Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі : головуючої - судді Монич О.В.,

при секретарі - Пассер М.І.,

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог: Перша Ужгородська
державна нотаріальна контора про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину від 10.12.2007 року, договору
купівлі продажу від 22.04.2011 року,
частково недійсним договору
купівлі-продажу від 05.11.2012 р., визнання
права власності на спадкове майно,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовною
заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа
без самостійних вимог: Перша
Ужгородська державна нотаріальна
контора про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину від
10.12.2007 року, договору купівлі продажу
від 22.04.2011 року, частково недійсним
договору купівлі-продажу від 05.11.2012 р.,
визнання права власності на спадкове
майно. Свій позов мотивує тим, що ?
частини домоволодіння АДРЕСА_1
належала на праві власності бабусі
позивача ОСОБА_6, яка ще при житті
склала заповіт на свого сина (батька
позивача) ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_6 померла.

ОСОБА_7 належним чином прийняв спадщину
за ОСОБА_6, так як вступив у володіння та
користування спадковим майном, але
належним чином не оформив своїх
спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 помер. При
житті ОСОБА_7 заповіту не складав.
Рішенням суду від 19 жовтня 2007 року за
ОСОБА_1 було визнано право власності на
вказане вище нерухоме спадкове майно.

ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про
встановлення факту прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_6 Такий факт
встановлено на підставі рішення суду
від 16 липня 2007 року. 10 грудня 2007 року
свідоцтво про право на спадщину після
смерті ОСОБА_6 видано ОСОБА_8

Вважає, що видачею державним
нотаріусом свідоцтва про право
власності на його спадкове майно,
порушує право власності позивача.

19 квітня 2011 ОСОБА_3 зареєструвала за
собою право власності право на
вищезазначене будинковолодіння та
уклала договір купівлі-продажу на дане
майно від 22 квітня 2011 року з ОСОБА_3 05
листопада 2012 року ОСОБА_3 уклала
договір купівлі-продажу з ОСОБА_5

Просить суд:

- визнати, що померлий ОСОБА_7 належним
чином в установлений законом строк
прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року на момент
смерті належала ?? частина
домоволодіння АДРЕСА_1;

- визнати недійсним та скасувати
державну реєстрацію свідоцтва про
право на спадщину від 10 грудня 2007 року,
виданого першою Ужгородською
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_8;

- визнати недійним та скасувати
державну реєстрацію договорів
купівлі-продажу від 22 квітня 2011 року,
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, договір купівлі-продажу
від 05.11.2012 р., укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 та посвідчений приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 згідно
реєстру № 1172;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала повністю та
просила суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не зявився, однак надав суду заяву
відповідно до якої позов не визнає та
просить суд розглянути справу у його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечили та
пояснили, що свідоцтво про право на
спадщину від 10 грудня 2007 виданого
першою Ужгородською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_8 видано
правомірно, а договір купівлі продажу
від 22.04.2011 року та договір
купівлі-продажу від 05.11.2012 р. укладені з
додержанням всіх вимог законодавства.

Представник першої Ужгородської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не зявився.

Свідок ОСОБА_11, що є дружиною ОСОБА_1 в
судовому засіданні пояснила, що батьки
ОСОБА_1 були власниками домоволодіння
АДРЕСА_1. Останні 5 років ОСОБА_6, що є
бабусею позивача проживала у батьків
ОСОБА_1 Будинок, АДРЕСА_1 про заповіту
переходив до двох синів. Після смерті
ОСОБА_1 половину будинку отримав ОСОБА_1
Батько ОСОБА_1 спадщини не прийняв.

Свідок ОСОБА_12, що є сусідкою ОСОБА_1, та
проживає на АДРЕСА_2, в судовому
засіданні пояснила, що ОСОБА_6, яка є
бабусею позивача жила в будинку по вул.
Бачинського.

Заслухавши представника позивача,
представника відповідача ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
приходить до слідуючого.

Судом встановлено, що ? частини
домоволодіння АДРЕСА_1 належала на
права власності ОСОБА_6

Ще при житті ОСОБА_6 уклала заповіт,
відповідно до якого на випадок смерті
заповіла належну їй ? частини
домоволодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1, а також все інше майно, яке на
день смерті буде їй належати на день
смерті своєму сину ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 27 лютого 1995 р.

За час життя ОСОБА_7 спадщину у
встановленому законом порядку не
прийняв.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_6
залишила заповіт саме своєму сину, як
зазначено в заповіті не підтверджено
матеріалами справи, оскільки ОСОБА_6
заповіла майно ОСОБА_7, а відповідно до
свідоцтва про народження сином ОСОБА_6
є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2

Для встановлення факту, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_7 є однією і тією ж особою,
необхідно було звернутись до суду в
порядку окремого провадження.

Також, суд не бере до уваги твердження
позивача про те, що рішенням суду від 19
жовтня 2007 року за ОСОБА_1 було визнано
право власності на вказане вище
нерухоме спадкове майно, оскільки
відповідно до ухвали Ужгородського
міськрайонного суду від 03.03.2008 р.
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 19 жовтня 2007 року по справі за
заявою ОСОБА_1 про визнання права
власності шляхом встановлення факту
прийняття спадщини було скасовано за
нововиявленими обставинами. Ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду від
26 червня 2009 року заяву ОСОБА_1 про
встановлення факту прийняття спадщини
було залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Однак позивачем не надано суду жодного
підтвердження того, що батько позивача
ОСОБА_7 вступив в користування майном,
чи подав заяву в нотконтору у
встановленому законом порядку, а отже
спадщину ОСОБА_7 не прийняв.

Тому в порядку спадкової трансмісії
позивач не може прийняти спадщину
через 20 років після смерті бабусі та
оформити за собою ? частини
домоволодіння по АДРЕСА_1.

У зв'язку з пропуском строків
прийняття спадщини позивач та його
батько ОСОБА_7 втратили своє право на
прийняття спадщини.

Відповідно ст.. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами ,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Позивач в судовому засіданні, в
порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України
не довів та не надав суду жодних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

На підставі наведеного суд вважає, що
позов є необґрунтований, не
вмотивований та такий, що не підлягає
до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 11, 209, 212, 214, 215, 218,
ЦПК України, ст.549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.)
суд, -

РІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5
та ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог: Перша Ужгородська державна
нотаріальна контора про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину від 10.12.2007 року, договору
купівлі продажу від 22.04.2011 року,
частково недійсним договору
купівлі-продажу від 05.11.2012 р., визнання
права власності на спадкове майно -
відмовити.

На рішення суду першої інстанції може
бути подано заяву про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня
його проголошення. Апеляційна скарга
на рішення суду першої інстанції може
бути подана протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне
оскарження. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Монич
О.В.