Справа № 440/235/13
Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова
Провадження № 22-ц/783/4006/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети
Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника
позивача - Жарського І.Р., відповідача
Мочу рад Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Буського районного суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Буського районного суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року задоволено частково позов
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Публічного Акціонерного Товариства
Комерційний Банк «Приватбанк» основну
суму заборгованості в розмірі 10004
гривні 92 копійки, заборгованість за
процентами за користування кредитом - 5
гривень 74 копійки, штраф у розмірі 500
гривень.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення в частині
зменшення розміру неустойки є
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Вказує на те, що на
момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з
позовом заборгованість за тілом
кредиту становить 10204, 92 грн., тобто
заборгованість по кредиту
відповідачем не погашалася, а відтак
сума неустойки за несвоєчасне
виконання зобов'язання за договором,
яка була стягнута судом - 500 грн., не є
співмірною з сумою боргу. Вважає, що
районний суд неправомірно застосував
до даних правовідносин Закон України
«Про захист прав споживачів», позаяк в
ст. 18 цього Закону йдеться про визнання
умов договору недійсними, а відповідач
не оспорював умови кредитного договору
щодо розміру неустойки. Вважає, що
судом порушено вимоги ст.ст.212, 213 ЦПК
України.

Просить рішення суду змінити в частині
зменшення розміру неустойки та
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Районним судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 оформила у позивача
ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву від 20.09.2008
року на кредитну картку «Універсальна»
зі встановленим пільговим періодом 30
днів, з призначенням - надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» «Стандарт».

Згідно умов надання споживчого кредиту
фізичним особам банк надав ОСОБА_4
строковий кредит на суму 10204 гривні 92
копійки, щомісячний платіж становив 1021
гривню 06 копійок.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК
України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що ставляться
звичайно.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 1049 Цивільного кодексу
визначено, що позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцю позику (грошові
кошти у такій самій сумі або речі,
визначені родовими ознаками, у такій
самій кількості, та самого роду та
такої самої якості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п.5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним(«Розстрочка»
«Стандарт») у випадку несвоєчасного
погашення заборгованості по кредиту,
позичальник сплачує банку пеню у
розмірі 1,25% від суми простроченої
заборгованості по кредиту за кожен
день прострочки, але не менше 1 гривні.
При цьому відсотки за користування
кредитом на суму простроченої
заборгованості додатково до
вищезазначеної пені банком не
нараховуються.

Пунктом 5.3 даних Умов визначено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

Колегія суддів вважає, що встановлення
в укладеному із ОСОБА_4 договорі різних
видів цивільно - правової
відповідальності за різні порушення
його умов і одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст.61 Конституції України,
щодо заборони подвійної цивільно -
правової відповідальності за одне і те
саме порушення.

Відповідно до розрахунку
заборгованості, наданої позивачем,
станом на 16.01.2013 року заборгованість за
кредитом становить 10004 гривні 92
копійки, заборгованість за відсотками
- 5 гривень 74 копійки, пеня - 84407,71 грн.,
фіксована частина штрафу - 500 грн.,
штраф від суми заборгованості
(процентна складова) - 4720,92 грн., а
всього 99639,29 грн.

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.27 постанови «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30.03.2012 року №5 роз'яснив, що
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через неспівмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно застосував до
спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК
України, врахувавши матеріальне
становище відповідача, її стан
здоров'я, за яким вона визнана
інвалідом другої групи.

Однак, при цьому, на думку судової
колегії, районним судом не враховано
того, що ОСОБА_4 взятих на себе
зобов'язань по договору від 20.09.2008 року
тривалий час зовсім не виконувала, хоча
умови договору вона обирала і
визначала добровільно.

Колегія суддів враховує також те, що і
позивач, хоча строк виконання договору
закінчився 20.07.2009 року, звернувся в суд
із даним позовом лише 05.02.2013 року,
доказів того, що внаслідок
прострочення виконання зобов'язання
для нього настали негативні наслідки,
банком не подано.

Враховуючи наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив
позивачу у стягненні пені, сплата якої
передбачена п. 5.1 Умов надання
споживчого кредиту
фізичним(«Розстрочка» «Стандарт»), а
відтак оскаржуване рішення у частині
стягнення неустойки слід змінити,
визначивши, що з ОСОБА_4 підлягає
стягненню 500 грн. штрафу та 10004,92 грн.
пені, розмір якої є співмірним із
розміром основного боргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Буського районного суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року у частині стягнення неустойки
змінити, визначивши, що з ОСОБА_4
підлягає стягненню 500 грн. штрафу та
10004,92 грн. пені.

У решті рішення Буського районного
суду Львівської області від 26
листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: