Справа № 301/1947/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

"29" серпня 2014 р.
м.
Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської
області в особі головуючої Пітерських
М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю
представників позивача ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Іршава
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, служба у справах дітей
Виноградівської районної державної
адміністрації та служба у справах
дітей Іршавської районної державної
адміністрації, про відібрання і
повернення дитини,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до Іршавського
районного суду з позовом до ОСОБА_3 про
відібрання малолітньої дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і повернення дитини за
попереднім місцем проживання у
позивача.

Позов мотивовано тим, що рішенням
органу опіки і піклування
Виноградівської РДА №01.0810/1497 від 05.06.2014
року місце проживання малолітньої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено з
матір'ю ОСОБА_4 в АДРЕСА_1. Батько дитини
- відповідач по справі ОСОБА_3 - 20.06.2014
року забрав дитину до себе додому в
гості в с. Кушницю, Іршавського району,
та обіцяв повернути її 30.06.2014 року, про
що дав відповідну розписку. Однак,
30.06.2014 року відповідач не відпустив
додому малолітню ОСОБА_5 Не відпускає
дочку додому до матері і сестри по
даний час, вважаючи, що малолітня
повинна проживати з ним. Не дозволяє
дитині спілкуватися з матір'ю. просила
позов задовольнити, відібрати у
відповідача малолітню ОСОБА_5 та
повернути її позивачці. Просила
допустити негайне виконання рішення
суду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 позов підтримав та
пояснив, що позивачка створила з
ОСОБА_2 нову сім'ю, вони разом виховують
двох малолітніх дочок позивачки від
попереднього шлюбу. Нова сім'я проживає
в АДРЕСА_1, де діти відвідують школу. Для
дітей створені належні умови для
розвитку та виховання. Відносини в
сім'ї довірливі та дружні. Позивачка
ніколи не перешкоджала відповідачу
спілкуватися з дітьми, однак у травні
2014 року ОСОБА_3 без дозволу забрав зі
школи старшу дочку ОСОБА_5 та відвіз до
себе додому, вирішивши, що дитина буде
жити з ним. Рішенням органу опіки і
піклування 05.06.2014 року по заяві
відповідача місце проживання
малолітніх дітей визначено у матері -
позивачки по справі ОСОБА_4 20.06.2014 року
відповідач знову забрав старшу дочку
ОСОБА_5 до себе додому та пообіцяв
повернути її 30.06.2014 року, давши про це
відповідну розписку. Однак, у
визначений час відмовився повертати
дочку додому до матері. Відповідач не
звертався до суду з позовом про
визначення місця проживання дитини, а
самовільно змінив визначене органом
опіки місце проживання малолітньої
дочки. Просив позов задовольнити,
допустивши негайне виконання рішення.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримав та
пояснив, що він перебуває у шлюбі з
позивачкою, вони разом виховують двох
малолітніх дочок позивачки. Рішенням
органу опіки і піклування від 05.06.2014
року місце проживання малолітніх дітей
визначено у матері - ОСОБА_4 в с.
В.Ком'яти. Однак, відповідач ОСОБА_3
30.06.2014 року відмовився відпускати
додому старшу дочку ОСОБА_5, яка з 20.06.2014
року гостила у нього в с.Кушниці,
Іршавського району. Вважав, що підстав
не повертати дочку додому до матері не
має, оскільки дитина отримує дома
належне виховання та утримання, для неї
створено належні умови для проживання,
в сім'ї склалися дружні відносини. Крім
того, малолітня привикла жити з мамою
та сестрою, саме в с. В.Ком'яти вона
відвідує школу. Просив позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що не
відпускає до матері малолітню дочку
ОСОБА_5, оскільки дитина не бажає жити з
матір'ю. Позивачка не створила для
дітей належних умов для проживання,
жорстоко поводиться з дітьми, примушує
їх виконувати важку роботу, відбирає
кишенькові гроші, отримані від
відповідача, витрачає аліменти не на
утримання дітей. Відповідач має намір
забрати до себе і молодшу дочку,
вважаючи позивачку такою, що нездатна
виховувати дітей, оскільки і сама не
отримала належного виховання. Рішення
органу опіки і піклування від 05.06.2014
року, яким місцем проживання його
малолітніх дочок визначено у матері,
вважав незаконним. Вказане рішення не
оскаржував, до суду з позовом про
визначення місця проживання дітей у
нього не звертався. Відповідач
звернувся з заявою до Кушницької
сільради, яка 11.06.2014 року прийняла
рішення про доцільність проживання
малолітніх дочок у нього. Вважав, що
малолітня дитина не може бути
повернута для проживання у позивача,
оскільки це суперечить її інтересам,
просив відмовити у позові.

Представник служби у справах дітей
Виноградівської РДА у судове засідання
не з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, подав до суду заяву, в
якій позов підтримав у повному обсязі,
просив його задовольнити, розглянути
справу по суті у його відсутності ( а.с.
82-83, 94).

Представник служби у справах дітей
Іршавської РДА у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, подав до суду заяву, в
якій просив розглянути справу по суті у
його відсутності ( а.с. 82-83, 94).

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали
справи, з'ясувавши обставини, на які
сторони посилалися, як на підставу
своїх вимог та заперечень, оцінивши
докази на підтвердження цих обставин в
їх сукупності, суд вважає позов
задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Іршавського райсуду від 24.02.2011
року, яке набрало законної сили 07.03.2011
року, шлюб між сторонами по справі -
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - розірвано. З
відповідача ОСОБА_3 стягнено аліменти
на утримання двох малолітніх дочок
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_4 ( а.с.10).

Сторони мають двох малолітніх дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 5, 6).

З пояснень сторін вбачається, що з 2008
року позивачка проживала окремо від
відповідача. Малолітні діти проживали
з нею: з 2008 року по 2012 рік в
с.Малозахарине, Солонянського району,
Дніпропетровської області, а з 2012 року -
в с. В.Ком'яти, Виноградівського району.
Саме за місцем проживання матері діти
відвідували навчальні заклади.

Дані обставини підтверджуються
довідкою Малозахаринської сільради
Солонянського району
Дніпропетровської області №120/03.25 від
20.05.2014 року ( а.с.7), характеристиками
Малозахаринського НСЗШ І-ІІ ступенів (
а.с. 8,9), характеристикою
Великокомятівської сільради
Виноградівського району ( а.с. 20).

Не заперечує вказані обставини і сам
відповідач.

Згідно ч.2 ст. 160 та ч.1 ст. 161 СК України,
місце проживання дитини, яка досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків та самої дитини; якщо
батьки не досягли згоди щодо того, з ким
проживатиме дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки і
піклування або судом.

05.06.2014 року органом опіки і піклування
Виноградівської РДА розглянуто заяву
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
його малолітніх дітей та прийнято
рішення №01.0810/1497, згідно якого місце
проживання малолітніх ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
визначено з матір'ю ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 (
а.с. 17).

Вказане рішення відповідачем отримано
10.06.2014 року, про що свідчить лист
№Г-240/283/01/1-46/319 від 12.06.2014 року( а.с. 87).
Дану обставину підтвердив у судовому
засіданні і сам відповідач.

Згідно ч.2 ст. 19 СК України, рішення
органу опіки і піклування є
обов'язковим для виконання, якщо
протягом десяти днів від часу його
винесення заінтересована особа не
звернулася за захистом своїх прав або
інтересів до суду.

З пояснень сторін вбачається, що 20.06.2014
року відповідач з дозволу позивачки
забрав до себе додому в с. Кушницю
Іршавського малолітню дочку ОСОБА_5 та
обіцяв повернути дитину 30.06.2014 року, про
що в присутності представників служби
у справах дітей дав позивачці
відповідну розписку ( а.с. 18).

Однак, з настанням визначеного терміну,
відповідач відмовився повертати
додому малолітню дочку вважаючи, що
дитина повинна жити з ним.

Місце проживання малолітньої дитини -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - було визначено
рішенням органу опіки та піклування.
Малолітня дитина має проживати у
встановленому місці проживання, яке не
може бути змінене самочинно як волею
сторонніх осіб, так і волею якогось
одного із її батьків.

Згідно ч.1 ст. 162 СК України, якщо один з
батьків самочинно змінить місце
проживання дитини, що визначено
органом опіки і піклування, другий з
батьків має право подати до суду позов
про повернення дитини у місце її
проживання. В разі подачі такого позову
суд має негайно його розглянути та
прийняти рішення про повернення дитини
у попереднє місце її проживання.

Дитина не може бути повернута лише
тоді, коли її залишення за попереднім
місцем проживання створюватиме
реальну небезпеку для її життя та
здоров'я або обставини змінилися так,
що повернення суперечить інтересам
дитини.

Для повернення дитини не потрібно
доводити факт наявності нормальних
умов для її виховання та розвитку. В ст.
162 СК встановлена презумпція
правомірності поведінки того з
батьків, з ким проживала дитина. Якщо
інший з батьків вважає такі умови
непридатними для дитини, то способом
захисту прав дитини є пред'явлення
позову про зміну місця проживання
малолітньої особи, а не самочинна зміна
її місця проживання.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач рішення органу опіки і
піклування від 05.06.2014 року не
оскаржував та до суду з позовом про
визначення місця проживання
малолітніх дітей не звертався. Дану
обставину підтвердив в судовому
засіданні і сам відповідач.

Посилання відповідача на те, що рішення
органу опіки від 05.06.2014 року не є
обов'язковим, оскільки після його
винесення позивачка звернулася до суду
за захистом своїх прав та інтересів,
суд до уваги не приймає, оскільки позов
ОСОБА_4 був пред'явлений 02.06.2014 року,
тобто ще до винесення вказаного
рішення, і предметом спору було не
оскарження рішення органу опіки про
визначення місця проживання дітей, а
про відібрання дітей у відповідача і їх
повернення позивачці. Предметом
вказаного спору був факт «викрадення
відповідачем малолітніх дітей 23.05.2014
року» ( а.с. 44-45).

Твердження відповідача про те, що
дитину не може бути повернено за
попереднім місцем проживання до
матері, оскільки позивачка не створила
для дітей належних умов для проживання,
жорстоко поводиться з дітьми, примушує
їх виконувати важку роботу, відбирає
кишенькові гроші, отримані від
відповідача, витрачає аліменти не на
утримання дітей, не займається
вихованням дітей та не дбає про їх
розвиток, суд оцінює критично, оскільки
такі спростовуються матеріалами
справи.

З характеристик на позивачку та
малолітніх дітей, що містяться в
матеріалах справи, вбачається, що
позивачка ОСОБА_4 за місцем проживання
зарекомендувала себе з позитивної
сторони, малолітні дочки добре
виховані, відвідують школу та
систематично готують домашні завдання,
до школи ходять охайними та
доглянутими, мама систематично
відвідує батьківські збори ( а.с.
8,9,15,16,20).

За результатами численних звернень
ОСОБА_3 до органу опіки і піклування
Виноградівської РДА з приводу
відібрання дітей від ОСОБА_4, органом
опіки проводилися перевірки, в ході
яких встановлено, що мати дітей та її
чоловік характеризуються позитивно, за
місцем проживання малолітніх створено
необхідні побутові умови для
проживання дітей, малолітні доглянуті,
оточені турботою та увагою близьких,
діти більше 2 років проживають в
с.В.Ком’яти та навчаються в місцевій
школі, відомостей про неналежне
виховання дітей від сільської ради,
дирекції школи чи сусідів не має.
Відібрання дітей у ОСОБА_4 орган опіки
вважав не доцільним. ОСОБА_3
запропоновано звернутися до суду з
позовом для визначення способу участі
у вихованні малолітніх дітей ( а.с. 84, 85,
86, 87).

Суд критично оцінює твердження
відповідача про те, що малолітня
відмовляється повертатися жити до
матері, оскільки з заяви органу опіки і
піклування Виноградівської РДА
вбачається, що при спілкуванні
працівників служби у справах дітей з
малолітніми дітьми сторін, діти не
виявили бажання проживати з батьком.
Молодша дочка - ОСОБА_4 - не бажала
навіть спілкуватися з батьком, а старша
дочка - ОСОБА_5 - погодилася поїхати у
гості до батька тільки після вмовляння
працівників служби за умови, що батько
поверне її додому 30.06.2014 року, про що
відповідач дав відповідну розписку (
а.с.82-83). За таких обставин
достовірність заяви малолітньої
ОСОБА_5 від 24.06.2014 року про її небажання
повертатися до матері, справжність
підпису на якій посвідчений головою
Кушницької сільради, викликає сумнів (
а.с. 74).

Не містить відомостей, які б виключали
повернення малолітньої ОСОБА_5 за
попереднім місцем проживання, тобто до
позивачки, і висновок органу опіки і
піклування Іршавської РДА від 06.08.2014
року, наданий за результатами розгляду
заяви позивачки про повернення дитини
(а.с.84).

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених позивачем вимог, кожна
сторона розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд і повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень (ст.ст. 10, 11,
57-60 ЦПК України).

За таких обставин суд вважає, що
відповідачем не доведено, що позивачка
жорстоко поводилася з дитиною,
експлуатувала її, тримала в умовах,
небезпечних для її життя та здоров'я, та
що повернення дитини до позивача
суперечитиме правам та інтересам
малолітньої.

Суд також не може залишити поза увагою
принцип 6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року, в якому вказано, що
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таких виключних обставин судом під час
розгляду справи не встановлено.

Суд не приймає до уваги надані суду
відповідачем висновок органу опіки і
піклування та рішення виконкому
Кушницької сільради Іршавського
району від 11.06.2014 року про доцільність
проживання малолітніх дітей у ОСОБА_3
та недоцільність позбавлення його
батьківських прав, оскільки даний
висновок надавався під час розгляду
іншої судової справи і предметом
даного судового розгляду не є
визначення місця проживання дітей або
позбавлення відповідача батьківських
прав.

Крім того, перегляд рішення органу
опіки та піклування Виноградівської
РДА від 05.06.2014 року про визначення місця
проживання малолітніх дітей можливий
тільки судом за відповідним позовом
заінтересованих осіб, а не іншим
органом опіки.

Враховуючи наведене суд вважає, що
позов ОСОБА_4 є обґрунтованим і таким,
що підлягає задоволенню та малолітню
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід відібрати у
відповідача ОСОБА_3, який самовільно
змінив місце проживання дитини, та
повернути дитину матері.

Згідно п.5 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд
вважає допустити негайне виконання
рішення.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України суд
вважає стягнути з відповідача на
користь позивача понесені судові
витрати у виді сплаченого позивачем
при зверненні до суду судового збору у
сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 29 ч.3 ЦК України,
ст.ст. 17, 19, 141, 158 ч.1, 160, 161 ч.1, 162 ч.1 СК
України, Принципом 6 Декларації прав
дитини від 20.11.1959 року, ст.ст.11, 15, 57-60, 88
ч.1, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294, 367 ч.1 ЦПК України,

рішив:

Позов задовольнити.

Відібрати малолітню ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_3,
мешканця АДРЕСА_2, та повернути дитину
до попереднього місця проживання до
матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешканки
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судових
витрат.

В частині відібрання дитини допустити
негайне виконання рішення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії, до апеляційного суду
Закарпатської області через цей
районний суд.

Головуючий :
М. О.
Пітерських.