Справа № 185/7541/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року

Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді - Шаповалової І.С.,

при секретарі - Красуцькому Б.В.,

розглянувши у попередньому
судовому засіданні в залі
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом та зняття її з реєстрації.

В обґрунтування зазначеного позову
вказав, що він є власником квартири
АДРЕСА_1. Відповідач за позовом є його
знайомим, однак з 29.08.2012 року за даною
адресою не проживає, хоча є
зареєстрованим. Просив суд усунути
перешкоди у здійсненні права власності
шляхом зняття відповідача з
реєстраційного обліку.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи був повідомленим належним
чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, у
відповідності до положень ст.224 ЦПК
України.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" встановлено, що
реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Зовнішнім проявом реалізації права
користування квартирою, як місцем
проживання, є реєстрація фізичної
особи за адресою мешкання.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», на
ствердження вибуття суд може брати до
уваги будь-які фактичні дані, які
свідчать про обрання стороною іншого
постійного місця проживання (утворення
сім'ї в іншому місці, перевезення майна
в інше жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач по справі є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 16 грудня
2003 року, що підтверджується витягом №
14462652 про реєстрацію права власності КП
Павлоградське МБТІ від 07 травня 2007
року.

Довідкою про склад сім'ї від 17.07.2014 року
підтверджується, що до теперішнього
часу відповідача з реєстрації не знято,
в матеріалах справи (а.с. 15) є заява
відповідача, з якої вбачається, що
останній на території України не
проживає, право користування житлом не
оспорює.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном, тому суд приходить до
висновку, що право позивача на
користування належною йому квартирою
порушено й потребує захисту шляхом
визнання відповідача, такою особою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК
України член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або
законом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 7, 58, 59, 60, 88,
212, 213, 215, 224-228 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І. С.
Шаповалова