Справа № 736/205/14 Провадження №
22-ц/795/1089/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Кутовий Ю. С. Доповідач - Шарапова О. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової
О.Л.суддів:Євтафіїва О.К., Литвиненко
І.В.при секретарі:Шкарупі Ю.В.за
участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_9
та ОСОБА_5 на рішення Корюківського
районного суду від 08 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про
вселення в житлове приміщення та за
зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5
про позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації з місця проживання,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом, в якому просила вселити
її та її неповнолітніх дітей, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 в житловий будинок
по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_9 віддати
їй ключі від житлового будинку по
АДРЕСА_1 та не чинити їй та її дітям
перешкод в користуванні даним житловим
приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона
перебувала з ОСОБА_9 в зареєстрованому
шлюбі з 28 квітня 2001 року; від шлюбу
вони мають двох неповнолітніх дітей:
сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після реєстрації
шлюбу вони спочатку проживали в
будинку її батьків, а потім, за згодою
ОСОБА_13, 20 квітня 2001 року вона була
зареєстрована у будинку, який належав
ОСОБА_13 по АДРЕСА_1. Її, позивачки, мати в
серпні 2003 року віддала ОСОБА_13 гроші за
житловий будинок останньої і 06 грудня
2003 року, за згодою ОСОБА_13, вона з
чоловіком та дитиною вселилися у
вказаний будинок. Відповідач
зареєстрований у вказаному житловому
будинку з 27 серпня 2004 року; у вказаному
житловому будинку зареєстровані всі
її неповнолітні діти. ІНФОРМАЦІЯ_9
ОСОБА_13 померла. В 2008 році шлюб між нею
та відповідачем було розірвано. У 2012
році відповідач з застосуванням
фізичного насильства вигнав її з
дітьми з спірного житлового будинку.
Вона неодноразово намагалась
вселитися з дітьми у житловий будинок,
але відповідач чинить перешкоди.

В лютому 2014 року ОСОБА_9 звернулась до
суду з зустрічною позовною заявою, в
якому просив позбавити ОСОБА_5 права
користування житловим приміщенням в
АДРЕСА_1; позбавити ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_12
ІНФОРМАЦІЯ_3 права користування
житловим приміщенням по АДРЕСА_1; зняти
з реєстрації місця проживання за
адресою : АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Позовні вимоги мотивовані тим, що він з
відповідачкою перебував в
зареєстрованому шлюбі з 2001 року; від
шлюбу вони мають двох неповнолітніх
дітей : синів ОСОБА_10 та ОСОБА_11. З
ІНФОРМАЦІЯ_9 після смерті ОСОБА_13 вони з
колишньою дружиною стали проживати в
АДРЕСА_1. На дане нерухоме майно право
власності ні за ким не зареєстроване. В
червні 2010 року ОСОБА_5 за власним
бажання забрала речі, майно та
переїхала з двома дітьми жити до
батьків. На теперішній час вона
проживає з іншим чоловіком без
реєстрації шлюбу. Будь-якої
домовленості про збереження за
відповідачкою житлової площі не існує,
а тому, з урахуванням приписів ст.. 405 ЦК
України, ОСОБА_5 слід визнати такою, що
втратила право користуватися житловим
будинком, по АДРЕСА_1 і відповідачка та
діти мають бути зняті з реєстраційного
обліку місця проживання за вказаною
адресою.

Рішенням Корюківського районного суду
від 08 квітня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_5 задоволено частково:
зобов'язано ОСОБА_9 віддати ОСОБА_5
ключі від житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та не
чинити їй та її неповнолітнім дітям
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перешкод у
користуванні даним житловим
приміщенням; в іншій частині позовних
вимог відмовлено; у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_9
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить
оскаржуване рішення скасувати та
постановити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_5 відмовити, а зустрічний
позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в
тому, що рішення суду є незаконним.
Апелянт посилається на те, що в
матеріалах справи відсутні письмові
докази про те, за ким зареєстроване
право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1. Апелянт вказує на те, що суд
помилково застосував до даних
правовідносин приписи ст..ст. 150, 156, 157 ЖК
України, оскільки, з урахуванням
положень ст.. 331 ЦК України , він не є
власником вказаного жилого будинку.
Апелянт зазначає, що судове рішення за
своїм змістом не відповідає приписам
законодавства. Апелянт посилається на
те, що суд не врахував, що ОСОБА_5 разом з
дітьми тривалий час не мешкає за
місцем реєстрації. Апелянт вказує на
те, що суд безпідставно визнав
малолітнього ОСОБА_16 членом його сім»ї,
оскільки ця дитина народилась через
п»ять років після розірвання шлюбу між
ним та ОСОБА_5 Апелянт зазначає, що суд
безпідставно відмовив у задоволенні
зустрічних позовних вимог. Апелянт
посилається на те, що суд помилково
застосував до даних правовідносин
приписи ст.. 396 ЦК України. Апелянт
вказує на те, що факт укладання
договору купівлі-продажу житлового
будинку не може підтверджуватися
показаннями свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване рішення змінити,
задовольнити її позовні вимоги
повністю, в іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги полягають в
тому, що рішення суду є незаконним.
Апелянт посилається на те, що вона була
зареєстрована в житловому будинку по
АДРЕСА_1, на неї був відкритий особовий
рахунок в господарській книзі
сільської ради і вона вважала себе
власницею спірного будинку. Апелянт
вказує на те, що суд першої інстанції
прийшов до невірного висновку про те,
що вона сама пішла з житлового будинку;
вона пішла, оскільки відповідач вигнав
її та дітей. Апелянт зазначає, що вона
неодноразово намагалась разом з дітьми
вселитись в житловий будинок, але
відповідач цьому перешкоджає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали цивільної справи
та обговоривши доводи апеляційних
скарг, апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9
перебували в зареєстрованому шлюбі з 28
квітня 2001 року по 18 квітня 2008 року. Від
шлюбу сторони мають двох дітй : сина
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6, та сина ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, ОСОБА_5 має сина ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_8.

Згідно з даними по господарської книги
Козилівської сільської ради ОСОБА_13
була головою домогосподарства по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_10; спадкова
справа після померлої ОСОБА_13 не
заводилась.

Житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 відумерлою
спадщиною не визнавався, що не
оспорювалось в ході розгляду справи.

Згідно з довідкою Козилівської
сільської ради № 02 від 06 січня 2014 року
в АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5,
ОСОБА_9, малолітні ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12.

Згідно з довідкою Козилівської
сільської ради № 44 від 21 січня 2014 року
ОСОБА_5 з дітьми не проживає за місцем
реєстрації з 2010 року.

В ході апеляційного розгляду справи
представник третьої особи (
Козилівська сільська рада) -
Козилівський сільський голова ОСОБА_8
пояснив, що ОСОБА_5 з дітьми не проживає
за місцем реєстрації з травня 2011 року, а
в довідці № 44 від 21 січня 2014 року, яка
ним підписана, помилково зазначається
дата 2010 рік.

Відповідно до довідки Козилівської
сільської ради № 139 від 24 лютого 2014 року
на ОСОБА_5 згідно поданої заяви від 08
серпня 2003 року було відкрито окремий
погосподарський номер на
домогосподарство по АДРЕСА_1 ( а.с.33, 57-59)
, згідно даного запису ОСОБА_5 являється
головою домогосподарства.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_9, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
ініціювати питання щодо вселення або
виселення з житла має право тільки
власник цього житла та виключно щодо
членів або колишніх членів його сім'ї;
право власності на спірний будинок у
встановленому законом порядку не
зареєстроване, сторони у справі не є
членами сім'ї власника та мають рівні
права щодо користування даним
будинком.

Проте, з таким висновком частково не
погоджується апеляційний суд, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 з 20 квітня 2001 року, а ОСОБА_9 з 27
серпня 2004 року зареєстровані за
адресою : АДРЕСА_1, тобто сторони мають
рівне право на користування вказаним
житловим приміщенням.

З травня 2011 року ОСОБА_5 з дітьми не
проживає за місцем реєстрації.

В ході розгляду справи не оспорювалось,
що ОСОБА_9 перешкоджає ОСОБА_5 проживати
з дітьми за місцем реєстрації. Вказані
обставини також підтверджуються актом
від 04 лютого 2014 року, який складений
комісією Козилівської сільської ради,
про те, що ОСОБА_9 перешкодив ОСОБА_5 з
дітьми вселитися в житловий будинок по
АДРЕСА_1.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до висновку, що ОСОБА_9
обмежує право ОСОБА_5 з дітьми
користуватися житловим будинком по
АДРЕСА_1, а тому позовні вимоги ОСОБА_5
про вселення у житлове приміщення,
зобов'язаня ОСОБА_9 віддати ключі від
житлового будинку та не чинити
перешкод в користуванні житловим
будинком слід задовольнити в повному
обсязі.

Посилання апелянта ОСОБА_9 на та, що , з
урахуванням приписів ст..331 ЦК України,
він не є власником житлового будинку,
апеляційний суд до уваги не приймає,
оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1
був збудований в 1958 році і власником
цього будинку за життя була ОСОБА_13 і це
підтверджується даними
погосподарської книги Козилівської
сільської ради ( а.с. 57 -59)

Апеляційний суд погоджується з
рішенням суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_9 до
ОСОБА_5 про позбавлення права
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку,
оскільки ОСОБА_9 не є власником жилого
будинку по АДРЕСА_1 і судове рішення в
цій частині узгоджується з приписами
ст.. 405 ЦК України та матеріалами справи,
а доводи апелянта ОСОБА_9 в цій частині
не ґрунтуються на законі.

Посилання представника ОСОБА_9 - ОСОБА_7
на те, що ОСОБА_9 28 квітня 2014 року
отримав свідоцтво про право власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1,
апеляційний суд до уваги не приймає,
оскільки перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції на час його постановлення,
тобто станом на 08 квітня 2014 року. Станом
на час ухвалення рішення судом першої
інстанції ОСОБА_9 не був власником
жилого будинку, а тому відсутні
підстави вважати, що, з урахуванням
приписів ст.. 405 ЦК України, його права
були порушені.

Керуючись ст..ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 316, 317
ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Корюківського районного суду
від 08 квітня 2014 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_5 - задовольнити.

Вселити ОСОБА_5, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_8 в житловий будинок по
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_9 віддати ОСОБА_5
ключі від житлового будинку по АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_5,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_8,
перешкод в користуванні житловим
будинком по АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про позбавлення
права користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 у
відшкодування судових витрат 365 грн. 40
коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:Судді: