Справа № 447/173/14
Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/783/4848/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: позивача
ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,
представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представника
Більченської сільської ради -
Суховерського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Миколаївського районного
суду Львівської області від 21 травня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 21 травня 2014
року задоволено позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, з участю третіх осіб:
Миколаївської державної нотаріальної
контори, Більченської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області, про визнання права на
обов'язкову частку у спадковому майні.

Визнано за ОСОБА_2 право на обов'язкову
частку в розмірі 1/2 частини
спадкового майна, що залишилося після
смерті ОСОБА_7, зокрема, на житловий
будинок та господарські будівлі, що
знаходяться в с. Болоня Миколаївського
району Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 229,40
грн. сплаченого судового збору та 300
грн. витрат понесених на оплату
адвокатських послуг, а всього 529
гривень 40 копійок.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від
права на спадкування після смерті
ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь держави 310
гривень 10 копійок недоплаченого
судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, ухваленим з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням і
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Вважає, що ОСОБА_2
пропустила шестимісячний строк для
прийняття спадщини, а тому її право на
спадкування не порушено і не підлягає
судовому захисту, позаяк із
відповідною заявою до нотаріальної
контори ОСОБА_2 фактично звернулась
лише 20.07.2012 року, а телеграма, яка
надійшла на адресу Миколаївської ДНК
10.05.2012 року від її імені не може
вважатись своєчасно поданою заявою
спадкоємця, оскільки така телеграма не
підписана ОСОБА_2, а тому оскільки суд у
порушення вимог ст.ст.212-215 ЦПК України
не дав належної оцінки доказам по
справі, то його висновки не
відповідають обставинам справи.

ОСОБА_4 також не погоджується з
рішенням районного суду в частині
стягнення з неї в користь ОСОБА_2 300 грн.
витрат, понесених на оплату
адвокатських послуг, оскільки позивач
не представила належних доказів на
підтвердження того, що сплачена сума
коштів адвокату ОСОБА_3 стосується саме
цієї цивільної справи та за які саме
послуги.

Просить рішення суду у частині
задоволення позову ОСОБА_2 скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні її позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1,2 ст.1220 ЦК України
встановлено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою(частина третя
ст.46 цього Кодексу).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, а тому після
його смерті відкрилась спадщина.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом(ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до заповіту, складеного
30.10.2009 року ОСОБА_7, на випадок своєї
смерті він зробив таке розпорядження:
все його майно, де б воно не було і з
чого б воно не складалося і взагалі все
те, що буде належати на день його
смерті і на що за законом матиме право,
він заповідає ОСОБА_4.

Відповідно до ст.1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують
право на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки ОСОБА_2 є дружиною померлого
ОСОБА_7, то вона належать до
спадкоємців першої черги за законом.

Частинами 1,2 ст.1268 ЦК України
встановлено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з
умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

Колегія суддів вважає правильним
висновок районного суду про те, що
позивач у шестимісячний строк прийняла
спадщину, доказом чого є надіслана нею
10.05.2012 року у Миколаївську державну
нотаріальну контору телеграма, якою
вона повідомила про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_7, а 20.07.2012 року
подала таку ж заяву особисто у
нотаріальну контору(а.с. 21, 37).

Твердження апелянта про те, що
позивачка у встановлений законом строк
не прийняла спадщину, колегія суддів
вважає неспроможними, так як згідно п.2.1
глави 10 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 року №296/5, спадкова справа
заводиться нотаріусом за місцем
відкриття спадщини на підставі
поданої(або такої, що надійшла поштою)
першою заяви (повідомлення, телеграми)
про прийняття спадщини, про відмову від
спадщини, заяви про відкликання заяви
про прийняття спадщини або про відмову
від спадщини, заяви про видачу
свідоцтва про право на спадщину та
іншого.

Положення даного пункту
кореспондуються з положеннями п.3.5
глави 10 цього ж Порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про підставність позовних
вимог ОСОБА_2 та задоволення її позову,
а тому не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги у цій
частині, доводи якої висновків суду не
спростовують, а тому підстав для її
задоволення немає.

Разом з тим колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги про те, що районний суд
безпідставно стягнув із ОСОБА_4 300 грн.
витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом справи, належать: витрати на
правову допомогу, витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчинення інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Згідно із ст.84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця у галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги. Ця особа допускається до
участі в розгляді справи ухвалою суду
за заявою особи, яка бере участь у
справі.

В матеріалах справи відсутня заява
позивача та ухвала суду першої
інстанції про допуск адвоката ОСОБА_3
до участі у справі, як особи, яка надає
правову допомогу. Немає такої ухвали й
занесеної до журналу судового
засідання.

Згідно журналів судових засідань
адвокат ОСОБА_3 брав участь в справі як
представник позивача.

В угоді, яку він надав суду(а.с.45),
зазначено, що ОСОБА_2 доручає адвокату
представництво її інтересів в суді.

Таким чином, враховуючи викладене,
підстав для компенсації позивачу
витрат на правову допомогу у суду не
було, а відтак оскаржуване рішення у
частині стягнення із ОСОБА_4 300 грн.
витрат на правову допомогу підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 21 травня 2014 року
у частині стягнення з ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_2 300 грн. витрат, понесених на
оплату адвокатських послуг, скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у стягненні цих витрат.

У решті рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
21 травня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: