АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/725/14 Доповідач - Загорський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Хома М. В., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Танцюра О.В.

за участі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Кредобанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

11.11.2013 року ПАТ "Кредобанк" (далі
Банк) звернулося в суд з вищенаведеним
позовом. Вимоги аргументовано тим, що з
відповідачем укладено кредитний
договір № 4/2012., і він отримав - 115629,00
грн., із розміром відсоткової ставки -
15,90 % річних та терміном повернення
коштів не пізніше 12.02.2019 року.
Відповідач не виконує взятих
зобов'язань щодо вчасного повернення
кредиту та відсотків і виникла
заборгованість - 117798,85 грн. Позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
- 117798,85 грн. та судові витрати.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 15.04.2014 року
позов задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Кредобанк»
заборгованість за кредитним договором
- 117798,85 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. Вказує, що у
кредитному договорі не визначено
підстав для повернення споживчого
кредиту, а тому кредитодавець не вправі
вимагати повернення кредиту, строк
виплати якого ще не настав, а відтак
вимагати можна тільки повернення суми
платежів, які несвоєчасно сплачені і
судом невірно застосовано ст. 1050 ЦК
України, оскільки така не регулює
правовідносин між сторонами.

В судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав і вказав,
що судом безпідставно стягнута вся
сума позики, оскільки до повернення
підлягала тільки сума прострочених
платежів. Визнав, що ним порушувалися
умови договору і не сплачувалися
встановлені договором платежі.
Зазначив, що він погоджується на
стягнення лише заборгованості по
прострочених платежах. Вказав, що
договором не врегульовано питання
дострокового повернення всієї суми
кредиту.

Представник Банку, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явився. Запереченням на
апеляційну скаргу просив справу
розглядати без його участі.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
неналежно виконував обов'язки згідно
кредитного договору внаслідок чого
утворилася заборгованість, яка
підлягає стягненню.

З таким висновком суду слід
погодитися, оскільки він підтверджений
матеріалами справи та достатньо
мотивований.

Судом встановлено, що 13.02.2012 р. між
ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 4/2012 ( надалі -
договір )(а.с. 10-11).

Відповідно договору позивач
надав відповідачу кредит - 115 629,00 грн.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом - 15,90 % річних, а відповідач
зобов'язався повернути кредит і
сплатити відсотки та виконати інші
зобов'язання за договором у повному
обсязі не пізніше 12.02.2019 року.

Згідно розрахунку заборгованості
за договором, відповідач має загальну
заборгованість - 117 798,85 грн., яка
складається з: 104 619,61 грн. - неповернута
сума кредиту; 11 437,16 грн. - прострочені
відсотки; 1 742,08 грн. - сума пені (а.с. 5-7).

Відповідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Ч.2 вищенаведеної статті
встановлено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
зокрема і положення ст. 1050 ЦК України,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно ч.3 вказаної статті -
Особливості регулювання відносин за
договором про надання споживчого
кредиту встановлені Законом України
"Про захист прав споживачів".

Ч.3 ст. 1050 ЦК України передбачено,
що якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

п. 10 ст. 11 Закону України про
захист прав споживачів встановлено, що
якщо кредитодавець згідно з договором
про надання споживчого кредиту одержує
внаслідок порушення споживачем умов
договору право на вимогу повернення
споживчого кредиту, строк виплати
якого ще не настав, або на вилучення
продукції чи застосування іншої
санкції, він може використати таке
право лише у разі затримання сплати
частини кредиту та/або відсотків
щонайменше на один календарний місяць.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитним договором
(а.с. 5-6) відповідач не сплачував
регулярні платежі починаючи з 4 місяця
2013 року, невиконання умов договору
апелянт підтвердив і в судовому
засіданні.

Враховуючи вказане суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що ч. 2
ст. 1050 ЦК України не регулює спірні
правовідносини спростовуються
вищенаведеними нормами чинного
законодавства.

Критично оцінюються доводи
апеляційної скарги, що у кредитному
договорі не визначено підстав для
повернення споживчого кредиту, а тому
кредитодавець не вправі вимагати
повернення кредиту, строк виплати
якого ще не настав, оскільки такі
спростовуються п.4.9 і п.2.9 Договору (а.с.
10-11) відповідно до яких банк вправі
вимагати дострокове повернення
кредиту за умови несвоєчасної сплати
процентів та/або повернення кредиту
(частини кредиту) і при порушенні
істотних умов договору - невиконання
позичальником зобов'язань
передбачених Договором.

Клопотання апеляційної скарги
про розстрочку виконання рішення до
задоволення не підлягає, оскільки
апеляційний суд не ухвалює рішення у
справі, а тому це питання віднесене до
компетенції суду який виніс рішення у
справі - суду першої інстанції ст. 217 ЦПК
України

З огляду на положення п. 4 ст. 129
Конституції України про те, що
основними засадами судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, положення ч.2 ст. 308 ЦПК
України - не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань то підстави вважати судове
рішення таким, що не відповідає вимогам
чинного законодавства - відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
саме апелянт повинен довести належними
доказами обставини, на які він
посилається як на підставу для
задоволення його вимог, що ним зроблено
не було.

Рішення суду постановлено у
відповідності до чинних норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити .

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський