Справа №591/777/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Грищенко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1570/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 49
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Таран С. А.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на заочне рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 26 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу, -

в с т
а н о в и л а:

10 лютого 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, який
обґрунтовує тим, що 20.01.1994 року він
зареєстрував шлюб з відповідачкою.
Спільних дітей від цього шлюбу у них
немає. Під час перебування у шлюбі між
ними з'явилися непорозуміння, вони
втратили почуття поваги та довіри один
до одного, спільного господарства не
ведуть. Тому просить суд розірвати шлюб
між ним та відповідачкою.

Заочним рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 26 травня 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
зареєстрований 20.01.1994 року у
Ковпаківському відділі реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Сумського міського управління
юстиції за актовим записом № 74.

Ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 28 липня 2014 року у задоволенні
заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про
перегляд заочного рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 26 травня 2014
року відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове яким
відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно досліджені та з'ясовані
обставини справи. Зазначає, що
позивачем не наведено жодного доказу
на підтвердження тих обставин, що він
зазначив в позові, а тому його позов є
необґрунтованим, так як подружжя
проживає однією сім'єю та веде спільне
господарство. Також вважає, що подання
ОСОБА_5 позову про розірвання шлюбу є
способом позбавлення відповідачки
майнових та житлових прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_7,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з
20.01.1994 року, який зареєстровано у
Ковпаківському відділі реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Сумського міського управління
юстиції за актовим записом № 74 (а. с. 6).
Спільних дітей від цього шлюбу у них
немає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що шлюбні
відносини між сторонами припинені,
сім'я існує формально, судом надавався
сторонам строк на примирення, але
примирення не відбулося, а тому
збереження сім'ї сторін є неможливим.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позову, так як суд дійшов його
правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається
(ст. 24 СК України).

Дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина
та чоловік відповідальні один перед
одним за свою поведінку в сім'ї (ст. 55 СК
України).

Кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини. Примушування до
припинення шлюбних відносин,
примушування до їх збереження є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканість і
може мати наслідки, встановлені
законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
позов не підлягає задоволенню, так як
позивач не довів тих обставин, що вони з
відповідачкою припинили шлюбні
відносини, не проживають разом та не
ведуть спільного господарства.

Так, в судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_3 пояснила, що позивач
зловживає алкогольними напоями в
зв'язку з чим між ними виникають
конфлікти. На даний час в провадженні
суду перебуває справа за її позовом до
чоловіка щодо спільно нажитого майна.
Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 10 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про вселення,
її позов задоволено та вселено її до
квартири АДРЕСА_1, яка належить їй та
ОСОБА_5 на праві спільної часткової
власності. Вказаним рішенням суду
встановлено, що між сторонами виник
конфлікт, внаслідок чого ОСОБА_5
замінив замок у дверях спірної
квартири та перешкоджає ОСОБА_3
проживати в ній (а. с. 98). Таким чином
зазначеним рішенням суду також
встановлена та обставина, що між
сторонами існують конфліктні
відносини.

З матеріалів справи також вбачається,
що судом двічі надавався строк для
примирення, однак примирення між ними
не відбулося навіть після винесення
рішення судом першої інстанції, що
підтвердила в судовому засіданні
апеляційного суду відповідачка.
Позивач під час розгляду справи судом
першої інстанції наполягав на
розірванні шлюбу з відповідачкою. В
судовому засіданні апеляційного суду
його представник пояснив, що наміру
примиритися з відповідачкою, позивач
не має.

Ураховуючи особливий характер
сімейних відносин та їх об'єктивну
недоступність для оточуючих, наведені
обставини щодо взаємовідносин сторін,
відсутність у них спільних дітей та
категоричні наполягання позивача на
розірванні шлюбу з відповідачкою, які
він постійно підтримував під час
розгляду справи, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції прийшов до
законного і обґрунтованого висновку,
що збереження сім'ї сторін є
неможливим.

Не може колегія суддів погодитись і з
доводами апеляційної скарги про те, що
подання ОСОБА_5 позову про розірвання
шлюбу є способом позбавлення
відповідачки майнових та житлових
прав, так як відповідно до норм діючого
законодавства розірвання шлюбу між
подружжям не є підставою для
позбавлення когось із них існуючих у
них майнових та житлових прав.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не містять
підстав для скасування рішення суду,
яке законним і обґрунтованим,
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 26 травня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -