У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук
Ю.Ю.

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського районного суду
від 26 травня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження майном,

В С Т А Н О
В И Л А:

Рішенням Рівненського районного суду
від 26 травня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном
відмовлено.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказував на порушення
судом норм ст. 319, 321 ЦК України щодо
права власності та пунктів 1 і 33
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ №5 від
07.02.2014 року «Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав».

Вважає, що ним було повністю доведено
чинення йому відповідачем перешкод у
користуванні та розпорядженні майном,
однак жодних його доводів суд до уваги
не взяв.

Просив рішення Рівненського районного
суду від 26 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду
першої інстанції постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому просила
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
її задовольнити.

ОСОБА_2 у встановленому законом
порядку, завчасно була повідомлена про
час і місце розгляду справи, однак до
суду не з'явилася. В запереченнях на
апеляційну скаргу просила розглянути
справу без її участі.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 є власником 49/100 частин
будинковолодіння по АДРЕСА_1, до
складу якого входить огорожа «№1», що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом від 03.07.2013 року
та технічним паспортом на садибний
(індивідуальний) житловий будинок від
04.12.2013 року (а.с. 6, 13-15).

Власником іншої частини
будинковолодіння (51/100) згідно з
договором купівлі-продажу від 05 грудня
2005 року є ОСОБА_2 (а.с.12).

________________________________________________________________________
_______________________________________

Справа № 570/5740/13-ц
Головуючий у 1-й інст. -
Красовський О.О.

Провадження №22-ц/787/1472//2014р.
Доповідач - Боймиструк С.В.

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що має
намір зняти огорожу, однак ОСОБА_2 із
членами своєї сім'ї чинить йому у цьому
перешкоди, що підтверджується листом
Рівненського РВ УМВС України в
Рівненській області від 24.09.2013 року
№365/10.11085 та витягом з кримінального
провадження від 18.11.2013 року на
№0001566. Просив зобов'язати ОСОБА_2
не чинити йому перешкод у здійсненні
права власності огорожею.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
обставин, які б підтверджували
порушення відповідачем прав позивача,
в позовній заяві не наведено і в ході
розгляду справи судом не встановлено.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка повідомляла позивача про
те, що він може безперешкодно зняти
належну йому металеву сітку, а оскільки
жодних дій по її демонтажу відповідач
не вчиняв, - направила йому відповідний
лист від 18 квітня 2014 року (а.с.34).

Отримання цього листа позивач не
заперечив та підтвердив, що з 18 квітня
2014 року жодні перешкоди в користування
огорожею йому не чиняться, доказів
перешкоджання в користуванні огорожею
до 18 квітня 2014 року позивач також не
надав.

З наданого ним листа Рівненського РВ
УМВС України в Рівненській області від
24.09.2013 року №365/10.11085 вбачається, що
розгляд повідомлення ОСОБА_1 припинено
в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3
(чоловіка відповідачки) ознак
будь-якого правопорушення, оскільки в
даній події вбачаються
цивільно-правові відносини.

З витягу з кримінального провадження
№0001566 від 18.11.2013 року вбачається,
що 17 листопада 2013 року від ОСОБА_1
надійшла заява про те, що йому умисно
нанесла тілесні ушкодження невідома
особа.

Покликання позивача на порушення судом
норм ст. 319, 321 ЦК України щодо права
власності та пунктів 1 і 33 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» судом
не встановлено.

Позивачем будь-яких належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, як то показання
свідків, відеозапис чинення перешкод
та інше суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи, що
рішення місцевого суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, наведених у ньому,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 26 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: