Ухвалаіменем україни 10 липня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Парінової І.К.,Амеліна В.І.,Карпенко
С.О.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 08 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Західінкомбанк» (далі - ПАТ
«Західінкомбанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 В
обґрунтування вимог позивач зазначив,
що 05 вересня 2005 року між банком та
ОСОБА_4 укладено договір № 0509/05-180 у
вигляді відкличної поновлювальної
лінії у розмірі 100 000 доларів США
із сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14 % на рік строком до
03 вересня 2010 року. В той же день в
забезпечення виконання зобов'язань між
банком та ОСОБА_4 укладено договір
іпотеки, згідно умов якого остання
передала в іпотеку кредитору майно, що
належить їй на праві приватної
власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1.
Також 05 вересня 2005 року між банком,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір
поруки № 0509/05-180, згідно якого останній
зобов'язався відповідати перед
кредитором за виконання позичальником
у повному обсязі усіх зобов'язань, що
випливають із кредитного договору. 30
жовтня 2007 року, 27 серпня 2010
року та 02 вересня 2011 року до
зазначеного кредитного договору
вносилися зміни, якими збільшено ліміт
кредитної лінії до 200 000
доларів США та продовжено строк дії
договору до 05 вересня 2013 року, а
також змінено процентну ставку за
користування кредитними коштами та
встановлено у розмірі 12%. Посилаючись
на те, що ОСОБА_4 свої
зобов'язання за договором належним
чином не виконала, у зв'язку з чим
станом на 01 вересня 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 129 333 долари
США, позивач просив стягнути зазначену
заборгованість на свою користь з
ОСОБА_5 та звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 16 січня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Західінкомбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 05 вересня 2005 року № 0509/05-180 у розмірі
129 333 долари 62 центи США. В рахунок
погашення зазначеної заборгованості
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме: чотирьохкімнатну квартиру
загальною площею 167,2 кв. м, яка
розташована по АДРЕСА_1, та належить на
праві приватної власності ОСОБА_4
шляхом продажу на прилюдних торгах за
початковою ціною на рівні згідно
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності, незалежним експертом, на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За положеннями ст. 12 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати, дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителя ОСОБА_5 та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, який належить іпотекодавцю -
боржнику за кредитним договором
ОСОБА_4, виходячи з того, що позичальник
порушила умови кредитного договору, у
зв'язку з чим виникла заборгованість
перед кредитором.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги
стосуються переоцінки доказів,
викладених в оскаржуваних рішеннях, що
не належить до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи було допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова В.І. АмелінС.О. Карпенко