Справа № 369/7065/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11.08.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.

при секретарі - Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського
районного суду Київської області
перебуває цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та ділової репутації.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
листами від 02.06.2014 р. до Урядового
уповноваженого з питань
антикорупційного політики та від 05.06.2014
р. до Міністра охорони здоров'я України
громадянка ОСОБА_2 повідомила
інформацію щодо використання
позивачем службового становища для
ухилення від сплати аліментів. В
зазначених листах Відповідачем було
поширено інформацію про те, що ОСОБА_1,
працюючи начальником Головного
управління Держсанепідслужби у
Кіровоградській області, користується
службовим становищем для того, щоб не
виплачувати аліменти та чинить опір
для діяльності Державної виконавчої
служби шляхом надання невірної
інформації стосовно займаної посади та
місця роботи, зазначених у виконавчому
листі Кмєво-Святошинського районного
суду Київської області від 08.01.2014 р. №
369/7310/13-ц.

До цього часу позивач не отримував
будь-які документи виконавчого
провадження, не надходили такі
документи і до організації, яку очолює
позивач. Таким чином, на сьогодні
відсутні підстави дня нарахування та
утримання з позивача аліментів
бухгалтерською службовою
організацією, яку позивач очолює та на
яку згідно з Законом покладені ці
функції.

Як з'ясування, затримка у направленні
документів виконавчого провадження за
місце роботи позивача пов'язана з тим,
що у виконавчому листі
Києво-Святошинського районного суду
невірно зазначено місце роботи, а
отримати виконавчий лист особисто
позивачу не представляється можливим,
про що зазначено у самому виконавчому
листі.

Таким чином, очевидним є те, що поширена
Відповідачем інформація є припущення,
оскільки виходячи із сфери повноважень
органу який очолює позивач, його
службове становище апріорі не дає йому
можливості впливати на процес
виконання судових рішень.

Поширена відповідачем інформація
спростовується і тим фактом, що на
запит виконавчої служби
Києво-Святошинського району Київської
області від 12.03.2014 р. № 901-10/14
організацією яку очолює позивач, було
своєчасно надано інформацію про місце
роботи та розмір отриманих позивачем
доходів, що підтверджується додатками
до листів Відповідача. Тобто,
відповідачу цей факт був відомий на
момент поширення нею інформації.

Таким чином, відповідач свідомо та
умисно поширила завідомо недостовірну
інформацію чим порушила вимоги ст. 302 ЦК
України, що встановлює обов'язок особи,
яка поширює інформацію, переконатися в
її достовірності.

Поширена відповідачем інформація
принижує честь, гідність і ділову
репутацію позивача, створює негативне
враження і відношення до позивача як до
недбайливої, незаконно слухняної
людини.

Тому позивач просив визнати
недостовірною та такою, що порочить
його честь, гідність та ділову
репутацію інформацію щодо
використання позивачем службового
становища для ухилення від сплати
аліментів, поширену гр. ОСОБА_2 у листах
від 02.06.2014 р. до Урядового
уповноваженого з питань
антикорупційної політики та від 05.06.2014
р. до Міністра охорони здоров'я України.
Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати
недостовірну інформацію шляхом
повідомлення Урядового уповноваженого
з питань антикорупційної політики та
Міністра охорони здоров'я України про
ухвалене у справі судове рішення,
включаючи викладення його тексту,
протягом місяця з дня набуття рішенням
законної сили.

В судове засідання позивач не з'явився,
направив до суду заяву в якій просив
розглянути справу у його відсутності,
позовні вимоги просив задоволити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про день час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Суд, перевіривши матеріали справи та
зібрані в ній докази, приходить до
висновку що позовні вимоги не
підлягають до задоволення виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08
січня 2014 року Києво-Святошинським
районним судом Київської області було
видано виконавчий лист № 369/7310/13-ц про
стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь
ОСОБА_2, аліменти на утримання дітей:
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ? частини з усіх
видів заробітку чи інших доходів, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму
доходів громадян, щомісячно до
досягнення дітьми повноліття,
починаючи з 30.07.2013 року.

02.06.2014 року ОСОБА_2 звернулась із
скаргою до Урядового уповноваженого з
питань антикорупційної політики Т.В.
Чорновола, в якій вказувала що станом
на 30 травня вона не отримувала від
ОСОБА_1 жодної виплати по аліментам, в
зв'язку з чим вважала що ОСОБА_1
користується своїм службовим
становищем для того щоб не виплачувати
аліменти. На підставі викладеного
просила службове розслідування
діяльності ОСОБА_1 начальника
головного управління Держсанслужби у
Кіровоградській області.

05.06.2014 року ОСОБА_2 звернулась із
скаргою до Міністерства охорони
здоров'я України, в якій вказувала що
станом на 30 травня вона не отримувала
від ОСОБА_1 жодної виплати по аліментам,
в зв'язку з чим вважала що ОСОБА_1
користується своїм службовим
становищем для того щоб не виплачувати
аліменти та чинить опір для діяльності
державної виконавчої служби. На
підставі викладеного просила службове
розслідування діяльності ОСОБА_1
начальника головного управління
Держсанслужби у Кіровоградській
області.

Конституція України визнає честь і
гідність людини найвищою соціальною
цінністю, а також проголошує право
кожного на повагу до його гідності
(статті 3,28). Статтею 68 Конституції
встановлено, що кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та законів України, не посягати
на права і свободи, честь і гідність
інших людей. Статтею 297 ЦК України
закріплено право фізичної особи на
повагу до її гідності та честі. Фізична
особа має право звернутися до суду з
позовом про захист її гідності та
честі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК
України, фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї, недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

У відповідності до п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27.02.2009 року "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного. Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій, наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 47-1 Закону
України "Про інформацію" ніхто не може
бути притягнутий до відповідальності
за висловлювання оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Слід також зазначити, що під гідністю
слід розуміти визнання цінності кожної
фізичної особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, під
діловою репутацією фізичної особи
розуміється набута особою суспільна
оцінка її ділових та професійних
якостей при виконанні нею трудових,
службових, громадських чи інших
обов'язків.

Згідно ч.6 п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
року "Про судову практику у справах про
захист честі, гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності, або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності(неповні або перекручені).

При вирішенні спору про поширення
інформації, яка не відповідає
дійсності, і порочить честь, гідність
та ділову репутацію, відшкодування
моральної шкоди поширенням
недостовірної інформації, суд ураховує
вимоги закону про необхідність
визначення характеру такої інформації
та з'ясовування, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Суд, установивши фактичні обставини
справи, проаналізувавши норми закону,
які регулюють спірні правовідносини
сторін, дійшов висновку, що інформація,
висловлена ОСОБА_2 в письмових скаргах,
не являється фактичним твердженням, а
відноситься до оціночних суджень,
критичних оцінок певних фактів
(недоліків) тощо, які не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості, оскільки у своїх скарга
відповідач зазначала лише що вона лише
вважає про існування якихось порушень
з боку позивача, у зв'язку із чим і
просила провести відповідні
розслідування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову.

На підставі наведеного, ст. ст. 19, 34, 56
Конституції України, ст. 47-1 Закону
України «Про інформацію», ст. ст. 15, 16, 23,
277, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 33, 58-60, 208,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
ділової репутації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня оголошення.

Суддя:

Дубас Т.В.