Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/3854/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Шалота Костянтин Валерійович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С.

Коломієць
О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, стягнення шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 14 травня 2014 року, -

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
стягнення майнової шкоди. В подальшому
представник позивачки збільшив
позовні вимоги і остаточно просив
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні власністю, а
саме звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,0079 га. за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом її звільнення
та перенесення вигрібної ями,
приведення земельної ділянки у
придатний для використання стан;
стягнути з відповідача шкоду,
заподіяну в наслідок самовільного
заняття земельної ділянки в сумі 565,54
грн.. Свої позовні вимоги обґрунтовує
тим, що відповідач самовільно зайняв
частину земельної ділянки площею 0,0079
га., що належать позивачу на праві
приватної власності, та без згоди
позивача самовільно розмістив на ній
вигрібну яму, яку використовує для
власних потреб, чим заподіяв позивачу
шкоду.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 14 травня 2014 року
позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
площею 0,0667 га, що знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1, кадастровий номер
:05:023:0020, що належить ОСОБА_3 на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 738694 від 17 липня 2009 року, шляхом
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки площею 0,0079 га та
демонтажу розташованої на ній
вигрібної ями з приведенням земельної
ділянки у придатний для використання
стан.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
майнову шкоду, заподіяну внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки в сумі 565,54 грн. та судовий збір
в сумі 344,1 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
просить рішення скасувати та
постановити нове - яким відмовити у
задоволенні позову. Зазначає, що
рішення суду є необґрунтованим та
незаконним і таким, що неповно та
поверхово відображає обставини справи
та не вірно встановлює юридичну
сутність та характер юридичних
правовідносин, постановлено з
порушенням матеріального та
процесуального права. Зокрема, вважає,
що суд не надав належної оцінки
доказам, не звернув належної уваги на
те, що позивачка не надала суду доказів
того, що його вигрібна яма знаходиться
на її земельній ділянці, а також не
врахував, що вигрібна яма була
влаштована за згодою його матері ще до
придбання частини будинку позивачем.
Крім того, суд не зупинив розгляд
справи до вирішення його позову про
встановлення земельного сервітуту.

Апелянт та його представник підтримали
апеляційну скаргу з підстав, вказаних у
останній.

Представник позивача заперечує у
задоволенні скарги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд виходив із
доведеності факту розташування
вигрібної ями ОСОБА_4 на сусідній
земельній ділянці, чим порушуються
права власника цієї земельної ділянки
та заподіяна їй шкода.

Колегія суддів погоджується із такою
думкою суду, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав;
відшкодування заподіяних збитків (ч.3
ст.152 ЗК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,0667
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :05:023:0020, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель і
споруд, що підтверджується державним
актом про право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ 3738694 від 17.07.2009 року
(а.с. 9).

Відповідно до державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ІІІ-ЖТ 043516 від 01.12.1998 року ОСОБА_4 є
власником земельної ділянки площею 0,0176
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та господарських
будівель і споруд (а.с. 10).

З акту обстеження земельної ділянки
№А06083 від 01.06.2010 року вбачається, що
ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, самовільно
зайняв земельну ділянку площею близько
0,0070 га для власних потреб, навколо якої
встановлено огорожу. Зазначена
земельна ділянка належить ОСОБА_3 на
підставі державного акта на земельну
ділянку від 17.07.09 р. № 69 (а.с. 15).

Головний державний санітарний лікар
м.Житомира у листі від 17 серпня 2010 року
зазначив, що згідно п.4.4 Державних
санітарних правил № 173 від 19.06.1996 року
обладнання внутрішньодомової
каналізації з відведенням побутових
стоків у вигріб не допускається (а.с.11).

Відповідачем не надано доказів про
законність облаштування спірної
вигрібної ями.

Відповідно до висновку №205/13 судової
будівельно-технічної експертизи від
02.09.2013 року, площа земельної ділянки,
якою користується позивач становить
0,0588 га із зазначених у державному акті
0,0667 га, а відповідач фактично
користується земельною ділянкою
площею 0,0255 га із зазначених у
державному акті 0,0176 га, і земельна
ділянка відповідача збільшена за
рахунок земельної ділянки позивача на
0,0079 га (а.с. 58).

Суд, на підставі оцінки всіх доказів у
їх сукупності, а саме : планів земельної
ділянки (а.с.62-64), державних актів на
право власності на земельні ділянки
(а.с.9-10), угоди (а.с.16), листа головного
управління Держкомзему у Житомирській
області від 02 червня 2010 року та актів
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства (а.с.13-15), дійшов вірного
висновку, що на спірній земельній
ділянці, яка належить ОСОБА_3,
розташована самовільно розміщена
відповідачем вигрібна яма, що
використовується ним для власних
потреб без наявності на це будь-якої
згоди позивача як власника земельної
ділянки і враховуючи наявну заборону
закону на відведення побутових стоків
у вигріб підлягає захисту порушене
право позивача на земельну ділянку, з
урахуванням вимог закону, шляхом
демонтажу розташованої на самовільно
зайнятій земельній ділянці вигрібної
ями з приведенням земельної ділянки у
придатний для використання стан.

У своїй позовній заяві по іншій справі
про встановлення земельного сервітуту
на право проходу і проїзду до вигрібної
ями, яку він подав до суду як підставу
для зупинення розгляду справи (а.с.81),
ОСОБА_4 фактично визнав розташування
останньої на земельній ділянці
позивача.

Факт її розміщення на спірній
земельній ділянці ще до набуття права
власності позивачем, не може бути
підставою для відмови у відновленні
порушених прав ОСОБА_3 на користування
належною їй земельною ділянкою.

Розмір шкоди в сумі 565,54 грн., визначено
на підставі Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття грунтового покриву (родючого
шару грунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України № 963 від 25 липня 2007
року.

Посилання апелянта на незаконність
відмови суду у зупиненні розгляду
даної справи до вирішення іншої
цивільної справи за його позовом до
ОСОБА_3 про встановлення земельного
сервітуту на право проходу і проїзду до
вигрібної ями є безпідставним,
оскільки даний спір стосується
незаконності розміщення такої ями на
земельній ділянці позивача і остання
має право вимагати приведення її у
попередній стан. Встановлення
земельного сервітуту залежить від
вирішення цього спору, а не навпаки.

Сам факт незаконного облаштування
вигрібної ями до придбання позивачем
житлового будинку та отримання
державного акту на земельну ділянку,
який є чинним, також не дає підстав для
відмови у захисті порушених прав
власника земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 309, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 14 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
Судді: