Справа № 450/2790/13
Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський
Провадження № 22-ц/783/4259/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю:
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ПАТ
«Банк Перший» - Радкевича П.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 березня
2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 березня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
третьої особи - заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Пустомитівського районного управління
юстиції у Львівській області ОСОБА_6,
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи. Вважає, що виконавчий напис
від 20.06.2013 року вчинено із порушенням
вимог закону, оскільки в ньому вказано
лише, що заборгованість по основній
сумі кредиту та заборгованість по
нарахованих та несплачених відсотках
визначено станом на 19.02.2013 року, однак
не зазначено строк нарахування пені за
несвоєчасно сплачені відсотки, строк
нарахування пені за несвоєчасно
сплачений кредит, строк для
нарахованих трьох відсотків річних від
простроченої суми кредиту. Вказує на
те, що надані суду приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_5 копії документів, які
послужили підставою для вчинення нею
спірного виконавчого напису, не
містять жодної копії документу
первинного бухгалтерського обліку, а
лише копії вимоги про усунення
порушення, копії поштових квитанцій,
виписки по особових рахунках ОСОБА_2 та
розрахунок заборгованості, а відтак
районний суд належним чином не
дослідив безспірність відповідної
заборгованості. Звертає увагу суду на
те, що позивач та відповідач не
отримував будь-яких рішень щодо вимог
банку про дострокове повернення суми
кредиту із зазначенням строків такого
дострокового повернення, тобто строк
повернення кредиту не був змінений у
встановленому законодавством та
домовленостями сторін порядку, а отже у
позивача відсутній обов'язок по
достроковому поверненню тіла кредиту в
сумі 329 000 доларів США.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю задовольнити позов
ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Районним судом встановлено, що 16.05.2006
року між ВАТ «Універсальний Банк
Розвитку та Партнерства»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перший», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № KF-0261, згідно умов
п.п. 1.1, 1.3 якого банк на умовах
вказаного договору відкриває
позичальнику невідновлювальну
відкличну кредитну лінію з загальним
лімітом в сумі 119000,00 доларів США, в
межах якої надає позичальнику в
користування грошові кошти для
поточних потреб зі сплатою 14,5% річних
за користування сумою кредиту, та
строком повернення кредиту до 15.05.2016
року. Згідно умов договору №1 від 08.09.2006
року про внесення змін та доповнень до
кредитного договору, позичальнику було
встановлено ліміт в сумі 329000,00 доларів
США.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між цими ж
сторонами 16.05.2006 року було укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_8, з подальшими змінами,
внесеними додатковим договором від
08.09.2006 року. Згідно п.1.1 договору
іпотеки в порядку та на умовах цього
договору іпотекодавець передав, а
іпотекодержатель прийняв в іпотеку
нерухоме майно: житловий будинок
АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,1922
га, кадастровий номер :02:001:0095, з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, що розташована
по АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 4.1.1. договору іпотеки
від 16.05.2006 року при порушенні
іпотекодавцем умов основного
зобов'язання щодо строків погашення
заборгованості по кредиту, сплати
процентів за користування кредитом,
відшкодування збитків, неустойки,
штрафів, пені та іншої заборгованості,
а також при порушенні іпотекодавцем
умов договору іпотеки та у випадках
встановлених законом у банку виникає
право задоволення своїх вимог за
основним зобов'язанням, шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

За заявою ПАТ «Банк Перший» від 23.04.2013
року, приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
20.06.2013 року було вчинено виконавчий
напис, яким було запропоновано
звернути стягнення на житловий будинок
загальною площею 533,0 кв.м., житловою
площею 245,0 кв.м., з господарськими
будівлями та спорудами, розташований
за адресою: АДРЕСА_2, та земельну
ділянку площею 0,1922 га, кадастровий
номер :02:001:0095, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, що розташована
по АДРЕСА_2, в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк
Перший» в загальному розмірі 2905928,37 грн.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач
просив визнати таким, що не підлягає
виконанню виконавчий напис, вчинений
20.06.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за заявою ПАТ «Банк
Перший».

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
оскільки виконавчий напис було вчинено
після спливу тридцятиденного строку
після надсилання позивачу
повідомлення про необхідність
погашення заборгованості, про що
свідчить відмітка поштового
відділення, а безспірність вимог банку
підтверджена розрахунком
заборгованості та випискою по
особовому рахунку, то оспорюваний
виконавчий напис було вчинено з
дотриманням вимог закону.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він дійшов його з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 589 ЦК України визначено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апелянта про те, що ПАТ «Банк
Перший» не дотримав вимог закону та не
надіслав йому письмової вимоги про
усунення порушень зобов'язання за
кредитним договором.

Так, оскільки своїх зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_2 не
виконував, то внаслідок цього
утворилась заборгованість у розмірі
2905928,37 грн.

У зв'язку із наявністю вказаної
заборгованості 22.02.2013 року банком було
скеровано ОСОБА_2 вимогу про усунення
порушень за вих.№00/20-312 від 22.02.2013 року
та розрахунок заборгованості станом на
19.02.2013 року, що підтверджено
відповідним описом вкладення у цінний
лист та квитанцією.

Вказаний лист було надіслано позивачу
на адресу АДРЕСА_1, що відповідає
умовам кредитного договору, оскільки
саме ця адреса вказана у ньому.

Пунктом 1.5 кредитного договору
передбачено обов'язок позичальника
повідомляти банк про зміну фактичної
адреси проживання та/або адреси
реєстрації в п'ятиденний строк з
моменту такої зміни, однак доказів
того, що позивач належним чином
повідомив кредитодавця про зміну місця
проживання ним не подано.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про
нотаріат» для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» визначено, що нотаріус
вчиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Відповідне положення передбачене
також пп.1.2. п.1 глави 16 розділу 11 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України), відповідно до якого: «
3аборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України».

Згідно абзацу 2 пункту 1 Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УкраїниУкраїни від 29 червня
1999 року №1172, для одержання виконавчого
напису подаються: оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

На думку судової колегії, при вчиненні
виконавчого напису нотаріусу було
подано документи, що підтверджують
безспірність заборгованості ОСОБА_2, а
тому твердження апелянта про те, що
банком не було подано таких документів,
є безпідставними.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає цим
вимогам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: