Справа №489/1280/14-ц 14.08.2014 14.08.2014 14.08.2014
Провадження №22-ц/784/2213/14
Справа № 22-ц/784/2213/14
Головуючий першої інстанції: Кокорєв
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.,

суддів Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача Іванюк
О.Я., представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс» (далі -ТОВ
«Ніконджитбудсервіс») на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 19 червня 2014 року у справі
за позовом ТОВ «Ніконджитбудсервіс» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за проживання в
гуртожитку,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ТОВ
"Ніконджитбудсервіс" звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
проживання в гуртожитку.

Позивач вказував, що основним видом
діяльності товариства є надання в
оренду та експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна. Кімнати
АДРЕСА_1, належать товариству на праві
колективної власності, в зазначених
кімнатах зареєстровані та проживають
відповідачі, разом із ними без
реєстрації проживає їх неповнолітній
син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Договір найму
між товариством та відповідачами не
укладено, оскільки останні ухиляються
від його підписання, хоча фактично між
сторонами склались відносини найму
кімнат у гуртожитку.

Посилаючись на те, що відповідачі не
сплачують плату за проживання у
гуртожитку у повному обсязі відповідно
до розміру оплати за користування
гуртожитком, встановленого
розпорядженнями директора ТОВ
"Ніконджитбудсервіс", позивач просив
суд стягнути з відповідачів у
солідарному порядку заборгованість за
період з 01.01.2011р. по 01.02.2014р.: в сумі 3
792грн.50коп.; 3% річних - 85грн.11коп.; пеню -
158грн.36коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 червня 2014 року в
задоволенні позову ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Ніконджитбудсервіс», посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права та неповне
з'ясування обставин справи судом,
просило скасувати рішення та ухвалити
нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що у ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» відсутні
підстави для стягнення оплати за
проживання за збільшеними тарифами,
оскільки у письмовій формі сторонами
вони не були узгоджені.

Проте колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком.

Судом встановлено, що ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» є власником
9068/10000 часток гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1, та з 2000 року по теперішній час
є його балансоутримувачем (а.с. 5, 55, 56,
104).

Згідно довідки з Єдиного Державного
реєстру підприємств та організацій
основним видом діяльності позивача є
надання в оренду та експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна (а.с.6).

З листів Миколаївської
облдержадміністрації від 14.05.2013р.
вбачається, що ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» не визначив для
себе статутною діяльністю надання
послуг з утримання гуртожитку та
прибудинкової території, що підпадає
під вплив Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», не
здійснює надання таких послуг, в
зв'язку з чим він не визначений
відповідним рішенням місцевого
самоврядування виконавцем таких
послуг (а.с.58, 59, 82).

Згідно з п. 4 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року
№ 208, гуртожитки підрозділяються на два
види: для проживання одиноких громадян
(жилі приміщення знаходяться у
спільному користуванні кількох осіб,
які не перебувають у сімейних
стосунках); для проживання сімей (жилі
приміщення, що складаються з однієї чи
кількох кімнат, перебувають у
відособленому користуванні сімей). У
гуртожитках, призначених для
проживання одиноких громадян, при
необхідності з дозволу виконавчого
комітету районної, міської, районної в
місті ради можуть бути виділені
приміщення для проживання сімей.

З матеріалів справи вбачається, що
гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1, дотепер
має статус «холостяцького». Проте,
відповідачі проживають у приміщеннях,
що знаходяться у їх відособленому
користуванні.

ОСОБА_4 і ОСОБА_8 є колишніми
працівниками ВАТ «Ніконд», до
статутного фонду якого раніше входив
даний гуртожиток, та вселились у
гуртожиток на законних підставах у
зв'язку з роботою на вказаному
підприємстві: відповідачка - у 1981 році,
а відповідач - 1993 році (а.с. 63).

Після припинення трудових відносин з
ВАТ «Ніконд» відповідачі продовжують
проживати у кімнатах НОМЕР_1 цього
гуртожитку та є зареєстрованими за
вказаною адресою.

В зв'язку зі зміною власника гуртожитку
23 червня 2003 року ОСОБА_4 звернулась до
позивача із заявою про вселення її із
членами сім'ї до кімнат № НОМЕР_1, а 01
липня 2003 року між ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» та ОСОБА_4 був
укладений договір на користування
площею гуртожитку, відповідно до якого
відповідачці були надані в
користування кімнати № НОМЕР_1 площею
48,2 кв.м. строком на один рік. Згідно умов
договору відповідачка зобов'язалась
своєчасно вносити плату за проживання
у гуртожитку за встановленими ставками
та відповідно до п. 38 «Примірного
положення про гуртожитки»,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.07.1986пр. № 208.
Витрати за комунальні послуги входять
до ставки плати за користування
житловою площею та окремо плата за них
не стягується (п.п. 2.3. і 4.1 договору). У
пункті 7.1. договору зазначено, що
договір вважається пролонгованим на
один рік, якщо жодна зі сторін не
пізніше чим за один місяць не
повідомить другу про розірвання
договору (а.с. 64, 65).

У матеріалах справи відсутні докази
того, що сторони повідомляли одна одну
про розірвання цього договору, а тому
відсутні підстави вважати його
припиненим.

Вартість місця проживання у гуртожитку
складається з вартості утримання 1 кв. м
загальної площі будинку-гуртожитку,
помноженого на кількість кв. м
приміщення, яке займає особа, плюс
вартість комунальних послуг, що
надаються мешканцям гуртожитку:
холодне та гаряче водоспоживання,
водовідведення, опалення,
електроспоживання, за визначеними
державою тарифами. Вартість утримання 1
кв. м житлового приміщення гуртожитку
змінюється на підставі чинного
законодавства та вартості комунальних
послуг, що надаються на підставі
договорів, укладених позивачем зі
спеціалізованими організаціями, які
здійснюють обслуговування гуртожитку.

Згідно листа позивача від 12.05.2010р. таким
чином розраховується плата за
проживання у гуртожитку, починаючи з 2000
року (а.с. 43).

Розпорядженнями директора ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» від 26 січня 2012
року та від 26 липня 2013 року були змінені
розміри оплати за проживання у
гуртожитку, в зв'язку з чим розмір плати
за проживання відповідачів у кімнатах
№ НОМЕР_1 з 01 березня 2012 року складає 450
грн. за місяць, а з 01 вересня 2013 року -
480грн. за місяць (7-9, 66).

Відповідно до загальних умов виконання
зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК
України, зобов'язання повинно
виконуватись належним чином згідно з
умовами договору та вимогами ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства. Недотримання таких
вимог призводить до порушення
зобов'язань.

Надані платіжні документи по оплаті
відповідачами плати за проживання в
гуртожитку, а також розрахунок ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» щодо
заборгованості відповідачів з
урахуванням фактично сплачених ними
сум свідчать про те, що відповідачі не в
повному обсязі проводили оплату за
надані послуги з урахуванням змінених
тарифів (а.с. 19, 44-48). Про зміну розміру
тарифів відповідачі своєчасно
повідомлялись, розмір цих. тарифів ними
не оскаржувався. Докази
невідповідності вказаних тарифів
вимогам законодавства у матеріалах
справи також відсутні.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами обов'язків щодо
своєчасного внесення плату за
проживання у гуртожитку за
встановленими ставками утворилась
заборгованість за період з 01.01.2011р. по
01.02.2014р. в сумі 3 792грн.50коп., яка підлягає
стягненню на користь позивача.

Виходячи з юридичної природи
правовідносин сторін як грошових
зобов'язань, на них поширюється дія ч.2
ст.625 ЦК України, як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.

Отже, вимоги позивача про стягнення
трьох процентів річних від
простроченої суми в розмірі 85грн.11коп.
також є обґрунтованими.

Відповідно до положень ч.1 ст. 64 ЖК
України та ч.8 ст. 8 ЦПК України вказана
сума заборгованості підлягає
стягненню з відповідачів у солідарному
порядку.

Вирішуючи спір, суд зазначені вище
обставини залишив поза увагою та
дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав для задоволення
даних позовних вимог ТОВ
«Ніконджитбудсервіс».

Разом з цим, вимоги позивача про
стягнення пені є безпідставними і
задоволенню не підлягають, оскільки
ані законом, ані договором такий
наслідок порушення зобов'язання не був
передбачений.

Враховуючи викладене, у відповідності
до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню відшкодування
судового збору в розмірі по 81грн. 20коп.
з кожного.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс» в солідарному
порядку заборгованість з оплати за
користування гуртожитком в сумі 3
792грн.50коп.; 3% річних в сумі 85грн.11коп.,
разом - 3 877грн. 61коп. (три тисячі
вісімсот сімдесят сім гривень
шістдесят одна копійка).

В задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс» про стягнення
пені - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс» відшкодування
судового збору в розмірі по 81грн. 20коп.
(вісімдесят одна гривня двадцять
копійок) з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді