№ 1702/3591/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2014 року.
смт.Володимирець

Володимирецький районний суд
Рівненської області під головуванням

судді
Закревського Л.В.

при секретарі
Басик Г.Т.

за участі позивачки
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника позивачки
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

представника Володимирецької

Державної нотаріальної контори
Рівненської області Ріцької Г.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Володимирець справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Володимирецька Державна нотаріальна
контора Рівненської області про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину, внесення змін до
свідоцтва про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 третя особа Володимирецька
Державна нотаріальна контора
Рівненської області про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину, внесення змін до свідоцтва
про право на спадщину.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1, помер батько
позивачки ОСОБА_6, який до дня своєї
смерті постійно проживав за адресою:
АДРЕСА_1. Після смерті батька
відкрилася спадщина, до складу
спадкового майна входять: житловий
будинок, прибудова до житлового
будинку, літня кухня, сарай, погріб інші
господарські будівлі та споруди, а
також майнові права на не
зареєстровані господарські споруди,
земельні ділянки (пай, ділянка для
обслуговування будинку, ведення
особистого селянського господарства
біля будинку) та на грошові вклади в
«Ощадбанку».

В період з січня місяця 2008 року по день
смерті батька,позивачка ОСОБА_1,
пенсіонерка, рідна дочка спадкодавця,
постійно проживала разом із ним в
одному будинку тому, що батько дуже
хворів і йому потрібний був догляд та
медична допомога. Позивачка проживає у
вказаному будинку з дня смерті батька
по даний час.

05 червня 2012 року ОСОБА_1, звернулася із
завою про видачу свідоцтва на право на
спадщину до Володимирецької державної
нотаріальної контори як спадкоємцю
після смерті свого батька - ОСОБА_6 на
вище вказане майно.

17 серпня 2012 року ОСОБА_1отримала
постанову про відмову у видачі їй
свідоцтво про право на спадщину, на
підставі того, що, спадщину після
смерті батька ОСОБА_6 прийняв її брат
ОСОБА_2, син спадкодавця, який отримав
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Після чого, позивачка неодноразово
говорила відповідачу ОСОБА_2, який
прийняв спадщину разом звернутися до
Володимирецької державної
нотаріальної контори та внести зміни
до свідоцтва про право на спадщину, а
саме щодо розподілу часток спадкового
майна між нею та відповідачем, але вся
розмова закінчувалась відмовою.

Іншим шляхом як в судовому порядку
ОСОБА_1своє право реалізувати не може,
що стало підставою для звернення до
суду.

Позивачка ОСОБА_1 та представник
позивачки ОСОБА_3 в судовому засіданні
підтримали позовні вимоги, просили їх
задовольнити повністю. До викладеного
в позові позивачка та представник
позивачки доповнили, що ОСОБА_1 на день
смерті ОСОБА_6 проживала з ним разом та
доглядала за ним та як донька померлого
має право на обов'язкову частку від
спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 та представник
відповідача ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали
повністю, та пояснили, що позивачка
ОСОБА_1 тривалий час не проживає в
АДРЕСА_1 не здійснювала догляд за
померлим батьком ОСОБА_6 Лише коли
батько помер позивачка приїздила на
поховання. Також вказали, що ОСОБА_1
пропустила встановлений законом строк
для подання заяви про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6 Просили
відмовити в задоволенні позову.

Також позивач та представник позивача
в судовому засіданні надали суду
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 25.03.2014 року, яке було
долучено до матеріалів справи. Даним
рішенням ОСОБА_1 було відмовлено в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2
та Старорафалівської сільської ради
про визнання заповіту недійсним.

Представник третьої особи
Володимирецької державної
нотаріальної контори, залученї до
участі у розгляді справи в якості
третьої особи на стороні відповідача
Ріцька Г.І., в судове засідання
з'явилася, та пояснила, що відповідач у
встановлений законом термін звернувся
до Володимирецької районної ДНК з
заявою про прийняття спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_6, та на
законних підставах ОСОБА_2 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом.

Вислухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
розглядаючи позов в межах заявлених
вимог і на підставі наданих доказів,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено і не
оспорюється сторонами по справі, що
14.08.2009 року помер ОСОБА_6, що
стверджується свідоцтвом про смерть
останнього, серія 1-ГЮ №076553, яке видане
Старорафалівською сільською радою
Володимирецького району Рівненської
області, 15.08.2009 року.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220,
ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи, часом відкриття спадщини
в такому випадку є день смерті особи.
Спадкоємцями за заповітом та за
законом можуть бути фізичні особи,
які є живими на час відкриття
спадщини. Право на спадкування виникає
в день відкриття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи
після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина, до складу якої входило:
житловий будинок, прибудова до
житлового будинку, літня кухня, сарай,
погріб інші господарські будівлі та
споруди, а також майнові права на не
зареєстровані господарські споруди,
земельні ділянки (пай, ділянка для
обслуговування будинку, ведення
особистого селянського господарства
біля будинку) та на грошові вклади в
«Ощадбанку».

При житті ОСОБА_6 залишив заповіт.
Згідно заповіту, посвідченого
секретарем виконкому
Старорафалівської сільської ради
Володимирецького району, ОСОБА_6 усе
своє майно яке йому належало та буде
належати заповів синові ОСОБА_2

Ст. 1217 ЦК України передбачає, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

У встановленому законом порядку з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6 до Володимирецької
державної нотаріальної контори
звернувся відповідач ОСОБА_2, на
підставі якої було заведено спадкову
справу №2-210.

Відповідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого в.о.
державного нотаріуса Володимирецької
районної ДНК Рівненської області на
підставі заповіту, посвідченого
Старорафалівською сільською радою
Володимирецького району Рівненської
області, право власності на
вищевказане спадкове майно ОСОБА_6 було
зареєстровано за ОСОБА_2

Порядок видачі свідоцтва про право на
спадщину та свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя визначається положеннями ЦК
України, Закону України «Про
нотаріат» та Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року № 20/5, яка була чинна на
час виникнення спірних правовідносин.

Так згідно п. 214. Вказаної Інструкції
нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом шляхом
витребування відповідних доказів
перевіряє: факт смерті спадкодавця,
наявність заповіту, наявність та
чинність спадкового договору, час і
місце відкриття спадщини, склад
спадкового майна, на яке видається
свідоцтво; перевіряє коло осіб, які
мають право на обов'язкову частку в
спадщині.

05 червня 2012 року ОСОБА_1, звернулася із
завою про видачу свідоцтва на право на
спадщину до Володимирецької районної
ДНК як спадкоємцю після смерті свого
батька - ОСОБА_6 на вище вказане майно.

17 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримала
постанову про відмову у видачі їй
свідоцтво про право на спадщину, на
підставі того, що, спадщину після
смерті ОСОБА_6 прийняв її брат ОСОБА_2
син спадкодавця, який отримав
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Згідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець за законом чи за заповітом
має право прийняти спадщину або
відмовитись від прийняття спадщини в
строки, передбачені ст.1270 ЦК України
(тобто 6 місяців, який починається з
часу відкриття спадщини).

Також в судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_3
вказували на те, що в період з січня
місяця 2008 року по день смерті
ОСОБА_6,позивачка ОСОБА_1, постійно
проживала разом із ним в одному будинку
та доглядала заним, що підтверджується
довідкою №285 від 21.05.2012 року, яка видана
виконкомом Старорафалівської
сільської ради Володимирецького
району Рівненської області.

Даний факт спростував допитаний в
судовому засіданні голова
Старорафалівської сільської ради
Володимирецького району ОСОБА_8, який
вказав, що довідка ОСОБА_1 була видана
помилково та не відповідає дійсності. В
судове засідання для огляду надав
погосподарську книгу
Старорафалівської сільської ради
Володимирецького району, де
вбачається, що ОСОБА_1 на день смерті
ОСОБА_6 не проживала зним за адресою
АДРЕСА_1.

Із дослідженого в судовому засіданні
паспорта громадянки України ОСОБА_1
вбачається, що остання з грудня місяця
1993 року зареєстрована та проживає за
адресою АДРЕСА_2.

Також позивачка вказує, що має право на
обов'язкову частку відповідно до ч.1 ст.
1241 ЦК України, де вбачається, що право
на обов'язкову частку у спадщині мають
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

З цього приводу суд встановив та
врахував наступне: Згідно рішення
Конституційного Суду України про
тлумачення положення ч.1 ст. 1241ЦК
України на підставі аналізу наведених
положень Конституції України, Кодексу,
Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону
№ 1058, що незалежно від змісту заповіту
право на обов'язкову частку у спадщині
мають повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, які в установленому
законодавством порядку визнані
інвалідами І, II чи ІІІ групи.

В п.19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину мають існувати саме
на момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також, що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
із сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст.1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Абзацом 3 п.27 Постанови Пленуму
Верховного суду України №7 від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування» роз'яснено, що
свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійсним не лише тоді,
коли особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, але й за інших
підстав, установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки відсутні підстави для
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності за заповітом, немає
підстав для задоволення вимог
позивачки про внесення змін до
свідоцтва про право на спадщину, як
особі яка має право на обов'язкову
частку у спадщині.

З огляду на викладене, жодних правових
підстав для задоволення позову судом
не встановлено, а тому суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 60, 88, 208, 209,
212, 215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст. 16, 203,
215, 216, 229, 257, 1270, 1273-1274, 1300-1301 ЦК
України, враховуючи роз'яснення
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»,
суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 третьої особи Володимирецької
Державної нотаріальної контори
Рівненської області про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину, внесення змін до свідоцтва
про право на спадщину - відмовити
повністю.

Вступна та резолютивна частина
рішення складена у нарадчій кімнаті та
проголошена у судовому засіданні 19
травня 2014 року. Рішення у повному
обсязі виготовлено 22 травня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Володимирецький районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С У Д Д Я :

Закревський Л.В.