Справа №
Пр. № 2/333/1830/14
Комунарський районний суд м.
головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
про розірвання шлюбу з ОСОБА_2,
зареєстрованого 19.10.1991 року міським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції, актовий запис № 2350,
посилаючись на те, що спільне життя з
відповідачем не склалося через втрату
почуття взаємної любові та поваги,
несумісність поглядів на спільне життя
та сімейні відносини. Від шлюбу
неповнолітніх дітей на має. Фактичні
шлюбні відносини були припинені з
серпня 2013 року. Сім`я розпалася
остаточно, бажання продовжувати шлюбні
відносини відсутнє. Спір, щодо
розподілу сумісно нажитого майна,
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином, надала
суду заяву, в якій просила розглядати
справу за її відсутністю, позовні
вимоги підтримала повністю та просила
суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомлений судом про дату, час
і місце розгляду справи, повторно в
судове засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив. Оскільки суд
не має відомостей про причину неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169
Цивільного процесуального кодексу
України суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони 19.10.1991
року зареєстрували шлюб, про що міським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції було видано свідоцтво про шлюб
та складено відповідний актовий запис
№ 2350 (а.с. 4).
Від шлюбу неповнолітніх дітей не має.
Шлюбні відносини між сторонами
припинені з серпня 2013 року, спільне
господарство не ведуть, взаємини
подружжя не підтримують, майнових
спорів не мають. Бажання до примирення
у позивача відсутнє. Подальше спільне
подружжя і збереження шлюбу неможливо.
Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає
міри до збереження шлюбу, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати його
прийняти заходи до примирення.
Відповідно до статті 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.
В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
Таким чином, враховуючи той факт, що
сторони вже тривалий час (один рік)
мешкають окремо без ведення спільного
господарства та бюджету, суд приходить
до висновку, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
може бути збережений, оскільки
зазначені факти свідчать про те, що він
фактично розпався, спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стало
неможливим, його формальне існування
обмежує особисту свободу позивача та
порушує його особисті інтереси, що має
На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212, 214-215, 224-226, 292, 294
ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 111-115 СК
України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
зареєстрований 19 жовтня 1991 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції, актовий запис № 2350 - розірвати.
ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1», яке
було змінене під час державної
реєстрації шлюбу між сторонами.
Рішення суду про розірвання шлюбу, яке
набрало законної сили, є документом, що
засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Копію заочного рішення надіслати
відповідачу не пізніше трьох днів з дня
його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя:
В.Б. Кулик