповідної головного зоотехніка
ОСОБА_8, без врахування його пояснень.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 чинили на нього
моральний тиск, залякували,
погрожували притягненням до
кримінальної відповідальності за
викрадені позивачем
товарно-матеріальні цінності, з метою
змусити його звільнитись. Не
витримавши тиску, який чинило на нього
керівництво філії та безпосередньо
керівник ОСОБА_8, він 09.04.2014 року подав
заяву на звільнення, розраховуючи на
те, що його буде звільнено через 14 днів,
як це передбачено ст. 38 КЗпП України.

Проте, заяву про звільнення було
зареєстровано лише 17.04.2014 року,
резолюція і заяву накладена 18.04.2014
року, а наказ про звільнення винесено
15.04.2014 року і був наданий на його
письмовий запит 22.05.2014 року. Трудову
книжку він отримав 17.04.2014.

Крім того, вважає, що незаконними діями
відповідача, яка на його думку, полягає
в тому, що він у зв'язку з
вищезазначеними незаконними діями
відповідача, переживає психологічний
стрес депресію, через що пролежав у
ліжку, майже не підводячись, більше ніж
тиждень, постійно переживає за своє
майбутнє і можливість влаштування на
роботу. Зазначає, що він втратив
нормальні життєві зв'язки, змушений
звертатися до сестри по матеріальну
допомогу, постійно докладає додаткових
зусиль для організації свого життя,
відстоювання своїх законних прав у
суді та повернення до роботи.

Щодо утримання із заробітної плати
за квітень 2014 року 551,47 грн. зазначив,
що відповідачем були порушені вимоги
ст. 127 КЗпП України, якою передбачено,
що відрахування із заробітної плати
можуть проводитись тільки у випадках,
передбачених законодавством України.
Такі підстави, на його думку, у
відповідача були відсутні, а накази №
76-к від 02.04.2014 року, № 92-к від 11.04.2014 року,
які були отримані 10.06.2014 року на запит
адвоката, вважає протиправними.

Стосовно пропуску строку звернення до
суду зазначив, що він має лише середню
освіту, не обізнаний з нормами
трудового законодавства та нормами ЦПК
України,. у зв'язку з чим він звертався
по допомогу до своєї сестри - ОСОБА_6,
яка підготувала звернення до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Запорізькій області.
Після отримання відповіді з інспекції
він звернувся до адвоката, деякий час
було витрачено на збирання доказів.
Також, в обґрунтування поважності
причин пропуску строку звернення до
суду, зазначив про його вкрай тяжкий
психологічний стан і перебування у
депресії у зв'язку з втратою роботи.

Вимогу про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
обґрунтував посиланням на ст. 235 КЗпП
України, навівши відповідний
розрахунок про збільшення розміру
позовних вимог від 24.06.2014 року

Посилаючись на ці обставини,
просив визнати причини пропуску строку
на звернення з позовом поважними та
поновити пропущений строк і
задовольнити його вимоги.

Рішенням Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 24 липня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
накази в.о. керівника філії
«Запорізький кінний завод № 86»
Державного підприємства «Конярство
України» ОСОБА_7: від 02.04.2014 року № 76-к
«Про відшкодування матеріальних
збитків ОСОБА_3», від 08.04.2014 року № 85-к
«Про внесення догани ОСОБА_3», від
11.04.2014 року № 92-к «Про вирахування
збитків з ОСОБА_3».

Стягнуто з ДП «Конярство України» на
користь ОСОБА_3 незаконно утриману суму
з його заробітної плати за квітень 2014
року в розмірі 551,47 грн.та в цій частині
рішення суду звернуто до негайного
виконання.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ДП «Конярство України» на
користь ОСОБА_3 понесені ним витрати на
правову допомогу в розмірі 1140 грн.

Стягнуто з ДП «Конярство України» в
дохід держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДП
«Конярство України» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду змінити,
відмовити в частковому задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, в іншій частині
рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права та невірне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги ДП «Конярство України» та
ОСОБА_3, задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в поновленні на
роботі та стягненні середнього
заробітку суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про пропущення
позивачем місячного строку на
звернення з позовом до суду. Також суд
правильно визнав накази про винесення
догани позивачу та стягнення з нього
551.47гр., в відшкодування збитків,
протиправними та скасував їх.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що наказом в.о. керівника філії
«Запорізький кінний завод № 86» ДП
«Конярство України» ОСОБА_7 № 94-к від
15.04.2014 року ОСОБА_3, звільнено з роботи
згідно зі ст. 38 КЗпП України, за заявою
самого ОСОБА_3, від 09.04.2014року, з яким
останній ознайомлений(а/с 8), а
17.04.2014року отримав трудову книжку.

Судом першої інстанції також
встановлено, що наказ про звільнення
відповідач видав з порушенням вимог
трудового законодавства, а саме ст.38
КЗпП України, яка передбачає
звільнення за два тижня працівника, з
часу попередження роботодавця про своє
звільнення.

Позивач був звільнений до сплину
двотижневого строку з дня подання
09.04.2015року заяви про своє звільнення,
при тому що позивач на скорішому
звільнені не наполягав, дати свого
звільнення не ставив.

До суду з позовом ОСОБА_3, звернувся
лише 17.06.2014року(а/с 1), тобто за межами
місячного строку з дня ознайомлення з
наказом про звільнення та з дня видачі
трудової книжки.

Згідно з ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних
причин строків, установлених ст. 233
цього Кодексу, районний, районний у
місті, міський чи міськрайонний суд
може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП
України).

Поважними причинами які зумовили
пропуск місячного строку звернення з
позовом до суду ОСОБА_3, посилається на
своє незнання законодавства, звернення
до Територіальної державної інспекції
з питань праці у Запорізькій області,
та інше.

Однак, поважними причинами можуть бути
обставини які об*єктивно перешкоджали,
або унеможливлювали позивачу у
місячний термін звернутися до суду за
захистом свого порушеного права.

До таких, вказані позивачем обставини
не відносяться, тому суд першої
інстанції обгрунтовано не взяв їх до
уваги.

В той же час, оскільки позивач з
наказами в.о. керівника філії
«Запорізький кінний завод № 86»
Державного підприємства «Конярство
України» ОСОБА_7, від 02.04.2014 року; № 76-к
«Про відшкодування матеріальних
збитків ОСОБА_3», від 08.04.2014 року; № 85-к
«Про внесення догани ОСОБА_3», від
11.04.2014 року № 92-к «Про вирахування
збитків з ОСОБА_3», оспорює в межах
тримісячного строку з дня, коли він
дізнався про порушення свого права, суд
першої інстанції правильно визнав їх
протиправними, та такими що видані
відповідачем з порушенням вимог
трудового законодавства і скасував,
задовольнивши позов в цій частині.

Стосовно відшкодування моральної
шкоди, колегія суддів виходить з
наступного, що згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" роз'яснено, що при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди обов'язковому
з'ясуванню підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Судом першої інстанції встановлено
відсутність переконливого
обґрунтування та відповідно доказів
моральної шкоди позивачу завданої
діями відповідача, а отже і підстав для
задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги Державного
підприємства «Конярство України», що
судом першої інстанції не призначено
почеркознавчої експертизи не є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки апелянт ні в
суді першої інстанції, а також в
апеляційній такого клопотання не
заявляв.

Доводи ОСОБА_3, що судом першої
інстанції безпідставно відмовлено в
визнанні недійсним запису в трудовій
книжці про переведення на іншу роботу,
оскільки наказ скасовано судом, також
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, так як рішення суду є
підставою для внесення відповідних
змін відповідачем в трудову книжку
позивача.

Інші доводи апеляційних скарг також не
є суттєві та не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, викладених у рішенні, і
фактично переоцінюють докази у справі
яким суд першої інстанції відповідно
до ст.212 ЦПК України дав належну оцінку.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційних скарг не
є суттєвими та не дають підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції з одних лише
формальних міркувань, яке правильне по
суті і справедливе.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Конярство України»
відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 24 липня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: Судді: