Справа № 365/111/14-ц Головуючий у І
інстанції Хижний Р.В.Провадження №
22-ц/780/5092/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Згурівського районного суду Київської
області від 02 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Згурівського районного
суду Київської області із вищевказаною
позовною заявою, в якій вказував, що 08
серпня 2012 року відповідач ОСОБА_2
отримав від позивача грошові кошти в
сумі 6000 грн., що підтверджується
борговою розпискою. Згідно даної
розписки відповідач ОСОБА_2
зобов"язався повернути гроші позивачу
до 07 липня 2012 року. Гроші відповідач
ОСОБА_2 позичив на лікування своєї
дружини ОСОБА_4 У визначений час
відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не
повернув, а тому позивач ОСОБА_1 просив
суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на його користь суму боргу в
розмірі 6000,00 (шість тисяч) гривень та
витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Згурівського
районного суду Київської області від 02
липня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2: суму боргу
в розмірі 6000,00 (шість тисяч) гривень,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок, витрати на розміщення
оголошення в газеті про виклик до суду
в сумі 400,00 (чотириста) гривень, разом
кошти в сумі 6643 (шість тисяч шістсот
сорок три) гривні 60 копійок. В
задоволенні решти заявлених вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 08
червня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір позики грошових коштів в сумі
6000 грн. зі строком повернення до 07 липня
2012 року, що встановлено з боргової
розписки відповідача (а.с.10).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову суд обгрунтовано
виходив з положень ст. ст. 525-526, 611, 623, 625,
1046-1049 ЦК України та прийшов до
правильного висновку про те, що
відповідач свої зобов'язання за
договором позики належним чином не
виконав, у зв'язку з чим у нього
утворилася заборгованість перед
позивачем, яка підлягає стягненню.

Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК
України,за договором позики одна
сторона (позикодавець
) передає у власність другій стороні (
позичальникові ) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суми позики ) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику ( грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем ) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

В силу ч. 3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Так, дослідивши докази по справі, суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що позов підлягає до
задоволення частково. Судом
встановлено, що 08 червня 2012 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір позики
грошових коштів в сумі 6000 грн. зі
строком повернення до 07 липня 2012 року,
на підтвердження чого до суду була
надана боргова розписка відповідача.
Письмова форма договору позики була
повністю дотримана сторонами, її
чинність не оспорюється. Відповідач
ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором
позики не виконав та у визначений
договором позики строк борг не
повернув. В ході судового розгляду не
було підтверджено, що кошти отримані
відповідачем ОСОБА_2 як позика було
використано на лікування відповідачки
ОСОБА_3, тобто в інтересах сім'ї та є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. За вказаних
обставин, суд не вважав за можливе
визнати відповідачів у справі
солідарними боржниками. Суд вважав за
необхідне стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму
заборгованості за договором позики,
суму сплаченого судового збору та
витрати на розміщення оголошення в
газеті про виклик до суду; в
задоволенні решти заявлених вимог
судом першої інстанції відмовлено за
недоведеністю.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно визначився з характером
правовідносин, що виникли між
сторонами, та застосував до них
відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в своїй апеляційній скарзі,
були предметом дослідження судом
першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Згурівського районного суду
Київської області від 02 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: