Справа № 357/3947/14-ц Головуючий у І
інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/4853/14 Доповідач у 2
інстанції Гульь В.В.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

19 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Гуль В.В.,

суддів Касьяненко Л.І.,
Антоненко В.І.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Розаліївський» на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до сільськогосподарського
виробничого кооперативу
«Розаліївський», ОСОБА_3 про
встановлення нікчемності правочину,-

в с т а н о в и л а:

у березні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, посилаючись на те,
що у відповідності до протоколу зборів
співвласників колишнього КСП
«Розаліївський від 04.02.09 № 2 громадянці
ОСОБА_3 були делеговані повноваження на
підписання договору оренди цілісного
майнового комплексу.

Такий договір був укладений 16 червня 2009
року між ОСОБА_3, яка діяла від імені
співвласників колишнього КСП
«Розаліївський'' та СВК
''Розаліївський''.

Вказаним договором передбачено термін
його дії на п'ять років, а також
передбачено і право орендаря на викуп.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06.12.2012 року, що
видане державним нотаріусом Узинської
міської державної нотаріальної
контори Київської області, позивач є
власником майнового паю на суму 3654 грн.
в загальному пайовому фонді СВК
''Розаліївський'', розташованого в с.
Розаліївка, Білоцерківського району
Київської області.

З кримінального провадження №
00007450 від 16.12.2013 року, що порушено
за фактом привласнення майна КСП
«Розаліївський» за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України
позивачу стало відомо про наявний
договір оренди і, як з'ясувалося, цей
договір є нікчемним правочином,
оскільки договір не нотаріально
посвідчений.

При цьому ОСОБА_3 перевищила свої
службові повноваження та уклала
договір оренди із правом викупу
цілісного майнового комплексу, в
зв'язку з чим позивач просив його позов
задовольнити і встановити нікчемність
договору.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2014 року позов задоволено.

Встановлено, що договір оренди
цілісного майнового комплексу з правом
викупу від 16 червня 2009 року, без номеру,
укладений між сільськогосподарським
виробничим кооперативом
«Розаліївський» та Головою товариства
співвласників колишнього КСП
«Розаліївський» ОСОБА_3 є нікчемним
правочином.

В апеляційній скарзі КСП
«Розаліївський» просить скасувати
рішення суду першої інстанції з
підстав неповного з'ясування обставин,
що мають значення для справи, а також
порушення норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у відповідності до протоколу зборів
співвласників колишнього КСП
«Розаліївський від 04.02.09 № 2 громадянці
ОСОБА_3 були делеговані повноваження на
підписання договору оренди цілісного
майнового комплексу.

Такий договір був укладений 16 червня 2009
року між ОСОБА_3, яка діяла від імені
співвласників колишнього КСП
«Розаліївський'' та СВК
''Розаліївський''.

Вказаним договором передбачено термін
його дії на п'ять років, а також
передбачено і право орендаря на викуп.

Договір не нотаріально посвідчений.

Встановивши вказані обставини суд
прийшов до висновку про те, що договір
оренди укладений без додержання,
передбаченої законом нотаріально
посвідченої форми і задовольнив позов,
оскільки це порушує право позивача,
який на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06.12.2012 року, що
видане державним нотаріусом Узинської
міської державної нотаріальної
контори Київської області, є власником
майнового паю на суму 3654 грн. в
загальному пайовому фонді СВК
''Розаліївський'', розташованого в с.
Розаліївка, Білоцерківського району
Київської області, на одержання
частини паю у спадщину.

При цьому про порушене право позивач
дізнався лише у 2013 році.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з оскарженого договору в
оренду передано цілісний майновий
комплекс.

Вказаний цілісний майновий комплекс не
розпайований, використовувався та
використовується для господарської
діяльності.

Згідно ст. 191 ЦК України підприємство є
єдиним майновим комплексом, що
використовується для здійснення
підприємницької діяльності. До складу
підприємства як єдиного майнового
комплексу входять усі види майна,
призначені для його діяльності,
включаючи земельні ділянки, будівлі,
споруди, устаткуванні, інвентар,
сировину, продукцію, права вимоги,
борги, а також право на торговельну
марку або інше позначення та інші
права, якщо інше не встановлено
договором або законом. Підприємство як
єдиний майновий комплекс є
нерухомістю. Підприємство або його
частина можуть бути об'єктом
купівлі-продажу, застави, оренди та
інших правочинів.

У відповідності до частини 1 статті 4
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» цілісним
майновим комплексом є господарський
об'єкт з завершеним циклом виробництва
продукції (робіт, послуг) з наданою йому
земельною ділянкою, на якій він
розміщений, автономними інженерними
комунікаціями, системою
енергопостачання. Згідно з пунктом 3
Національного стандарту N 1 «Загальні
засади оцінки майна і майнових прав»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 10 .10.03 № 1440,
цілісними майновими комплексами є
підприємства, а також їх структурні
підрозділи (цехи, виробництва, дільниці
тощо), які можуть бути виділені в
установленому порядку в самостійні
об'єкти з подальшим складанням
відповідного балансу і можуть бути
зареєстровані як самостійні суб'єкти
господарської діяльності.

Частиною 3 статті 66 Господарського
кодексу України встановлено, що
цілісний майновий комплекс
підприємства визнається нерухомістю і
може бути об'єктом купівлі - продажу та
інших угод, на умовах і в порядку,
визначених ним Кодексом та законами,
прийнятими відповідно до нього.

Таким чином, цілісність (єдність)
майнового комплексу полягає в
нерозривному зв'язку поєднаних між
собою на єдиній території об'єктів, у
тому числі будівель або інших
капітальних споруд (їх окремих частин),
сукупність яких і забезпечує
завершеність відповідного циклу
виробництва (робіт, послуг), що, на думку
Міністерства юстиції України,
викладену в листі від 02.06.09 № 5415-0-33-09-19
свідчить про однакову правову природу
понять "єдиний майновий комплекс" і
"цілісний майновий комплекс".

За таких обставин доводи апеляційної
скарги в цій частині про те, що майно не
цілісний майновий комплекс, а є лише
паями, враховуючи, що комплекс не
розпайований, використовувався та
використовується для господарської
діяльності не ґрунтуються на
обставинах справи та вимогах
законодавства, оскільки майно, яке є
предметом договору є саме цілісним
майновим комплексом.

Крім того вбачається, що договір
укладений на термін п'ять років,
укладений у простій письмовій формі,
нотаріально не посвідчений, державну
реєстрацію договору не проведено.

Відповідно до частини 1 статті 209
Цивільного кодексу України правочин,
який вчинений у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін.

Частиною 2 статті 793 ЦК України
встановлено, що договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню.

Таким чином, Цивільним кодексом
України чітко визначено, що у випадку
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини)
відповідний договір, укладений строком
на три роки і більше, підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

У відповідності до статті 794 Цивільного
кодексу України (в редакції від 21.05.09
яка діяла на момент підписання) договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди, укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації.

З огляду на те, що складовими як
цілісного, так і єдиного майнового
комплексу в переважній своїй більшості
є будівлі та інші капітальні споруди, а
також враховуючи вимогу Цивільного
кодексу України оскаржений договір
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

У відповідності до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Згідно до частини
1 статті 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно до пункту 5 постанови Пленуму
ВСУ від 06.11.09 № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 215 та 216 ЦК суди розглядають
справи за позовами: про визнання
оспорюваного правочину недійсним і
застосування наслідків його
недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. Вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду в разі наявності відповідного
спору. Такий позов може пред'являтися
окремо, без застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину. У
цьому разі в резолютивній частині
судового рішення суд вказує про
нікчемність правочину або відмову в
цьому.

За таких обставин рішення суду в цій
частині також відповідає вимогам
законодавства і доводи апеляційної
скарги в цій частині необгрунтовані,
оскільки оскаржений договір оренди не
нотаріально посвідчений є нікчемний і
в резолютивна частина суду вирішенна у
відповідності до роз'яснень судової
практики.

Крім того також вбачається, що
уповноважена ОСОБА_3 на укладання
договору оренди цілісного майнового
комплексу була протоколом зборів
співвласників колишнього КСП
«Розаліївський від 04.02.09 № 2.

Проте вказаним протоколом ОСОБА_3 не
була уповноважена надати орендарю
право на викуп предмету цього договору
в зв'язку з чим в цій частині, надавши
орендарю таке право перевищила свої
повноваження посягнувши, в такий
спосіб, на право позивача на одержання
спадкового майна - майнового паю, як в
грошовому еквіваленті, так і одержання
на визначену суму майна у натурі.

Згідно ст. 386 ЦК України Власник
(співвласник) майна, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права може звернутися до суду із
позовом для запобігання такому
порушенню.

Оскільки позивач став співвласником
спірного майна в порядку спадкування, а
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків, враховуючи, що оскарженим
договором, у разі викупу майна, право
позивача могло б бути порушено,
останній в цій справі є належним
позивачем в зв'язку з чим доводи
апеляційної скарги і в цій частині є
необгрунтованими.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Розаліївський»
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: