Провадження № 2/161/3676/14
УХВАЛА

"22" серпня 2014 р.
м. Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Ковтуненко В.В.,
вивчивши матеріали цивільної справи за
позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Креді
Агріколь Банк» про визнання кредитного
договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною
заявою до ПАТ «Креді Агріколь Банк»про
визнання кредитного договору
недійсним.

Пред'явлена позовна заява ухвалою суду
від 30 липня 2014 року була залишена без
руху, оскільки позивачем не сплачено
судовий збір.

Позовна заява ОСОБА_1 підлягає визнанню
неподаною та поверненню позивачу з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України,
якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, сплатить суму судового збору,
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Як вбачається із матеріалів справи, що
14.08.2014 року представник позивача
звернулась до суду із заявою на
виконання ухвали суду про залишення
позову без руху. При цьому станом на 22
серпня 2014 року позивачем не усунуто
недоліки та не виконано вимоги ухвали
суду від 20 липня 2014 року.

Приймаючи до уваги викладене та
враховуючи, що позивачем недоліки
відповідно до ухвали суду від 22 серпня
2014 року станом на 20 липня 2014 року не
усунуто. А тому за таких обставин,
позовна заява підлягає визнанню
неподаною та поверненню позивачу.

При цьому судом не приймається до уваги
посилання позивача на положення Закону
України «Про захист прав споживачів», з
наступних підстав.

Згідно з частинами першою, третьою
статті 1054 Кодексу за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник - повернути кредит та
сплатити відсотки. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Закон регулює відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів. Захист
інтересів споживачів фінансових
послуг є метою державного регулювання
ринків фінансових послуг також
відповідно до пункту 2 статті 19 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» від 12 липня 2001 року
№ 2664-III.

Згідно з положеннями пунктів 22, 23
статті 1 Закону споживачем вважається
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - це кошти,
що надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

За частиною першою статті 11 Закону між
кредитодавцем та споживачем
укладається договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до
якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Частиною другою статті 11 Закону та
абзацом шістнадцятим частини першої
статті 6 Закону про фінансові послуги
врегульовуються питання щодо
відомостей, які кредитодавець має
повідомити споживачеві до укладення
договору споживчого кредиту, а статтею
56 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» від 7 грудня 2000
року № 2121-III - щодо відомостей, які банк
має надавати споживачеві як власному
клієнту на його вимогу.

У частині третій статті 11 Закону
встановлено правила збору та
використання інформації щодо
споживача як на стадії укладення
договору споживчого кредиту, так і в
процесі його виконання.

Положення частин четвертої -
одинадцятої статті 11 Закону
передбачають такі права споживача, які
за своїм змістом можливо реалізувати
лише під час виконання договору
споживчого кредиту. Зокрема, це право
споживача протягом певного терміну
відкликати згоду на укладення договору
про надання споживчого кредиту без
пояснення причин; не бути примушеним
під час виконання кредитного договору
сплачувати платежі, встановлені на
незаконних засадах; достроково
повернути споживчий кредит; не бути
примушеним достроково повернути суму
споживчого кредиту у разі незначних
порушень договору; бути захищеним від
суспільного поширення інформації про
несплату боргу тощо.

Права споживачів на стадії виконання
кредитного договору передбачаються
також положеннями статті 10561 Кодексу,
частини четвертої статті 55 Закону про
банки, частини другої статті 6 Закону
про фінансові послуги, згідно з якими
банкам заборонено в односторонньому
порядку змінювати умови укладених з
клієнтами договорів, зокрема
збільшувати розмір процентної ставки
за кредитними договорами, за винятком
випадків, встановлених законом.

Крім того відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011 дія пунктів
22, 23 статті 1, статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Таким чином дія норм Закону України
«Про захист прав споживачів»
поширюється на правовідносини за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору, однак не поширюється на
відносини про визнання договору про
надання споживчого кредиту недійсним.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Креді
Агріколь Банк» про визнання кредитного
договору недійсним - визнати неподаною
та повернути позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Ухвала суду в частині повернення
судового збору оскарженню не підлягає,
в іншій частині може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. Уразі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя В.В.
Ковтуненко