У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А.,
Нагорняка В.А.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
м. Ірпеня Київської області в інтересах
держави до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсними
рішення, державного акта на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Київської області на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 12 серпня 2013 року
та рішення апеляційного суду Київської
області від 7 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області (далі - прокурор м.
Ірпеня) в інтересах держави звернувся
до суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2184/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_4
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки. На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_4
видано державний акт серії ЯЖ №903341 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0048),
цільове призначення якої - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд. Позивач зазначав, що рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято, а
державний акт видано з порушенням
вимог чинного законодавства, у зв'язку
з чим їх має бути визнано недійсними.
Також позивач вказував на те, що
зазначена земельна ділянка
знаходиться за межами с. Коцюбинське й
даний факт підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи № 325
від 5 березня 2012 року, проведеної
Київським державним підприємством
геодезії, картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
«Київгеоінформатика». Крім того,
спірну земельну ділянку у приватну
власність було передано за рахунок
земель, що перебувають в постійному
користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство» (далі - КП
«Святошинське лісопаркове
господарство»). Разом з цим, на підставі
постанови Ради Міністрів УРСР № 673 від
20 червня 1956 року, дана земельна ділянка
надана у користування Святошинському
лісопарковому господарству без
виключення її з Держлісфонду України.
КП «Святошинське лісопаркове
господарство» з 1976 року постійно
здійснює господарську діяльність на
спірній земельні ділянці, що
підтверджується проектом організації
лісового господарства. Вказана
земельна ділянка містить таксаційні
описи. Згідно з інформацією Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 9946/26/4-11 від 1 липня 2011
року, Коцюбинською селищною радою
передано у власність громадянам
земельні ділянки загальною площею 72 га,
в тому числі і відповідачу, за рахунок
земель, які знаходяться у користуванні
КП «Святошинське лісове господарство»
та згідно з картографічними
матеріалами лісовпорядкування
обліковуються як квартали
Святошинського та Київського лісництв.
Крім того, за даними КП «Святошинське
лісопаркове господарство», зазначена
земельна ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель із свого користування
підприємство не надавало. Спірну
земельну ділянку у приватну власність
відповідача було передано без її
вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» на підставі
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування, прийнятого в межах
його компетенції. Також зазначав, що
Коцюбинською селищною радою не
дотримано вимог щодо порядку зміни
цільового призначення землі. Земельну
ділянку лісового фонду спірним
рішенням Коцюбинської селищної ради
передано у приватну власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що призведе до
знищення лісових ресурсів. Крім того
позивач зауважував, що у порушення
вимог ст. 9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації», якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
ОСОБА_4 державну експертизу не
проходив. Позивач вказував на те, що при
проведенні додаткової перевірки було
встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки № 586
від 25 червня 2009 року земельну ділянку
площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 придбав
ОСОБА_5, якому видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 416218. Тому
прокурор просив визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
25 грудня 2008 року № 2184/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», визнати
недійсним державний акт серії ЯЖ № 903341
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0048),
цільове призначення якої - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_4, визнати
недійсним державний акт серії ЯЛ № 416218
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0048),
цільове призначення якої - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_5 та
скасувати його державну реєстрацію;
визнати право власності держави на
земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 12
серпня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2184/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1». Визнано
недійсним державний акт серії ЯЖ № 903341
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0048), яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_4 Визнано
недійсним державний акт серії ЯЛ № 416218
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_5
та скасовано його державну реєстрацію.
Вирішено питання про судові витрати. У
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності держави на
земельну ділянку - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 7 травня 2014 року рішення
міського суду скасовано в частині
визнання недійсним виданого на ім'я
ОСОБА_5 державного акта серії ЯЛ № 416218
на право власності на вищезазначену
земельну ділянку та скасування його
державної реєстрації і в цій частині
ухвалено нове рішення у справі про
відмову в задоволенні цих позовних
вимог прокурора м. Ірпеня. У решті -
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Київської області порушує
питання про зміну та часткове
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свої
доводи неправильним застосуванням
судами норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Висновок суду першої інстанції про
наявність підстав для визнання
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року
№ 2184/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1», визнання недійсним
державного акта серії ЯЖ № 903341 на право
власності на земельну ділянку площею
0,1500 га, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4,
відмову у визнанні права власності
держави на земельну ділянку, а також
висновок апеляційного суду щодо
відмови у визнанні недійсним
державного акта серії ЯЛ № 416218,
виданого на ім'я ОСОБА_5, на право
власності на вищезазначену земельну
ділянку та скасування його державної
реєстрації, повністю узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у постанові
№ 6-67цс14 від 25 червня 2014 року.

Отже, ухвалені у справі судові рішення
повністю відповідають вимогам ст. ст.
213, 214, 303, 316 ЦПК України, а доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Київської області відхилити, заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 12 серпня 2013 року
в не скасованій частині та рішення
апеляційного суду Київської області
від 7 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., Макарчук М.А., Нагорняк
В.А.