СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/5516/14-ц
пр. № 2/759/3008/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Києві цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
служба у справах дітей Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації про звернення стягнення
на іпотечне майно та виселення,

В С Т А Н О В И В:

01.04.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
звернулося до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки: трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, 2, яка належить в рівних
частках на праві приватної власності
ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№МL-008/029/2007 від 25.01.2007 року в сумі 112 673,42
дол. США, що еквівалентно 1 092 869,42 грн.
та пені - 3 988 973,40 грн., шляхом
проведення прилюдних торгів. Також
просить виселити відповідачів з
вищевказаної квартири та стягнути
сплачені судові витрати. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 25.01.2007 року між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №МL-008/029/2007,
відповідно до якого остання отримала
кредит в розмірі 95 000,00 дол. США, зі
сплатою 13,99 % річних. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 25.01.2007 року між
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк»
укладено договір іпотеки №РМL - 008/029/2007,
предметом якого є трикімнатна квартира
АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань за кредитним
договором, станом на 03.03.2014 року
утворилась заборгованість в розмірі 112
673,42 дол. США (1 092 869,42 грн.), пеня - 3 988
973,40 грн. Письмова вимога про усунення
порушень за договором іпотеки та
звільнення квартири, відповідачами
виконана не була. Враховуючи, що
відповідачі не виконують належним
чином в обумовлені строки зобов'язання
щодо оплати кредиту, відсотків, позивач
просить позовні вимоги задовольнити.

В подальшому позивач збільшив позовні
вимоги і просив також виселити
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти
задоволення позову, пославшись на
заборону звернення стягнення на спірне
майно в силу Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Інший відповідач і третя особа в судове
засідання не з'явилися.

Заслухавши пояснення сторін і
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.01.2007 року між
ЗАТ «ОТП Банк» (далі - Банк) та ОСОБА_1
(Позичальник) укладено кредитний
договір №МL-008/029/2007 (а. с. 8 - 11). Частиною 1
договору передбачено, що банк надає
позичальнику кредит, а позичальник
приймає його на наступних умовах:
розмір кредиту/валюта кредиту - 95 000,00
дол. США, термін повернення до 25.01.2017
року, фіксована процентна ставка 13,99 %
річних. Банк надає позичальнику кредит
у розмірі та валюті, визначеній у ч. 1
цього договору, а позичальник приймає
кредит, зобов'язується належним чином
використати та повернути банку суму
отриманого кредиту, а також сплатити
відповідну плату за користування
кредитом і виконати всі інші
зобов'язання (п. 1.1 ч. 2 договору).

З метою забезпечення вимог банку за
вказаним кредитним договором, 25.01.2007
року між ЗАТ «ОТП Банк»
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_1, ОСОБА_2
(Іпотекодавці) укладено договір
іпотеки №РМL - 008/029/2007, зареєстрований в
реєстрі за №163 (а. с. 14 - 17). Предметом
іпотеки є нерухоме майно, а саме,
квартира АДРЕСА_1 (п. 3.1 договору).
Загальна площа предмета іпотеки
становить 60,1 кв. м., жила площа - 40,70 кв.
м., балансова вартість предмета іпотеки
становить 12 937,84 грн. (п. 3.2 договору).

Квартира, що є предметом іпотеки, на
праві власності належить відповідачам,
дана обставина підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло (а. с. 23).

Позичальник свої зобов'язання належним
чином не виконував, не погашав
заборгованість за кредитним договором
№МL-008/029/2007 від 25.01.2007 року, у зв'язку з
чим згідно розрахунку заборгованості
(а. с. 12), станом 03.03.2014 року утворилась
заборгованість по кредиту в розмірі 85
965,30 дол. США, по відсоткам - 26 708,62 дол.
США, пеня - 3 988 973,40 грн.

05.11.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» (покупець) та ПАТ «ОТП Банк»
(Продавець) укладено договір купівлі -
продажу кредитного портфелю. В силу п.
3.1 даного договору продавець продає
(переуступає) покупцю права на
кредитний портфель, який включає в себе
кредитні договори (перелік яких
міститься у додатку 1 до договору), а
покупець приймає такий кредитний
портфель та зобов'язується сплатити на
користь продавця винагороду.

Зокрема, покупець прийняв право на
кредитний портфель №МL-008/029/2007 від
25.01.2007 року, укладений з ОСОБА_1, що
підтверджується витягом з додатку 1 до
договору купівлі - продажу кредитного
портфелю від 05.11.2010 року (а. с. 40).

05.11.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» (Фактор) та ПАТ «ОТП Банк»
(Клієнт) укладено договір про
відступлення права вимоги, відповідно
до п. 1.1.1 якого клієнт передає та
відступає фактору сукупність прав,
належних клієнту за договорами
забезпечення, включаючи, але не
обмежуючись, правом звертати стягнення
на заставлене майно (а. с. 41 - 42).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором
№МL-008/029/2007 від 25.01.2007 року щодо
повернення суми кредиту, позивач 17.02.2014
року звернувся до відповідачів з
вимогою про добровільне звільнення
квартири АДРЕСА_1 (а. с. 19, 21).

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
членам її сім'ї - ОСОБА_2, загальна площа
квартири становить 60,1 кв. м. Вказана
обставина підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло від 12.05.1994
року (а. с. 23).

Згідно довідки з місця проживання сім'ї
та прописки від 11.06.2014 року № 2017 (а. с. 67),
відповідачі та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстровані в АДРЕСА_1. Факт
реєстрації підтверджується також
відомостями адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС України в м. Києві від
18.04.2014 року (а. с. 51 - 52).

Стаття 526 ЦК України встановлює, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Іпотекодержатель має право
задовольнити із вартості предмета
іпотеки всі фактичні вимоги негайно
після виникнення будь-якої із таких
обставин: несплата боржником
іпотекодержателю будь-якої суми у
такому розмірі, у такій валюті, у такий
строк і в такому порядку, як
встановлено в кредитному договорі;
порушення іпотекодавцями будь-якого із
їх зобов'язань за ст. 5 цього договору;
інших обставин, передбачених чинним
законодавством України, кредитним
договором та цим договором (п. 6.2
договору іпотеки).

Відповідно до ст. 575 ЦК України, ст. 1
Закону України «Про іпотеку» іпотека -
вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 33 Закону
України «Про іпотеку» передбачено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

У разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки (ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку).

Таким чином, відповідно до аналізу
зазначених норм права, звернення
стягнення на предмет іпотеки є
можливим у разі невиконання боржником
зобов'язання. Факт невиконання
зобов'язання підтверджується
матеріалами справи. Відповідач визнає
факт невиконання зобов'язань за
кредитним договором.

Проте, в силу Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» (далі -
Закон), який містить спеціальні норми
щодо спірних правовідносин, на даний
час неможливим є вирішення питання
звернення стягнення на предмет іпотеки
без згоди власника, а протягом дії
вказаного Закону інші закони України з
питань майнового забезпечення
кредитів діють з урахуванням його норм
(ч. ч. 1, 4 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону, протягом
дії вказаного Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника / майнового поручителя
або є об'єктом незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна, яке перебуває в іпотеці, за
умови, що у позичальника або майнового
поручителя у власності не знаходиться
інше нерухоме житлове майно; загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Спірна квартира виступає як
забезпечення зобов'язань відповідачів
за споживчим кредитом, наданим ПАТ «ОТП
Банк» в іноземній валюті, квартира
АДРЕСА_1 використовується як місце
постійного проживання відповідачів і
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується довідкою з місця
проживання сім'ї та прописки від 11.06.2014
року № 2017 (а. с. 67) та поясненнями
відповідача, загальна площа предмета
іпотеки становить 60,1 кв. м., що не
перевищує встановлених 140 кв. м.

На підставі наведеного, предмет
іпотеки, на який позивач просить
звернути стягнення, підпадає під дію
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» та не може бути
примусово стягнутий (відчужений) без
згоди власника, а власник (відповідач)
заперечує проти звернення стягнення.
Враховуючи, що протягом дії вказаного
Закону інші закони України з питань
майнового забезпечення кредитів діють
з урахуванням його норм, у суду
відсутні підстави для задоволення
позову на даний час.

Суд вважає безпідставними заперечення
позивача щодо неможливості
застосування до даних правовідносин
вказаного Закону з тих підстав, що він
не має зворотної дії у часі.

В пояснювальній записці до Закону щодо
обґрунтування необхідності його
прийняття зазначено, що: «Внаслідок
різких курсових коливань на валютному
ринку України, знецінення національної
валюти громадяни України втратили
значну частину своїх коштів. Через
знецінення національної валюти
десятки тисяч людей не мають
можливості обслуговувати кредитні
зобов'язання за споживчими кредитами в
іноземній валюті. Банки та інші
фінансові установи масово звертають
стягнення і примусово вилучають у
таких боржників рухоме і нерухоме
майно. В тому числі, викидаючи людей із
неповнолітніми дітьми з житла на
вулицю і забираючи засоби до існування.
Це викликає гостре незадоволення у
людей і напруження у суспільстві. З
метою підтримки громадян України, які
мають невиконані зобов'язання за
договорами споживчого кредиту в
іноземній валюті (валютних кредитів),
укладеними з фінансовими установами та
банками України шляхом встановлення
порядку і умов конвертації зобов'язань
за кредитними договорами в іноземній
валюті в національну валюту України
пропонується мінімалізувати негативні
наслідки інфляції національної валюти
для громадян України та убезпечити
зазначених громадян від виникнення
скрутної фінансової ситуації. До
прийняття і набуття чинності
законодавством у цій сфері, з метою
зменшення напруги в суспільстві і
знаходження компромісу, необхідно
ввести мораторій (заборону) на
примусове відчуження рухомого і
нерухомого майна позичальників
(боржників), які мають кредитні
зобов'язання за договорами споживчого
кредиту в іноземній валюті».

Отже, Закон приймався з метою підтримки
громадян України, які вже мали
невиконані зобов'язання за договорами
споживчого кредиту в іноземній валюті
(валютних кредитів) ще до прийняття
зазначеного Закону, а тому його дія
поширюється на спір, що розглядається
судом.

Позовні вимоги не підлягають
задоволенню також з огляду і на те, що з
позивач просить виселити дитину, тобто
заявив вимоги до неповнолітнього, але в
якості відповідача не залучив,
внаслідок чого порушуються
процесуальні права неповнолітнього.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про
охорону дитинства» встановлено, що
кожна дитина має право на проживання в
сім'ї разом з батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.
Держава забезпечує право дитини на
проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. (ст. 18
Закону України «Про охорону
дитинства»).

Незалучення у якості співвідповідача
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позбавило
останнього процесуальної можливості
через законного представника захищати
свої права.

На підставі зазначеного, враховуючи
вимоги Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову на час дії
вказаного закону.

Керуючись Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 208,
209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08.08.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ