МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р.
Справа № 370/1819/14-ц

Макарівський районний суд
Київської області в складі головуючого
судді Тандира О.В., при секретарі
Приходько О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в смт. Макарів справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - Реєстраційна
служба Макарівського районного
управління юстиції Київської області
про визнання права власності на
спадкове нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до
Макарівського районного суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 (далі - відповідачі), третя особа
- Реєстраційна служба Макарівського
РУЮ Київської області, в якому просив
визнати за ним право власності на
спадкове нерухоме майно, яке
складається з житлового будинку з
господарськими спорудами, що
розташовані по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
його дід - ОСОБА_6, після смерті якого
відкрилась спадщина, зокрема на
зазначене домоволодіння. За життя дід
склав заповіт, яким все своє майно
заповів йому - ОСОБА_1. Він спадщину
після смерті дідуся прийняв своєчасно,
подавши до державного нотаріуса у
визначений законом строк заяву про її
прийняття. Спадкоємці, які мали право
на обов'язкову частку у спадщині, а саме
дружина померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та
його дочка - ОСОБА_3, відмовились від
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
Таким чином він є єдиним спадкоємцем
померлого, проте, отримати у
встановленому законодавством порядку
свідоцтво про право на спадщину на
вищевказане нерухоме майно не має
змоги, оскільки правовстановлюючий
документ на зазначене домоволодіння
спадкодавець за життя належним чином
не оформив.

Позивач в судове засідання не прибув, в
своїй письмовій заяві просив
розглядати справу без його участі,
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити з підстав, викладених у
позові та відповідно до доданих
документів.

Відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
також подали до суду письмові заяви, в
яких просили розглянути справу без їх
участі, а позов визнали.

Відповідач ОСОБА_5, в своїй письмовій
заяві просила розглядати справу за її
відсутності, проти позову заперечила,
так на її думку вона має право на частку
у спірному домоволодінні.

Третя особа в своєму листі також
просила слухати справу за відсутності
її представника.

Дослідивши письмові матеріали справи
та матеріали спадкової справи №425 за 2012
рік до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_6, заведеної Макарівською
районною державної нотаріальною
конторою Київської області, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер гр. ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 18.06.2012 року (а.с. 8).

Після його смерті відкрилась спадщина,
зокрема на житловий будинок з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу
України (далі -ЦК України), спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.11) згідно заповіту, посвідченого
01.03.2011 року секретарем виконкому
Ситняківської сільської ради
Макарівського району Київської
області, зареєстрованого в реєстрі за
№7, ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не
було і з чого б воно не складалося, і
взагалі все те, на що він за законом
матиме право заповів ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який є позивачем в справі.

Як вбачається із спадкової справи №425
за 2012 рік до майна померлого ОСОБА_6,
позивач спадщину після смерті
останнього прийняв своєчасно, подавши
до Макарівської районної державної
нотаріальної контори Київської
області у визначений ст.1270 ЦК України
шестимісячний строк заяву про її
прийняття.

Дружина померлого - ОСОБА_2 та його
дочка - ОСОБА_3, як спадкоємці на
обов'язкову частку у спадщині згідно
ст.1241 ЦК України, у визначений законом
шестимісячний строк відмовились від
прийняття спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

Проте, державний нотаріус своїм листом
№1654/02-31 від 26.07.2014 року відмовив
позивачу у видачі відповідного
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок з
господарськими спорудами по вул.
Леніна, 135 в с. Ситняки, оскільки
правовстановлюючий документ на
зазначене домоволодіння спадкодавець
за життя належним чином не оформив.

Вирішуючи спір, суд виходить
також з наступного.

Відповідно до технічного паспорту на
спірне домоволодіння, що видане КП КОР
«Північне бюро технічної
інвентаризації», копія якого міститься
в матеріалах справи (а.с. 16-21), житловий
будинок, що по АДРЕСА_1, має загальну
площу 95,6 кв.м., житлову площу 56,8 кв.м.,
рік побудови - 1968.

Відповідно до письмових доказів, що
надані суду позивачем по справі і
містяться в матеріалах справи (а.с. 10), а
саме виписки з погосподарської книги
№2 за 2011-2015 роки, у вказаній
погосподарській книзі Ситняківської
сільської ради Макарівського району
Київської області зроблено особистий
запис №149 про те, що власником
житлового будинку розташованого по
АДРЕСА_1, є ОСОБА_6.

У 1968 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі - Указ від 26
серпня 1948 року), що був визнаний таким,
що втратив чинність, Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988
року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до
Указу від 26 серпня 1948 року постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року «Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі - Постанова
від 26 серпня 1948 року), які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
була затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку
таким правовстановлюючим документом
про право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу від 26
серпня 1948 року, є затверджений
виконавчим комітетом місцевої ради
народних депутатів акт державної
комісії про прийняття будинку в
експлуатацію.

Таким чином, громадяни набували
статусу власника житлового будинку та
згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу
Української РСР 1922 року набували право
в межах, установлених законом,
володіння, користування й
розпорядження цим майном.

На час будівництва будинку не було
передбачено, чинним на той час
законодавством, обов'язкової
реєстрації права власності в Реєстрі
прав власності в бюро технічної
інвентаризації. Така реєстрація була
введена в дію в 90-х роках, але законом
строку до якого повинно бути здійснено
таку реєстрацію не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 25, 346, 328 ЦК
України у разі смерті власника
нерухомого майна, первинна реєстрація
права власності на яке не була
проведена і правовстановлюючий
документ відсутній, питання про
визнання належності цього майна
попередньому власнику та його
спадкоємцям вирішується судом.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Як видно із матеріалів справи, первинна
реєстрація спадкового житлового
будинку була проведена у відповідності
із діючим на той час законодавством.

Стаття 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин ),
надає визначення термінів, які
вживаються у цьому законі. Зокрема, в
цій статті визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових права на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно із
діючими нормативно - правовими актами
до набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого права, а не підставою
його виникнення.

Право власності на спірний спадковий
будинок було набуто після закінчення
його будівництва відповідно вимог до
діючого на той час законодавства.

Враховуючи, що будівництво житлового
будинку, який є об'єктом спадщини,
відбувалось відповідно до чинного на
час його будівництва законодавства на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці (а.с.12) на підставі
наданого виконавчим комітетом дозволу
на його будівництво (тобто будинок не є
самовільним будівництвом у розумінні
статті 105 ЦК Української РСР) і що на
момент смерті спадкодавця цей будинок
був повністю збудований і прийнятий в
експлуатацію, проте спадкоємець не
може оформити належне йому право
власності на вказаний будинок в
порядку спадкування відповідно до
вимог закону з тих підстав, що
реєстрація права власності на будинок
відсутня, можна дійти висновку, що
спірний житловий будинок є об'єктом
права власності, а також про наявність
правових підстав для визнання за
спадкоємцем права власності на цей
будинок у порядку спадкування.

Позивач, як спадкоємець, який прийняв
спадщину за заповітом у встановлений
законом строк ст. 1270 ЦК України має
право на спадкове майно -
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями та спорудами відповідно до
технічного паспорту на житловий
будинок.

Так відповідно до технічного паспорту
на спірне домоволодіння за вказаною
вище адресою входить: житловий
будинок загальною площею 95,6 кв.м.,
житловою площею 56,8 кв.м. - під літерою
«А», погріб «Д», прибудова «а», веранда
«а1», тамбур «а3», веранда «И», сарай «Б»,
вбиральня «Г», сарай «Е», літня кухня
«Ж», гараж «З», ганок «до а1», огорожа №3,
ворота з хвірткою №4, огорожа №5,
колодязь №6, свердловина №7, інженерний
колодязь №8, вартістю 148514 грн.

Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
його смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Не допускається прийняття
спадщини з умовою чи із застереженням.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Що до заперечень відповідача ОСОБА_5
проти позову, суд звертає увагу на те,
що виходячи зі змісту ст. 1223 ЦК України,
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу, у разі відсутності
заповіту. Проте, відповідач ОСОБА_5 не є
спадкоємцем за заповітом. Крім того,
спадщини після смерті ОСОБА_6 вона не
прийняла, оскільки на час відкриття
спадщини разом з ним не проживала та
заяви про прийняття спадщини до
нотаріуса не подавала, що
підтверджується матеріалами справи та
матеріалами спадкової справи до майна
померлого, а відтак права на частку у
спадщину немає.

Враховуючи викладене, позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.1218, 1223, 1234-1235, 1268, 1269 ЦК України,
ст.ст. 3,58-60,79, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору -
Реєстраційна служба Макарівського
районного управління юстиції
Київської області про визнання права
власності на спадкове нерухоме майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно за заповітом, що
залишилось після смерті ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та яке складається з
домоволодіння по АДРЕСА_1, до складу
якого входить: житловий будинок
загальною площею 95,6 кв.м., житловою
площею 56,8 кв.м. - під літерою «А», погріб
«Д», прибудова «а», веранда «а1»,
тамбур «а3», веранда «И», сарай «Б»,
вбиральня «Г», сарай «Е», літня кухня
«Ж», гараж «З», ганок «до а1», огорожа №3,
ворота з хвірткою №4, огорожа №5,
колодязь №6, свердловина №7, інженерний
колодязь №8, вартістю 148514 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Макарівський районний суд
Київської області протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий

О.В. Тандир