Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3510/14Головуючий у 1-й
інстанції Мєркулова Л.О.
Суддя-доповідач Гончар М.С.УХВАЛА
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Бєлки В.Ю.
суддів Каракуші
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 04 липня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Приватного
підприємства "Грандфінресурс" (надалі -
ПП «Грандфінресурс») про захист прав
споживачів

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із
вищезазначеним позовом, в якому в
порядку захисту прав споживачів на
підставі ст. 203 ч. 1, 215 ч.1, 654 ЦК України,
ст. ст. 1, 11, 15-16, 18-19, 22, 24 Закону України
«Про захист прав споживачів» просила
визнати недійсним з моменту укладення
договір № 206791 від 06.01.2012 року і додатки
№1 та №2 до договору № 206791 від 06.01.2012
року, укладені між нею та ПП «
Грандфінресурс»; розірвати договір №
206791 від 06.01.2012 року і додатки № 1 та № 2
укладені між нею та ПП
«Грандфінресурс» та зобов'язати ПП
«Грандфінресурс» повернути їй, ОСОБА_2,
надіслані нею на адресу ПП
«Грандфінресурс» грошові кошти в сумі 2
337, 46 грн.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначала, що 06.01.2012 року вона (далі -
учасник) уклала із ПП «Грандфінресурс»
(далі - адміністратор) договір №206791, а
також додатки №1 та №2 до договору.

Відповідно до п.1.1 за цим договором
адміністратор, зобов'язується вчинити
за рахунок Учасника юридичні дії із
придбання товару, зазначеного у
додатку №1 до даного договору, на
умовах діяльності Програми «Альянс
Україна».

Товаром за умовами договору і додатків
до нього - є грошові кошти.

Згідно Додатку №1 до договору вартість
товару становить 10 000,0 грн.

За час, який пройшов із дня підписання
договору до теперішнього дня, позивач
лише перераховувала на поточний
рахунок адміністратора відповідні
суми грошових коштів.

Ніякого товару вона від відповідача не
отримала.

Позивач вважає, що умови договору і
додатків до нього є такими, що
порушують її права, як споживача
послуг, які надає їй відповідач.

За весь час дії договору від неї
вимагають лише надіслання грошових
коштів, без будь-якого реального в
подальшому отримання товару.

Позивач вказує, що укладений договір з
додатками до нього, які є невід'ємною
частиною договору, є недійсним.

Відповідно до положено статті 18 ЗУ «Про
захист прав споживачів» продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати в договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є суттєвий дисбаланс
договірних прав і обов'язків на шкоду
споживача.

Умови договору № 206791 від 06.01.2012 року і
додатків №1 та №2 до договору позивач
вважає не справедливими.

В п. п. 3.1 - 3.8 статті 3 Додатку № 2 до
договору визначені виключно обов'язки
щодо споживача - в жорсткій,
ультимативній формі зазначені умови
надсилання відповідних грошових сум,
що є порушенням п. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист
прав споживачів».

Згідно договору та додатків №1 та № 2 до
нього, в порушення засад
добросовісності надання послуг, не
визначено конкретного терміну
виконання умов договору з боку
відповідача, тобто надання їй послуги
обумовлено виключно бажанням, власним
розсудом, відповідача по даній справі,
як сторони договору.

Умови договору і додатків № 1 та «№ 2
містять умову, що є неприємливою для
неї, як споживача у разі розірвання
договору відповідач, як виконавець
послуг за договором, повертає їй лише 70%
внесених нею грошових коштів.

Зазначені умови договору і додатків № 1
та № 2 до нього є такими, що здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики.

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» правочини, здійснені
із використанням нечесної
підприємницької практики, - є
недійсними.

Всі вищенаведені порушення з боку
відповідача при укладенні із нею
договору і додатків № 1 та № 2 нього - є
підставами для визнання недійсним
правочину.

Внаслідок порушення з боку відповідача
її прав, вона виявила бажання розірвати
укладений із відповідачем договір.

Вважаючи, що укладений договір і
додатки до нього це «злочинна схема»
шахрайства для отримання від
довірливих громадян грошових коштів,
позивач звернулась до правоохоронних
органів із відповідною заявою про
перевірку її підозри, але постановою
від 18.03.2014 року слідчий СВ Заводського
РВ м. Запоріжжя закрив кримінальне
провадження за заявою позивача,
оскільки між нею і відповідачем
існують цивільні правовідносини.

Позивач, діючи відповідно до п. 8.5
статті 8 Додатку №2 договору, надіслала
відповідачу відповідну заяву про
розірвання укладеного договору, але
дотепер вона ніякої відповіді не
отримала.

Позивач вважає, що невизначеність в
договорі конкретного строку виконання
обов'язків з боку відповідача, жорсткі
умови обов'язків, які покладаються на
неї, як учасника договору, а також
позбавлення її права на отримання всіх
грошових коштів, які вона внесла у разі
бажання розірвання договору і є тими
істотними умовами, наявність яких є
підставою для розірвання договору.

За час із дати укладання договору і
додатків №1 та №2 до договору позивачем
перераховано відповідачу, як стороні
за договором, грошові кошти в сумі 2 337,46
грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 04 липня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП
«Грандфінресурс» про захист прав
споживачів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права
судом першої інстанції при його
ухваленні, у своїй апеляційній скарзі
просила рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у
задоволенні позову позивача у цій
справі, у повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з того, що договір №
206791 від 06.01.2012 року, укладений між
сторонами у цій справі, разом із
додатками № 1 та № 2, які є невід'ємними
частинами останнього, є дійсним та
таким, що укладений на підставі
вільного волевиявлення кожної сторони
з дотриманням вимог законодавства;
права позивача, як споживача, при
укладенні зазначеного договору не
порушені; згідно із п.8.3 Додатку № 2 до
зазначеного договору вбачається, що
договір вважається розірваним з 01
серпня 2012 року на вимогу відповідача;
при цьому, правових підстав для
повернення позивачеві сплачених на
користь відповідача коштів немає.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Судом першої інстанції було правильно
встановлено, що 06.01.2012 року між ПП
«Грандфінресурс» та ОСОБА_2 був
укладений договір № 206791 (а.с.8) та
додатки №1 та №2 до нього (а.с.9-13).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції було правильно
встановлено, що законом прямо не
встановлена недійсність даного
договору.

ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним
вищезазначений договір та додатки до
нього на підставі ст. 203 ч.1, 215 ч.1 ЦК
України, ст.ст. 18 - 19 Закону України «Про
захист прав споживачів»
(несправедливість умов договору та як
наслідок цього дисбаланс прав та
обов'язків на шкоду споживача;
правочини, здійснені із використанням
нечесної підприємницької практики).

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 нього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральнім засадам суспільства.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що укладена між сторонами
угода є видом цивільного договору:
сторони врегулювали свої відносини на
свій розсуд; змістом договору є, власне
ті умови, на яких сторони погоджуються
виконувати взяті на себе зобов'язання,
що має наслідком виконання зобов'язань
для кола осіб, що його підписали.

Згідно із ст. 15 додатку № 2 до договору
встановлено, що відповідач як учасник
підтверджує, що отримав усі коректно
викладені пояснення від представника
ПП «Грандфінресурс», уважно прочитав
та зрозумів умови даного договору та
правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом, а також власноруч написаною
заявою (а.с.10-13).

Свобода договору та підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом,
відповідно до ст. 3 ЦК України визначені
загальними засадами цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що вищезазначений договір
між сторонами підписаний повноважними
особами, містить всі суттєві умови
передбачені законом для договорів і
які мають істотне значення, а також які
були узгоджені сторонами шляхом
звернення позивача з пропозицією щодо
укладення договору та погодженням
відповідачем на укладення такого
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 628 ЦК України
договором є домовленість сторін,
договору складають умови, визначені
сторонами і погоджені між ними, і умови,
що є обов'язковими у відповідності до
актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК Украйні встановлює, що сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
агента та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 УК України договір
вважається укладеним, якщо сторони у
належній формі досягли згоди по всім
суттєвим умовам договору.

Із договору № 206791 п. 1.1 ст.1 (а.с.8)
встановлено, що за цим договором
відповідач ПП «Грандфінресурс», як
адміністратор, за згодою позивача
ОСОБА_2, зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок останньої певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару, зазначеного у додатку №1 до
даного договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», що містить в
додатку №2, який є невід'ємною частиною
цього договору, в тому числі:

а)сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування;

б) організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику;

в) надавати інші послуги і здійснювати
інші правочини, погоджені сторонами, у
порядку та в строки, передбачені
договором та додатками до нього».

Відповідно до п. п. 1.4 ст. 1 додатку № 2
договору № 206791 (а.с.10) договір
активується на четвертий день з
моменту підписання, а після цього
учасник реєструється в програмі
«Альянс Україна». Цією умовою договору
позивачеві надавався час для вивчення
та ретельного аналізу умов договору
самостійно або за допомогою інших осіб
(в тому числі і юристів), після
підписання, до активації договору.

Відповідно до п. 1 ст. 8 додатку № 2 на
протязі трьох діб після підписання
договору позивач ОСОБА_2 мала
можливість розірвати договір в
односторонньому порядку з
відшкодуванням сплачених ним
попередньо, грошових коштів.

Відповідно до укладеного договору
позивач ОСОБА_2 повинна внести
комісійний внесок, а також щомісячно
сплачувати загальний платіж, який
складається з чистого внеску, за
рахунок якого відповідач формує фонд
реєстру, та здійснює оплату заявлених
учасниками грошових сум, та
адміністративних витрат, що є платою
відповідачу за послуги пов'язані з
організацією програми «Альянс
Україна» (п.п. 1.3, 2.1, 3.1, 4.1. п. 5.1 додатку №
2).

Позивач ОСОБА_2 підписала угоду та на
виконання сплатила 650, 0 грн.
одноразового комісійного внеску, 5
щомісячних платежів на суму 1 388,90 грн.,
та 5 адміністративних витрати на суму
250, 0 грн., що загалом склало 2288,90 грн.
(а.с.14-18).

У додатку № 2 ст.12 встановлено, що
відповідач гарантує позивачу
(учаснику), що він одержить право на
отримання позики, за умови що виконає
всі зобов'язання, які випливають з цієї
угоди.

Згідно п. 2.1.2 договору позивач
зобов'язана щомісяця сплачувати чисті
платежі та адміністративні виграти.

Згідно п. 3.3 додатку № 2 передбачено, що
позивач (учасник) має право сплачувати
внески в будь-який момент в довільній
кількості. Авансові платежі будуть
використані для покриття повних
платежів, передбачених графіком
платежів у зворотному порядку,
починаючи з останнього повного
платежу.

Відповідно до змісту термінів (додаток
№ 2) загальний платіж - це щомісячний
платіж, що виплачується учасником,
розмір якого складається з суми
чистого внеску та адміністративних
витрат.

Адміністратор організовує і проводить
розподіл грошових коштів та надає
інформацію щодо їх результатів
виключно учаснику.

Ст. 4 додатку №2 передбачено, що
процедура розподілу грошового фонду
проводиться на підставі розгляду
поданих заяв, в яких зазначена
кількість чистих платежів, сплату яких
учасник системи бере на себе.

Розподіл грошового фонду реєстрів,
затвердження дозволу на отримання
заявлених грошових суми, кожного
учасника, видача відповідної суми
завжди проводяться строго в
установленому порядку, згідно умов
договору (ст. 4 додатку №2 до договору)
та підтверджуються необхідною
документацією, що доводить
справедливість і чесність розподілу
грошових фондів.

Із матеріалів справи, які додані
відповідачем до письмових заперечень
на позов позивача у цій справі
вбачається, що, позивач є учасником
реєстру №000215 (а.с.53).

Згідно умов договору відповідач надає
дозволи на отримання грошових сум не на
власний розсуд, а згідно умов договору,
тим учасникам які мали більшість
платежів. Згідно останнього розподілу,
у якому брав участь позивач, дозвіл на
отримання грошових сум надано тим
учасникам які сплатили 12 - 10 платежів,
що вказано у додатку № 1 до протоколу
заходу по розподілу грошового фонду
від 26.06.2012 року.

Позивачем було сплачено лише 5
щомісячних платежів. Тобто ставити
питання щодо надання дозволу на
отримання заявленої позивачем
грошової суми є передчасним.

На наступний розподіл грошового фонду
реєстру № 000215, який відбувся 26.07.12 року,
позивач заяву не подала, та не сплатила
загальний платіж, що обов'язково
передбачено умовами договору. Тому
вона не брала участь у наступному
розподілі грошового фонду.

Згідно ст.5 додатку № 2 позивач (учасник)
програми повинен отримати заявлену
грошову суму, за умови виконання
зобов'язань, встановлених договором.

Із п.8.3 додатку № 2 вбачається, що
договір вважається розірваним на
вимогу відповідача (адміністратора) в
односторонньому порядку з першого
числа місяця, в якому виникла
заборгованість, за умови, якщо учасник,
якому ще не надано дозвіл, не сплатить у
строк, передбачений п.3.2 та п.3.4 ст. 3
цього додатку:

а) загальний або мінімальний платіж:

б) адміністративні витрати, за умови
отримання згоди від адміністратора на
відстрочення чистого внеску.

Повернення учаснику, сплачених ним на
рахунок адміністратора, коштів має
відбуватись у відповідності до п.8.2
додатку №2.

Із п.8.2 додатку № 2 вбачається, що якщо
договір буде розірваний зі сторони
адміністратора при не виконанні
учасником п.3.2 ст. 3 додатку №2 до
договору, та одноразовий комісійний
внесок та адміністративні витрати
учаснику не повертаються.

Із п.3.2 Додатку № 2 вбачається, що
учасник повинен сплачувати загальний
або мінімальний платіж не пізніше 15
числа кожного поточного місяця. Якщо
п'ятнадцяте число будь-якого місяця
виявиться неробочим днем, то останнім
днем сплати платежу буде вважатися
робочий день, який слідує за неробочим.

Останній платіж позивач зробила 22.06.2012
року на загальну суму 327,78 грн. У липні
2012 року позивач не робила платежів,
тому у даному випадку вступає у дію п.8.3
додатку № 2.

Таким чином, в силу вимог п. 8.3 додатку №
2 вбачається, що договір вважається
розірваним з 01 серпня 2012 року в
односторонньому порядку зі сторони
відповідача ПП «Грандфінресурс», на
чому наполягав у суді першої інстанції
відповідач у своїх письмових
запереченнях (а.с.32), що також не
спростовується матеріалами цієї
справи.

У такому випадку одноразовий
комісійний внесок та адміністративні
витрати ОСОБА_2, як учаснику, не
повертаються.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 12
квітня 1996 року «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» (з послідуючими
змінами та доповненнями) споживачем,
права якого захищаються на підставі
Закону України «Про захист прав
споживачів», є громадянин (фізична
особа), котрий придбає, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити товари (роботи, послуги) для
власних побутових потреб. Закон
регулює відносини споживача з
підприємством, установою, організацією
чи громадянином-підприємцем, які
виготовляють та продають товари,
виконують роботи і надають послуги,
незалежно від форм власності та
організаційних форм підприємництва.

У п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист
прав споживачів» послуга визначена як
діяльність виконавця з надання
(передачі) споживачеві певного
визначеного договором матеріального
чи нематеріального блага, що
здійснюється за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
його особистих потреб.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901
Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 18 ч.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача (ч. 2 ст. 18 зазначеного Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 зазначеного
Закону несправедливими є, зокрема,
умови договору про: встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця (п.3);
надання можливості продавцю
(виконавцю, виробнику) не повертати
кошти на оплату, здійснену споживачем,
у разі відмови споживача укласти або
виконати договір, без встановлення
права споживача на одержання
відповідної компенсації від продавця
(виконавця, виробника) у зв'язку з
розірванням або невиконанням ним
договору (п.4).

В силу вимог ст. 19 ч. 1 п.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції (п.1).

Правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»).

ПП «Грандфінресурс» не надає
можливість отримати товар, а видає
товар - грошові кошти в такому порядку:
перевагу має той учасник, що надіслав
заяву, яка містить найбільшу кількість
сплачених загальних платежів.

Відповідно до п.4.1.1 додатку № 2 до
договору у випадку, коли декілька
учасників надіслали заяви з однаковою
найбільшою кількістю сплачених
загальних платежів, перевагу має той
учасник, який раніше уклав договір.

Відповідно до договору, укладеного між
сторонами по справі ОСОБА_2 та ПП
«Грандфінресурс»: Адміністратор - ПП
«Грандфінресурс» за згодою учасника
(відповідача), зобов'язується вчинити
від імені та за рахунок учасника певні
юридичні дії, спрямовані на отримання
учасником грошової суми, зазначеної у
додатку №1 до даного договору, на
умовах діяльності програми «Альянс
України», що міститься в додатку № 2,
який є невід'ємною частиною цього
договору, в тому числі: сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування: організовувати та
проводити захід по розподілу фонду,
надавати інші послуги і здійснювати
інші правочини погоджені сторонами, у
порядку та в строки, передбачені цим
договором та додатків до нього.

При вищевикладених обставинах, суд
першої інстанції правильно встановив,
що порушень прав ОСОБА_2, як споживача, з
боку відповідача ПП "Градфінресурс", у
тому числі з використанням нечесної
підприємницької практики не
встановлено.

Умови вищезазначеного договору є
справедливими та не мають за собою
наслідків дисбалансу договірних прав
та обов'язків на шкоду споживача.

Тому, вищезазначений договір із
додатками, укладений між сторонами у
цій справі, є дійсним та таким, що
укладений на підставі вільного
волевиявлення кожної сторони з
дотриманням вимог законодавства;
проте, в силу п. 8.3 додатку № 2 до цього
договору (а.с.13) цей договір вважається
розірваним з 01 серпня 2012 року на вимогу
ПП «Грандфінресурс», як
адміністратора, в односторонньому
порядку, тобто з першого числа місяця, в
якому виникла заборгованість через
невиконання ОСОБА_2, як учасником, своїх
обов'язків за цим договором; при цьому
ОСОБА_2, як учасник, в силу п. 8.2 додатку
№ 2 до цього договору у разі розірвання
договору зі сторони адміністратора при
невиконанні нею, як учасником п. 3.2 ст. 3
додатку № 2 до Договору не має права на
повернення їй сплачених раніше на
користь ПП «Гранфінресурс»
одноразового компенсаційного внеску
та адміністративних витрат, зокрема 2
337,40 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію позивача,
висловлену у позові, і яку вона вважає
такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦК
України).

Одним із доводів апелянта було те, що у
мотивувальній частині свого рішення,
що є предметом оскарження, суд першої
інстанції зазначав, що вищезазначений
договір, укладений між сторонами у цій
справі, є "діючим".

Проте, із цим доводом апелянта колегія
суддів апеляційного суду не
погоджується, оскільки із змісту
мотивувальної частині рішення в цілому
вбачається, що судом першої інстанції
було встановлено, що вищезазначений
договір вважається розірваним з 01
серпня 2012 року на вимогу відповідача,
підстав для визнання недійсним цього
договору судом першої інстанції не
вбачається, тому згідно висновку суду
першої інстанції зазначений договір є
не "діючим", а "дійсним". Тобто, у рішенні
суду першої інстанції у мотивувальній
частині міститься описка, яка може бути
усунута в подальшому в порядку ст. 219
ЦПК України судом першої інстанції з
власної ініціативи або за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Резолютивна частина рішення суду
першої інстанції є зрозумілою для
колегії суддів апеляційного суду та
містить висновок суду про відмову у
задоволенні усіх позовних вимог
позивача, оскільки відмовлено у
задоволенні всього позову позивача
(а.с.83), який містив три позовні вимоги
позивача (а.с.2).

Якщо рішення суду першої інстанції є
незрозумілим для осіб, які брали участь
у справі, цей суд за заявою останніх
постановляє ухвалу в порядку ст. 221 ЦПК
України.

Описки в оскаржуємому рішенні суду
першої інстанції та незрозумілість
резолютивної частини останнього для
апелянта - позивача не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції у цій справі.

Оскільки, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Встановлено, що позивач дійсно у своєму
позові не посилалась в обгрунтування
останнього на ст. 230 ЦК України (правові
наслідки вчинення правочину під
впливом обману).

А в силу вимог ст. 11 ч.1 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог.

То із мотивувальної частини рішення
суду першої інстанції необхідно
виключити посилання суду на ст. 230 ЦК
України.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, передбачені ст.
309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі
відсутні.

Рішення суду не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Суд першої інстанції з додержанням
вимог ст.ст. 10-11, 60-61 ЦПК України
розглянув дану цивільну справу на
підставі доказів сторін.

Підстави для звільнення позивача
ОСОБА_2 від доказування у цій справі
відсутні.

ОСОБА_2 не надала суду жодних належних,
допустимих, переконливих доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог, а
тому у суду першої інстанції не було
правових підстав для задоволення
позову останньої у цій справі.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального права,
прийняв рішення, яким спір знайшов своє
належне вирішення. При ухваленні
рішенні судом першої інстанції
порушення норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення цієї справи, відсутні.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу у
задоволенні її апеляційної скарги у
повному обсязі, остання не має права на
компенсацію за рахунок відповідача у
цій справі судових витрат у вигляді
судового збору (а.с. 88), понесених при
зверненні до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 04 липня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяБєлка
В.Ю.Каракуша К.В.Гончар М.С.