Справа № 363/1177/13
Головуючий у І інстанції Чірков
Г.Є.Провадження № 22-ц/780/2640/14
Доповідач у 2 інстанції
Мережко М.В.Категорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Савченко С.І., Сержанюка А.С.

При секретарі: Черепинець А.І.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 14 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6,
Вишгородська районна державна
адміністрація, Відділ Держземагенства
у Вишгородському районі, Садове
товариство «Ветеран-1», про визнання
недійсними договору купівлі-продажу
земельної ділянки та державного акту
на право власності на землю,
зобов'язання вчинити певні дії.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся із
позовом до ОСОБА_2, 3-і особи:
Вишгородська районна державна
адміністрація, Відділ Держземагенства
у Вишгородському районі Київської
області, Садівницьке товариство
«Ветеран-1» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, скасування державного акту на
право власності на землю.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що на
підставі заяви від 20 березня 2006 року,
рішенням загальних зборів СТ
«Ветеран-1» оформленого протоколом №2
від 17 лютого 2007 року він був прийнятий у
члени садового товариства та за ним
закріплено земельну ділянку НОМЕР_1
площею 0,1001 га.

Розпорядженням Вишгородської районної
державної адміністрації №154 від
12 березня 2008 року ОСОБА_2 передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,1001 га
для ведення садівництва в СТ
«Ветеран-1» на території Хотянівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області.

На підставі вказаного розпорядження
Вишгородської РДА Київської області
22 липня 2008 року ОСОБА_2 отримала
державний акт серії ЯЖ № 235247 на право
власності на земельну ділянку площею
0,10001 га, з кадастровим номером 32
103 0303, який зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
користування землею, договорів оренди
землі 24 грудня 2012 року за №
002.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня
2012 року визнано недійсним
розпорядження Вишгородської районної
державної адміністрації №154 від 12
березня 2008 року в частині передачі у
власність ОСОБА_2 земельної
ділянки НОМЕР_1 площею 0,1001 га, що
розташована в СТ «Ветеран-1»
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області.

ОСОБА_2, знаючи про визнання незаконним
вказаного розпорядження та порушення
прав ОСОБА_3, як землекористувача, 19
грудня 2012 року продала вказану
земельну ділянку ОСОБА_5

В подальшому ОСОБА_5 відчужив спірну
земельну ділянку на користь
ОСОБА_6 відповідно до договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
28 грудня 2013 року.

Позивач вважає, що оскільки
розпорядження Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області, яким ОСОБА_2 передано у
власність вказану земельну ділянку,
визнано недійсним, то договір
купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_5 є недійсним, порушує його
право користування земельною ділянкою,
як члена садового товариства.

Позивач просив визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, укладений 19 грудня 2012 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, скасувати державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 235247 від 22 липня 2008
року та його реєстрацію в поземельній
книзі за реєстровим номером
33002, внести відомості до
Державного реєстру правочинів
стосовно скасування договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

Ухвалою судді Вишгородського
районного суду Київської області від 30
квітня 2013 року відкрито провадження у
справі.

У червні 2013 року ОСОБА_5 подав заяву до
суду про залучення його до участі у
справі в якості третьої особи. (а.с. 28).

Ухвалою суду ( протокольною ) від 18
червня 2013 року суд залучив до участі у
справі ОСОБА_5 в якості
співвідповідача. ( а.с. 37).

У січні 2014 року ОСОБА_6 подав заяву до
суду про залучення його до участі у
справі в якості третьої особи. (а.с.
127-128).

У січні 2014 року позивач ОСОБА_3, в
порядку ст. 31 ЦПК України, подав
уточнення до позову, виклав позовну
заяву в наступній редакції, в якій
відповідачем зазначив ОСОБА_2, 3 -і особи
- Вишгородська районна державна
адміністрація, Відділ Держземагенства
у Вишгородському районі Київської
області, Садівницьке товариство
«Ветеран-1», та просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки, укладений 19 грудня
2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії
ЯЖ № 235247 від 22 липня 2008 року та його
реєстрацію в поземельній книзі за
реєстровим номером 33002,
припинити право власності гр.-на ОСОБА_5
на земельну ділянку, зобов'язати
відповідача ОСОБА_5 повернути
примірник державного акту до
територіального органу Держкомзему,
визнати за ОСОБА_3 право користування
земельною ділянкою, що знаходиться в
садовому товаристві «Ветеран-1»,
зобов'язати орган нотаріату внести
відомості до Державного реєстру
правочинів щодо визнання недійсним та
скасування відомостей договору
купівлі-продажу земельної ділянки. (а.с.
130-132).

Суд, ухвалою (протокольною) від 10 лютого
2014 року залучив ОСОБА_6 до участі у
справі в якості третьої особи. ( а.с. 144).

ОСОБА_3, 04 березня 2014 року, подав позовну
заяву, відповідно до ст. 31
ЦПК України, в якій зазначив
відповідачами - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
треті особи - Вишгородська районна
державна адміністрація, Відділ
Держземагенства у Вишгородському
районі Київської області, Садівницьке
товариство «Ветеран-1», та просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 19 грудня 2012 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_5, визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 235247 від 22 липня 2008 року та його
реєстрацію в поземельній книзі за
реєстровим номером 33002,
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
виданий на ім'я ОСОБА_6, припинити право
власності гр.-на ОСОБА_6 на земельну
ділянку, зобов'язати орган нотаріату
внести відомості до Державного реєстру
правочинів щодо визнання недійсним та
скасування відомостей договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнати за ОСОБА_3 право користування
земельною ділянкою, що знаходиться в
СТ «Ветеран-1» (а.с. 153-156).

Ухвалою Вишгородського районного суду
Київської області від 04 березня
2014 року, за заявою ОСОБА_3, на підставі
п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України позовна заява в
редакції від 04 березня 2014 року залишена
без розгляду ( а.с. 164).

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 04 березня
2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5
земельної ділянки площею 0,1001 га
кадастровий номер 381030303 в СТ
«Ветеран-1» Хотянівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області.

Державний акт про право власності на
земельну ділянку площею 0,1001 га для
ведення садівництва в садівницькому
товаристві «Ветеран-1» Хотянівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області, серії ЯЖ № 235247
кадастровий номер 381030303 від 22
липня 2008 року визнано недійсним і
скасовано його державну реєстрацію.

Визнано право користування на земельну
ділянку НОМЕР_1 площею 0,1001 га в СТ
«Ветеран-1» Хотянівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області за ОСОБА_3. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову. В
апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що суд першої
інстанції неповно з"ясував всі
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд не взяв до уваги,
що позивач неодноразово використав
своє право на отримання земельної
ділянки, тому його право на
користування земельною ділянкою в
садовому товаристві не є порушеним, а
відповідач ОСОБА_5 є добросовісним
набувачем, і підстави для визнання
договору купівлі-продажу відсутні.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Суд, першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_3,
виходив із того, що порушене право
позивача підлягає захисту.

Однак такі висновки суду не
відповідають встановленим обставинам
справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до статті 35 ЗК України
земельні ділянки, призначені для
садівництва, можуть використовуватись
для закладання багаторічних плодових
насаджень, вирощування
сільськогосподарських культур, а також
для зведення необхідних будинків,
господарських споруд тощо. Землі
загального користування садівницького
товариства є його власністю. До земель
загального користування садівницького
товариства належать земельні ділянки,
зайняті захисними смугами, дорогами,
проїздами, будівлями і спорудами та
іншими об'єктами загального
користування.

Як видно з матеріалів справи, на
підставі заяви позивача від 20 березня
2006 року рішенням загальних зборів СТ
«Ветеран-1» оформленого протоколом №2
від 17 лютого 2007 року ОСОБА_3 прийнято у
члени садового товариства та
закріплено за ним земельну ділянку
НОМЕР_1 площею 0,1001 га.( а.с. 54,55, 56 ).

Про виділення на користь позивача
земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,1001 га
свідчить також його членська книжка (
а.с. 56). Разом з тим, як видно із
ксерокопії членської книжки ОСОБА_3,
дата видачі книжки 16 вересня 2006 року, із
відміткою про сплату внеску 5 000 грн, ще
до прийняття його в члені садового
товариства.

Право власності та право користування
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації відповідно
до ч.1 ст. 125 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст. 125 Земельного
кодексу України приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_3,
не надано ні суду першої інстанції ні
суджу апеляційної інстанції, доказів
на підтвердження обставин, на які він
посилається як на підставу своїх вимог,
зокрема акту погодження меж земельної
ділянки, пакет документів для
виготовлення технічної документації
для подальшого виготовлення
державного акту на право власності на
зазначену спірну земельну ділянку.
Вказаний пакет готувався для
оформлення права власності на
земельну ділянку, разом з тим
розпорядження яким було передано
земельну ділянку у власність ОСОБА_3
було скасовано.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року залишено без змін постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2013
року, якою задоволено позов прокурора
Вишгородського району Київської
області. Визнано протиправним та
скасовано розпорядження № 844 від 13
квітня 2012 року «Про передачу у
власність земельної ділянки ОСОБА_3 в
садівницькому товаристві «Ветеран-1»
на території Хотянівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області. Рішення набрали законної сили.
(а.с. 75-79, а.с. 117-120).

Вказаними рішеннями встановлено, «що
ОСОБА_3 вже двічі отримував у власність
земельні ділянки:

- рішенням виконкому Хотянівської
сільради Вишгородського району
Київської області № 93 від 21 листопада
2011 року земельну ділянку площе 0,0817 га
для садівництва на території
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області. На підставі вказаного рішення
ОСОБА_3 отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку серії
1-КВ № 056837.

- розпорядженням голови Вишгородської
районної державної адміністрації від
22 червня 2011 року № 1032 надано
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення у власність земельної
ділянки площею 0,1200 га для ведення
садівництва на території Лебедівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області. Розпорядженням
голови Вишгородської
райдержадміністрації від 05 жовтня 2012
року № 2226, в порушенням п.4 ст. 116
Земельного Кодексу України вдруге
передано безоплатно у власність
ОСОБА_3, понад норму, визначену ч.1 ст. 121
Земельного Кодексу України земельну
ділянку площею 0,0804 га для ведення
садівництва на території Лебедівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області. На підставі
вказаного розпорядження, ОСОБА_3
отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЙ
№ 334949.

Незважаючи на викладене, ОСОБА_3, втретє
звернувся до Вишгородської
райдержадміністрації, в порядку
визначеному ст. 118 Земельного Кодексу
України, із заявою про безоплатну
передачу у власність земельної ділянки
площею 0,1001 га для ведення садівництва
на території Хотянівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області».

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Доказів, які б свідчили, що право
постійного користування земельною
ділянкою оформлено ОСОБА_3 відповідно
до вимог ст. 125 Земельного Кодексу
України суду не надані.

Відповідно до ч.4 ст.116 Земельного
Кодексу України передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

ОСОБА_3, як видно із матеріалів справи,
використав своє право на отримання
земельної ділянки для ведення
садівництва вже двічі, ще до прийняття
його членом садового товариства
«Ветеран-1».

Розпорядженням Вишгородської районної
державної адміністрації №154 від
12 березня 2008 року ОСОБА_2
передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку НОМЕР_1
площею 0,1001 га для ведення садівництва в
СТ «Ветеран-1» на території
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області.

22 липня 2008 року на підставі вказаного
розпорядження Вишгородської РДА
Київської області ОСОБА_2 отримала
державний акт серії ЯЖ № 235247 на право
власності на земельну ділянку площею
0,10001 га, з кадастровим номером
381030303, який зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
користування землею, договорів оренди
землі 24 грудня 2012 року за №
002.( а.с. 3).

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня
2012 року визнано недійсним
розпорядження Вишгородської районної
державної адміністрації №154 від 12
березня 2008 року в частині передачі у
власність ОСОБА_2 земельної
ділянки НОМЕР_1 площею 0,1001 га, що
розташована в СТ
«Ветеран-1» Хотянівської сільської
ради Вишгородського району Київської
області. (а.с. 4-5), з підстав того, що
ОСОБА_2 не була членом садового
товариства «Ветеран-1».

Висновок суду першої інстанції, що
вказаною постановою суду встановлено,
що ОСОБА_3 є законним землекористувачем
спірної земельної ділянки, права якого
порушено прийняттям розрядження
Вишгородської районної державної
адміністрації №154 від 12 березня 2008 року
про передачу земельної ділянки ОСОБА_2,
є помилковим, оскільки як видно із
тексту постанови „відповідач
(Вишгродська райдержадміністрація),
приймаючи розпорядження порушила
вимоги Закону щодо передачі спірної
земельної ділянки третій особі без
належних на те підстав".

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 19 грудня 2012 року
укладений договір купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої у СТ
«Ветеран-1» на території Хотянівської
сільської ради. ( а.с. 29).

В подальшому, ОСОБА_5 28 грудня 2012 року
уклав договір купівлі-продажу
земельної ділянки із ОСОБА_6 також
відчужив спірну земельну ділянку на
користь ОСОБА_6, що підтверджується
копією договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 28 грудня 2013 року.
( а.с. 129).

Суд, першої інстанції, залишивши (за
заявою ОСОБА_3.) без розгляду позовні
вимоги в редакції від 04 березня 2014 року,
фактично розглядав позовні вимоги
ОСОБА_3 викладені ним в позовній заяві в
редакції від 20 січня 2014 року. У вказаній
позовній заяві, ОСОБА_3 відповідачем
зазначив ОСОБА_2, 3 - іми особами -
Вишгородську районну державну
адміністрацію, Відділ Держземагенства
у Вишгородському районі Київської
області, Садівницьке товариство
«Ветеран-1», та просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки, укладений 19 грудня
2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 235247 від 22 липня 2008 року та його
реєстрацію в поземельній книзі за
реєстровим номером 33002,
припинити право власності гр.-на ОСОБА_5
на земельну ділянку, зобов"язати
відповідача ОСОБА_5 повернути
примірник державного акту до
територіального органу Держкомзему,
визнати за ОСОБА_3 право користування
земельною ділянкою, що знаходиться в
садовому товаристві «Ветеран-1»,
зобов"язати орган нотаріату внести
відомості до Державного реєстру
правочинів щодо визнання недійсним та
скасування відомостей договору
купівлі-продажу земельної ділянки. (а.с.
130-132).

Як видно із матеріалів справи, позивач
ОСОБА_3, відповідно до вимог
ст. 33 ЦПК України, не ставив питання про
залучення до участі у справі в якості
співвідповідача ОСОБА_5, разом з тим,
заявляв до нього вимоги про припинення
його права власності на земельну
ділянку, визнання недійсним державного
акту.

ОСОБА_3, просив визнати договір
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним з підстав ст. 230 ЦК України,
вважаючи, що ОСОБА_2 здійснивши
незаконно приватизацію земельної
ділянки, і знаючи про це, приховала від
нотаріуса та покупця цю обставину, а
тому цей договір є недійсним, як такий
що порушує право позивача.

Відповідно до п.п. 19, 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними
«відповідно до статей 229-233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Правочин, здійснений під впливом
обману, на підставі ст. 230 ЦК України
може бути визнаний судом недійсним у
випадку навмисного цілеспрямованого
введення іншої сторони в оману щодо
фактів, які впливають на укладення
правочину. Ознакою обману, на відміну
від помилки, є умисел: особа знає про
наявність чи відсутність певних
обставин і про те, що друга сторона,
якби вона володіла цією інформацією, то
вступила б у правовідносини, невигідні
для неї. Обман також має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. За змістом вказаної статті
саме позивач повинен довести наявність
умислу з боку відповідача, істотність
обставин, щодо яких його введено в
оману, і сам факт обману. Якщо все інше,
крім умислу, доведено, вважається, що
мала місце помилка.

Позивачем ОСОБА_3 не надано доказів,
щодо наявності умислу у ОСОБА_2 на
введення ОСОБА_5 в оману, щодо обставин,
які впливають на укладення договору
купівлі-продажу. ОСОБА_5 будь-яких
позовів про визнання договору
купівлі-продажу не заявляв.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Частиною другою цієї статті визначено
перелік основних способів захисту
цивільних прав і інтересів, серед яких
визнання права, визнання правочину
недійсним, припинення правовідношення
та визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного
Кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть, якщо ці
порушення не пов'язані із позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування збитків.

Згідно вимог ч. 3 ст. 152 Земельного
Кодексу України захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; застосування інших,
передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Враховуючи, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б
стверджували, що ОСОБА_3, відповідно до
вимог закону оформив право постійного
користування земельною ділянкою в
садовому товаристві «Ветеран-1», тому
висновок суду, що договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 порушує
права позивача, є безпідставним.

На даний час власником спірної
земельної ділянки є ОСОБА_6, який
придбав її за договором
купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права не встановлена судом.

За змістом даних норм ОСОБА_6 є
власником спірної земельної ділянки і
відповідно має повне право володіти,
користуватися і розпоряджатися
ділянкою до того часу поки судом не
буде встановлений факт незаконного
набуття ним права власності.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_3 не
оспорює правомірність набуття ОСОБА_6
права власності на ділянку, зокрема не
оспорює договору купівлі-продажу віж 28
грудня 2012 року єдиним правомірним
власником ділянки на даний час є
ОСОБА_6, а отже відсутні підстави для
задоволення позову ОСОБА_3, в тому числі
визнання за ним права на ділянку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 04 березня
2014 року - скасувати. Ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6
,Вишгородська районна державна
адміністрація, Відділ Держземагенства
у Вишгородському районі, СТ «Ветеран-1»,
про визнання недійсними договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
державного акту на право власності на
землю, зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: