Справа № 367/573/13-ц Головуючий у І
інстанції Саранюк Л.П.Провадження №
22-ц/780/3463/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 46
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка
А.С., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Химинець
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 27 березня 2014 року у справі
за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсним
рішення, державного акту на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду в
інтересах держави із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що в ході
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства прокуратурою виявлено
факт порушення Коцюбинською селищною
радою Київської області вимог закону
при виділенні громадянам земельних
ділянок. Посилався, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1898/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1»
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки ОСОБА_2. На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано державний акт серії ЯЖ № 903299 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0046),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Прокурор вважає, що рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято, а
державний акт видано, з порушенням
вимог чинного законодавства, у зв'язку
з чим вони повинні бути визнані
недійсними. Зазначена земельна ділянка
знаходиться поза межами сел.
Коцюбинське, що підтверджується
висновком судово-землевпорядної
експертизи № 325 від 05 березня 2012 року,
проведеної Київським державним
підприємством геодезії, картографії,
кадастрових та геоінформаційних
систем «Київгеоінформатика». Спірну
земельну ділянку у приватну власність
передано за рахунок земель, що
перебувають в постійному користуванні
комунального підприємства
«Святошинське лісопаркове
господарство». Крім того, на підставі
постанови Ради Міністрів УРСР від 20
червня 1956 року № 673 дана земельна
ділянка надана у користування
Святошинському лісопарковому
господарству без виключення її з
Держлісфонду України. Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» з 1976 року
постійно здійснює господарську
діяльність на оспорюваній земельні
ділянці, що підтверджується проектом
організації лісового господарства.
Вказана земельна ділянка містить
таксаційні описи. Згідно з інформацією
Державного комітету України із
земельних ресурсів № 9946/26/4-11 від 01
липня 2011 року Коцюбинською селищною
радою передано у власність громадянам
земельні ділянки загальною площею 72га,
в тому числі і відповідачу, за рахунок
земель, які знаходяться у користуванні
КП «Святошинське лісове господарство»
та згідно з картографічними
матеріалами лісовпорядкування
обліковуються як квартали
Святошинського та Київського лісництв.
За даними КП «Святошинське лісопаркове
господарство» зазначена земельна
ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель із свого користування
підприємство не надавало. Спірну
земельну ділянку в приватну власність
відповідача було передано без її
вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» на підставі
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування, прийнятого в межах
його компетенції.

В своєму позові прокурор також
зазначив, що Коцюбинською селищною
радою не дотримано вимог щодо порядку
зміни цільового призначення землі.
Земельну ділянку лісового фонду
спірним рішенням Коцюбинської
селищної ради передано у приватну
власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
призведе до знищення лісових ресурсів.
У порушення вимог ст. 9 Закону України
«Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
проект землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_2
державну експертизу не проходив. При
проведенні додаткової перевірки було
встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки №590
від 25 червня 2009 року земельну ділянку
площею 0,15 га по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_3.
На державному акті на право власності
на земельну ділянку серії ЯЖ № 903299,
виданому на ім'я ОСОБА_2, зроблено
відмітку від 25 червня 2009 року про
перехід права власності на спірну
земельну ділянку до ОСОБА_3

Зважаючи на викладене прокурор просив
суд визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року № 1898/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1»; визнати
недійсним державний акт серії ЯЖ №903299
на право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0046),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_2, із відповідною
відміткою про перехід права власності
на земельну ділянку до ОСОБА_3, та
скасувати його державну реєстрацію;
визнати право власності держави на
земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 27 березня 2014 року
позовні вимоги Прокурора м. Ірпеня
задоволено частково, рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1898/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» визнано
недійсним, в решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, прокурор м. Ірпеня подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, неповноту та
неправильність встановлення обставин,
що мають значення для справи, просив
рішення суду першої інстанції в
частині незадоволення позовних вимог
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задоволити у повному
обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що суд
неправомірно відмовив у визнанні
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
скасуванні державної реєстрації на
неї, оскільки договір, на підставі
якого ОСОБА_2 відчужив її ОСОБА_3 є
нікчемним і додаткового визнання
недійсним не потребує.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з огляду на
наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в повній мірі відповідає
наведеним вимогам, підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

Задовольняючи позов частково і
визнаючи недійсним рішення селищної
ради, суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що на
момент прийняття Коцюбинською
селищною радою рішення від 24 грудня 2008
року щодо передачі у власність ОСОБА_2
спірної земельної ділянки площею 0,15 га
межі сел. Коцюбинське у встановленому
законом порядку визначені не були,
проект встановлення меж не розроблявся
і не затверджувався, державний акт,
який би визначав межі селища, та
генеральний план населеного пункту
були відсутні. За таких умов
розпоряджатися цією ділянкою селищна
рада не мала права, що у свою чергу
відповідно до ст.152 ЗК України є
підставою для визнання недійсними
оспорюваного рішення ради. Дані
обставини підтверджуються як
зібраними по даній справі доказами, так
і встановлені рядом судових рішень,
зокрема постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 року, залишеною без змін ухвалою
ВАС України від 09.10.2012 року, у справі за
позовом Київської міської ради до
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві, Київського обласного
управління лісового та мисливського
господарства, Ірпінської міської ради
Київської області, Коцюбинської
селищної ради Київської області, треті
особи - Державне агентство земельних
ресурсів України, Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство», Комунальне
підприємство Київської обласної ради
«Обласний лісгосп», Київська обласна
державна адміністрація, Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в Київській
області, Державне агентство лісових
ресурсів України, про визнання
бездіяльності протиправною, рішень
нечинними та їх скасування,
зобов'язання вчинити дії. Крім того, той
факт, що генерального плану селища
Коцюбинське на час ухвалення
оскаржуваного рішення не існувало, а
його межі встановлені не були, також
був встановлений й постановою
Ірпінського міського суду Київської
області від 23.11.2009 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.11.2011 року,
у справі за позовом прокурора м. Ірпеня
в інтересах держави в особі Київської
обласної ради, Київської обласної
державної адміністрації до
Коцюбинської селищної ради, треті
особи - відділ Держкомзему в м. Ірпінь,
виконавчий комітет Ірпінської міської
ради про визнання незаконним та
скасування рішень Коцюбинської
селищної ради.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
апеляційного суду Київської області
погоджується з висновками суду першої
інстанції про наявність правових
підстав для задоволення позову в
частині визнання недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1898/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Погоджується колегія суддів
апеляційного суду й з висновками суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для задоволення інших позовних
вимог. Ухвалюючи рішення в даній
частині, суд виходив з того, що після
отримання спірної землі та оформлення
державного акту на неї ОСОБА_2 здійснив
відчуження вказаної ділянки за
договором купівлі-продажу № 590 від
25.06.2009 року ОСОБА_3 Про перехід права
власності до нового власника була
зроблена відповідна відмітка на
державному акті на право власності на
земельну ділянку. Таким чином фактично
даний акт на час розгляду справи
посвідчує право власності ОСОБА_3, який
отримав таке право на підставі
двостороннього відплатного договору. З
огляду на наведене, суд прийшов до
висновку, що передумовою для визнання
недійсним правовстановлюючого
документу ОСОБА_3 може бути визнання
недійсним правочину, на підставі якого
той набув таке право, зокрема договору
купівлі-продажу № 590 від 25.06.2009 року. В
той же час позивач таку вимогу не
висував та не доводив її
обґрунтованість в суді. При цьому як
суд першої інстанції, так і колегія
суддів апеляційного суду критично
відноситься до посилань прокурора про
нікчемність вказаного договору.

У відповідності до положень ст. 215 ЦК
України нікчемним є правочин,
недійсність якого прямо встановлена
законом. У разі ж якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, така його недійсність має
встановлюватися в судовому порядку.

Зважаючи на те, що недійсність
укладеного 25.06.2009 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу за № 590
законом прямо не встановлюється,
рішенням суду недійсним він не
визнавався, такої вимоги позивач не
висував, у суду першої інстанції були
відсутні правові підстави для
задоволенні решти вимог прокурора.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим. Таким чином рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора м. Ірпеня
Київської області відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 27 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :