Справа № 279/3620/13-ц
Провадження 2/279/63/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2014 р.
Коростенський міськрайонний суд

Житомирської
області

в складі: судді Cнігір В.М.

при секретарі Каленській І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Коростені Житомирської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту спільного проживання однією
сім»єю та розподіл спільного майна
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області надійшла позовна заява ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про встановлення факту
спільного проживання однією сім»єю та
розподіл спільного майна подружжя . В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, після знайомства в січні 2005
року, вона з відповідачем проживали як
чоловік та дружина в її будинку за
адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується
довідкою виданою Поліською сільрадою
від 15.04.2013 року. 14 лютого 2008 року між
нею та відповідачем було
укладено шлюб. Від шлюбу сторони
мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В
липні 2012 року сторони припинили
спільне проживання та ведення
спільного господарства, як наслідок в
подальшому шлюб було розірвано. В
період, до шлюбу, відповідач купив
квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу ,
посвідчений приватним нотаріусом
Коростенського нотаріального округу
28.12.2004 року. Для купівлі зазначеного
нерухомого майна відповідач отримав
кредит у банківській установі, який
сплачували сторони разом в період їх
спільного проживання, сплачували також
комунальні послуги по спірній квартирі
та проводили в ній поточний ремонт.
Тому в судовому порядку просить
встановити факт спільного проживання
як чоловіка та дружини однією сім»єю з
ОСОБА_2 в період з січня 2005 року по 13.02.2008
року та визначити ідеальні частки у
спільній сумісній власності подружжя
без поділу в натурі: визначивши за
кожним зі сторін та визнавши право
власності по ? частці квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_4 підтримали позовні
вимоги, просили їх задоволити з
підстав, вказаних в позовній заяві.
Позивач в судовому засіданні пояснила,
що вона з відповідачем проживала
однією сім»єю з 2005 року в АДРЕСА_1, разом
сплачували кредит за куплену ОСОБА_2
квартиру. Грошей не вистачало, тому
позивач продавала на базарі молочну
продукцію. Разом вели спільне
господарство. В 2005 році працювала в
перукарні, з 2007 року по 2008 рік мала
статус безробітної.

Відповідач та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали. Відповідач в
судовому засіданні пояснив, що
проживав з позивачем однією сім"єю з
грудня 2007 року. Плату за кредит вносили
його батьки, а за свої кошти він
проводив ремонт в спірній квартирі. А
тому просив суд відмовити в задоволені
позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст .60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 74 СК України передбачено, що
якщо жінка і чоловік проживають однією
сім"єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або у будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлене письмовим договором між
ними.

На майно, що є об"єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або у будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу (ст. 57 СК України).

Судом встановлено, що 14 лютого 2008
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
укладено шлюб, який було зареєстровано
виконавчим комітетом Поліської
сільської ради Коростенського району
Житомирської області за актовим
записом № 2 (а.с.5). Від шлюбу сторони
мають неповнолітню доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 купив квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу, який посвідчений
28.12.2004 року приватним нотаріусом
Коростенського нотаріального округу
ОСОБА_6 (а.с.57-59).

Грошові кошти для придбання
квартири відповідач ОСОБА_2 отримав в
кредит та уклав 20.12.2004 року з Райффазен
Банк Аваль відповідний договір. З
роздруківки руху коштів по погашенню
тіла кредиту, відсотків вбачається, що
погашення кредиту здійснювалося
протягом часу з січня 2005 року по
листопад 2008 року.

Погашення кредитного
зобов"язання відбувалось за рахунок
спільних коштів частково в період
проживання однією сім"єю та у період
шлюбу.

Позивачем не доведено належними
та допустимими доказами ту обставину,
що сторони проживали однією сім"єю з
січня 2005 року. Оскільки, свідки
допитані в судовому засіданні давали
суперечливі покази щодо часу та місця
спільного проживання сторін, а довідка
надана позивачем разом з позовом не
може бути оцінена судом по причині
визнання протиправними дій Поліської
сільської ради Коростенського району
Житомирської області щодо її видачі
(Постанова Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області 26.12.2013 року).

Відповідно до ст.61 ЦПК України -
обставини, визнанні сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Тому судом встановлено, що
сторони як мінімум з грудня 2007 року
проживали однією сім"єю.

Спірну квартиру суд визнає
майном, яке частково набуте в період
проживання однією сім"єю та в період
шлюбу.

Оскільки, фактично витрати на її
придбання були здійсненні в в період
проживання однією сім"єю та в період
шлюбу. Тому, частина спірної квартири є
спільною сумісною власністю сторін.

Так, загальна сума витрат на її
придбання становить 8600 доларів США, з
них в період проживання однією сім"єю
та в період шлюбу сплачено 3398,83 доларів
США, що складає 42,49 %.

Тому, за позивачем необхідно
визнати право на половину тієї частки
спірної квартири, яка є спільною
сумісною власністю сторін. За
відповідачем необхідно визнати право
на решту спірної квартири, оскільки
крім спільної частки інша частка цієї
квартири є його особистим майном.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Частиною 1 ст.69 СК України
встановлено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна,
що перебуває на праві спільної
сумісної власності подружжя, належить
кожному з них незалежно від того, в який
момент здійснюється поділ: під час
шлюбу або після його розірвання. Поділ
може бути здійснений як за
домовленістю подружжя, так і за судовим
рішенням. В основу поділу покладається
презумпція рівності часток подружжя,
яка може бути спростована домовленістю
подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч.3ст.368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 355 ЦК України майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно роз"яснень Пленуму
Верховного Суду України ( п.п. 23, 24 ) від
21 грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. Оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

На підставі викладеного та ст. 57,
60,69, 74 СК України, ст. 355,368 ЦК України,
керуючись ст. 3,11,60,88,213-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім"єю та поділ
спільного майна подружжя задоволити
частково.

Визначити частки у спільній
сумісній власності подружжя:

за ОСОБА_1 визнати право власності
на 21/100 частину квартири АДРЕСА_1;

за ОСОБА_2 визнати право
власності на 79/100 частини квартири
АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Коростенський
міськрайонний суд Житомирської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
В.М. Снігір