АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/9369/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 05 червня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
«Українська екологічна страхова
компанія», Моторного (транспортного)
страхового бюро України, третя особа:
ОСОБА_4 про відшкодування майнової та
моральної шкоди

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В подальшому, судом було залучено в
якості співвідповідачів ПрАТ
«Українська екологічна страхова
компанія», МТСБ України.

В мотивування вимог посилався на те, що
12.10.2011 року о 21 год. 00 хв. по вул.
Карбишева 1/29 в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля його «Renault Rapid», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 та
автомобіля «Renault Magnum», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 з
напівпричепом «Fruehauf», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням відповідача ОСОБА_3

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 08.12.2011 року ОСОБА_3
визнано винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124
КУпАП.

Відповідно до звіту про визначення
вартості майнова шкода складає 13435,19
грн. та 700,00 грн. понесені ним витрати за
проведення автотоварознавчої
експертизи.

Крім того, пошкодженням його майна та
тривалим ухиленням від відшкодування
заподіяних збитків, ОСОБА_3 завдано
моральну шкоду, яку він оцінює завдану
в 10 000,00 грн.

Враховуючи наведене просив суд
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
майнову шкоду в розмірі 14135,19 грн.,
моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та
судові витрати в розмірі 241,35 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 червня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1500 грн.
моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь держави 243 грн. 60 коп. судового
збору за подання позову про
відшкодування моральної шкоди. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
змінити рішення, а саме: стягнути з
ОСОБА_3 на його користь майнову шкоду в
сумі 14135,19 грн.; залишити в силі
стягнення з ОСОБА_3 на його користь 1500
грн. моральної шкоди; скасувати
стягнення з нього на користь держави
243,60 грн. судового збору та розподілити
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди;
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
судовий збір.

Зазначає, що пред'явлення позову саме
до ОСОБА_3 спричинене тим, що у момент
ДТП та після цього протягом тривалого
часу аж судового розгляду відповідач
не надавав йому жодної інформації про
те, що його цивільно-правова
відповідальність як власника
транспортного засобу застрахована.

Суд не застосував важливу норму
матеріального права згідно вимог п.33.1
ст.33 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Оскільки відповідачем не було надано
доказів про направлення повідомлення
ПрАТ «Українська екологічна страхова
компанія» про дорожньо-транспортну
пригоду, про надання йому інформації
про страхову компанію, в якій були
придбані відповідні страхові поліси,
тому шкода повинна відшкодовуватись
завдавачем шкоди, тобто ОСОБА_3

Судом не досліджено питання наявності
ПрАТ «Українська екологічна страхова
компанія» у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців, його дійсності та
місцезнаходження.

Крім того, судом безпідставно стягнуто
з нього на користь держави судовий збір
в розмірі 243,60 грн., оскільки при подачі
позову він в повному обсязі сплатив
судовий збір в сумі 241,35 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 12.10.2011 року о 21
год. 00 хв. по вул. Карбишева 1/29 в м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «Renault Rapid»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
під керуванням водія ОСОБА_2 та
автомобіля «Renault Magnum», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 з
напівпричепом «Fruehauf», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Дніпровського районного
суду міста Києва від 08.12.2011 року, ОСОБА_3
визнано винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124
КУпАП, за порушення п. 10.9 Правил
дорожнього руху України. (а.с. 11)

Власником автомобіля «Renault Rapid»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
є ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу, яким на момент
скоєння дорожньо-транспортної пригоди
керував ОСОБА_2, який має право
керування даним транспортним засобом
на підставі довіреності від 08.10.2010 року,
з визначним строком дії до 08.10.2013 року.
(а.с.41, 45)

Згідно висновку Звіту про визначення
вартості матеріального збитку вих. №
С12-4 від 13.01.2012 року, який складено
оцінювачем ТОВ «Експертна компанія
«Укравтоекспертиза» ОСОБА_5,
матеріальний збиток, заподіяний
власнику автомобіля «Renault Rapid»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
станом на 13.01.2012 року складає 13435,19 грн.
(а.с. 14-29)

Вартість експертного дослідження
склала 700 грн. (а.с.6).

Встановлено, що на момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 12.10.2011 року, був чинний Поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів який укладено з Приватним
акціонерним товариством «Українська
екологічна страхова компанія», де
об'єктом страхування є автомобіль «Renault
Magnum», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 (Поліс АА/0083856), з напівпричепом
«Fruehauf», державний реєстраційний номер
НОМЕР_3 (Поліс АА/0083857) (а.с. 97,98).

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки цивільно-правову
відповідальність ОСОБА_3, дії якого
призвели до пошкодження майна позивача
застраховано, тому майнову шкоду
позивачу у зв'язку із настанням
страхового випадку має відшкодувати
страховик в межах лімітів
відповідальності, проте позивач не
заявляв до нього вимог і не звертався з
вимогою про відшкодування шкоди.

Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно п.3 ст. 20 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик зобов'язаний при
настанні страхового випадку здійснити
страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

У відповідності до п. 22.1 ст.22 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Крім того, п.16 Постанови Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року
встановлено, що непред'явлення вимог до
страховика за наявності підстав для
стягнення завданої шкоди саме зі
страховика є підставою для відмови в
позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що сума відшкодування в заявленому
розмірі 13435,19 грн. та 700,00 грн. понесені
позивачем витрати за проведення
автотоварознавчої експертизи не
можуть бути стягнуті з відповідача,
оскільки його відповідальність
застрахована.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд, а суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Враховуючи те, що позовні вимоги до
ПрАТ «Українська екологічна страхова
компанія» заявлені не були, тому суд
вірно відмовив в задоволенні вимог до
ОСОБА_3 відповідальність якого була
застрахована та сума збитків не
перевищує ліміту відповідальності
страховика.

Разом з тим, позивач не позбавлений
права пред'явити вимоги до ПрАТ
«Українська екологічна страхова
компанія».

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 не
повідомив свою страхову компанію про
настання страхового випадку
ґрунтується лише на його поясненнях.

Представник ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_3
повідомив свою страхову компанію про
настання страхового випадку, надав
працівникам ДАІ копію страхового
поліса.

Зазначені пояснення
підтверджуються адміністративним
матеріалом про притягнення ОСОБА_3 до
відповідальності за ст. 124 КпАП України,
з якого вбачається, що ОСОБА_3 дійсно
надав копію страхового поліса.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_2, як
потерпілий, мав можливість отримати
дані про страхову компанію та завчасно
звернутися туди з заявою про
відшкодування шкоди.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
підтвердив, що до страхової компанії
він не звертався, а відшкодування шкоди
бажає отримати лише від ОСОБА_3, як
заподіювача шкоди. Вважає, що саме
ОСОБА_3 має відшкодувати йому шкоду, а
потім звертатися в свою страхову
компанію та отримувати страхове
відшкодування.

Зазначені вимоги позивача не
ґрунтуються на законі, оскільки ОСОБА_3
застрахував свою відповідальність
перед третіми особами, а позивач не був
позбавлений права звертатися в
страхову компанію. При цьому слід
враховувати, що дорожньо-транспортна
пригода сталася 12 жовтня 2011 року. До
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 притягнутий 08.12.2011 року. З даним
позовом в суд ОСОБА_2 звернувся 5.09.2013
року, без звернення з заявою до
страхової компанії, яка визнана
банкрутом лише рішенням
господарського суду від 11.11.2013 року й до
тепер знаходиться у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Таким чином встановлено, що суд повно
та всебічно з'ясував обставини справи,
дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду в цій частині відповідає
вимогам закону, наданим доказам,
обставинам справи і підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Рішення суду в частині часткового
задоволення позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди не
оскаржувалося та набрало законної
сили.

В свою чергу, заслуговують на увагу
посилання позивача на те, що судом, в
порушення норм ст.88 ЦПК України,
безпідставно стягнуто з нього на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн. з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

З позовної заяви вбачається, що позивач
звернувся з позовними вимогами
майнового характеру про відшкодування
майнової шкоди в розмірі 14135,19 грн. та
немайнового характеру про
відшкодування моральної шкоди в сумі
10000 грн.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009 року №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» передбачено, що визначаючи
розмір судового збору, суди повинні
мати на увазі, що заяви, в яких
порушується питання про одночасне
вирішення майнового і немайнового
спорів, оплачуються судовим збором за
ставками, встановленими для позовів
майнового характеру, і ставками для
вимог немайнового характеру. У разі
визначення при відкритті провадження у
справі судового збору в розмірі
меншому, ніж передбачено законом,
недоплачена сума стягується в дохід
держави з позивача при відмові в
позові.

Також згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про
судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

При подачі позову було сплачено лише
241,35 грн. судового збору за позовну
вимогу майнового характеру, яка
задоволена не була, тому зазначена сума
судового збору присудженню на користь
позивача не підлягає.

Разом з тим, судом було частково
задоволено вимогу про відшкодування
моральної шкоди, а саме стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1500 грн.

На момент звернення до суду з даним
позовом за позовну вимогу про
відшкодування моральної шкоди позивач,
у відповідності до п.12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року №2 та ст.4 Закону України
«Про судовий збір» мав сплатити ще 229,40
грн., проте зазначена сума судового
збору сплачена не була.

Враховуючи те, що вимога про
відшкодування моральної шкоди була
задоволена частково, тому у
відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України, недоплачена сума судового
збору в розмірі 229,40 грн. підлягає
стягненню з відповідача в дохід
держави.

З огляду на те, що судом помилково
стягнуто з позивача недоплачену суму
судового збору за вимогу яку
задоволено частково, тому рішення суду
в цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави 229,40
грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4,6 Закону України
«Про судовий збір», пунктом 12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року №2 «Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», ст.ст.
88,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 червня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь держави
243,60 грн. судового збору за подання
позову про відшкодування моральної
шкоди скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 229,40
грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: