АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3632/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бабій С. О. Доповідач - Каратаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 24 лютого
2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, третя особа: Павлоградська
міська рада Дніпропетровської області
про відібрання малолітньої дитини та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа: Павлоградська міська рада
Дніпропетровської області про
визначення місця проживання
малолітньої дитини разом з батьком, -

в с т а н о в и л а:

24 лютого 2014 року Павлоградським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області ухвалено рішення про
задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа: Павлоградська міська рада
Дніпропетровської області про
відібрання малолітньої дитини, а саме
відібрано у ОСОБА_4 малолітню дитину
ОСОБА_6 та передано дитину матері
ОСОБА_5 У задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа: Павлоградська міська рада
Дніпропетровської області про
визначення місця проживання
малолітньої дитини разом з батьком
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5
до ОСОБА_4 про відібрання дитини та
задовольнити позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про встановлення місця проживання
малолітньої дитини разом з батьком.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
котрим суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, прийняте на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
при прийнятті рішення суд вирішує,
зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та якими доказами це
підтверджується, чи є інші фактичні
дані, що мають значення для вирішення
справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої
інстанції не врахував.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ї ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
неправильне застосування норм
матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 01.09.1995 року (а.с.5). Відповідно до
свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб
розірвано 20.02.2001 року (а.с.6). Сторони
мають двох малолітніх синів ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області визначено місцем проживання
малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, з
матір'ю ОСОБА_5 Встановлено час ОСОБА_4
для участі у вихованні малолітніх
дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наступним
чином: кожного місяця в перший та
третій тиждень по суботах і неділях з
10.00 до 18.00 години з можливістю відвідин
з дітьми місць масового відпочинку та
один раз на місяць відвідання дітьми
проживання батька (а.с. 10-13).

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07.10.2013 р.
вказане рішення суду першої інстанції
було залишено без змін (а.с.12-13).

На момент ухвалення вказаного рішення,
малолітній ОСОБА_6 проживав з батьком
ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. На цей час
дитина продовжує проживати разом з
батьком, адреса проживання не
змінювалась.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5,
суд першої інстанції виходив з
положень ст.170, абз.1 ч.1 ст. 162 СК, які
передбачають відібрання дітей від
батьків без позбавлення батьківських
прав тільки у випадках, коли батьки
ухиляються від виконання своїх
батьківських обов'язків, жорстоко
поводяться з дитиною, є хронічними
алкоголіками або наркоманами чи
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва або якщо
один з батьків або інша особа
самочинно, без згоди другого з батьків
чи інших осіб, з якими на підставі
закону або рішення суду проживала
малолітня дитина, або дитячого закладу
(установи), в якому за рішенням органу
опіки та піклування або суду проживала
дитина, змінить її місце проживання, у
тому числі способом її викрадення.

Проте, обставин, які дають підстави
застосування вказаних норм права,
судом першої інстанції встановлено не
було, про що зазначено в самому рішенні.
Одночасно матеріали справи свідчать
про невиконання рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області, яким
визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
матір'ю ОСОБА_5 Тому у суду першої
інстанції були відсутні правові
підстави для задоволення позову ОСОБА_5

Таким чином, в даній частині рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з відмовою у задоволенні
позовних вимог, а апеляційна скарга
задоволенню.

Що стосується доводів апелянта про
необґрунтовану відмову у задоволенні
його зустрічного позову, то колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції всебічно досліджені
обставини справи та підстави вимог
ОСОБА_4

Згідно Міжнародної конвенції ООН «Про
права дитини» (20 листопада 1989 року),
предметом основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів дитини, а в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Так
само положеннями ст.ст. 7, 155 СК України
визначено, що регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, а батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, прийнятою Генеральною
Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року,
проголошено, що малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Судом не було встановлено тих
виключних обставин, за яких малолітня
дитина ОСОБА_6 має бути розлучений з
матір'ю ОСОБА_5 Судом не встановлено, що
мати своєю поведінкою створює загрозу
для нормального психічного розвитку
дитини, або неналежним чином
виконувала батьківські обов'язки.
Позивачем за зустрічним позовом не
подано доказів того, що із 29.05.2013 р.
змінилися обставини та повернення
дитини ОСОБА_6 за місцем проживання
матері ОСОБА_5 створюватиме реальну
небезпеку для життя та здоров'я дитини
або обставини змінилися так, що
повернення суперечить її інтересам.

Крім того, судом встановлено, що
відносини між батьками з приводу
невизначеності з ким із них повинна
проживати дитина негативно
відображається на її стані. Дитина не
прагнення до спілкування із матір'ю,
вказує, що боїться матір. Основною
причиною такого відношення дитини до
батьків є вплив звичного оточення
дитини, із якого мати фактично
виключена та емоційна реакція на
конфліктні ситуації за участі батьків,
свідком яких була дитина.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що малолітній ОСОБА_6, з
огляду на його вік, стан здоров'я,
враховуючи потребу у лікуванні
хронічних хвороб, потребує в більшій
мірі материнського догляду.

Згідно зі ст.9 Конвенції ООН про права
дитини держава має забезпечити, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли за рішенням суду буде
встановлено, що таке розлучення
необхідне в якнайкращих інтересах
дитини.

Доводи ОСОБА_4, що відібрання у батька
та передача дитини за місцем
проживання матері ОСОБА_5 створюватиме
реальну небезпеку для психічного
здоров'я дитини не обґрунтовані,
належні докази не подано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в
даній частині апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 лютого 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, третя особа: Павлоградська
міська рада Дніпропетровської області
про відібрання малолітньої дитини
скасувати та відмовити у задоволенні
вказаних позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді