АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7268/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2634/14
Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.
Доповідач Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 2 липня 2014 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про
звернення стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 2 липня 2014 року в
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_2 про звернення стягнення
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норма матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог. Вважає, що суду не було надано
доказів щодо відсутності у
відповідача іншого житла, а отже
застосування ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» є помилковим.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, приходить до
висновку, що останні задоволенню не
підлягають за таких обставин.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом, 11 листопада 2005
року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (в
подальшому перейменовано в ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №355 ФЛ, відповідно до
умов якого остання отримала кредитні
кошти у вигляді поновлювальної
кредитної лінії у розмірі 20000 доларів
США на споживчі потреби, строком до 11
листопада 2008 року під 15% річних на суму
залишку заборгованості.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за даним договором між
сторонами було укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1 вартістю 317000 грн.

В подальшому, 19 грудня 2007 року між
банком та позичальником укладено
додаткову угоду до кредитного договору
№355 ФЛ, в якій сторонами переглянуто
ліміт за кредитною лінією та з 20 грудня
2007 року встановлено ліміт у сумі 50000
доларів США, під 12,6% річних на суму
залишку заборгованості і комісії 0,2%
щомісячно від суми встановленого
кредитного ліміту.

В зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору, станом на 24 травня
2013 року утворилася заборгованість в
сумі 37077, 01 доларів США.

Вказані обставини сторони в судовому
засіданні не спростовували.

Звертаючись до суду з вказаним
позовом, ПАТ КБ «Приватбанк»
обґрунтовував свої вимоги ст. 33 ч.1 ЗК
України «Про іпотеку», згідно яких
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Вірно встановивши існування
заборгованості, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову про звернення стягнення на
іпотечне майно у зв'язку з набранням
чинності на час розгляду справи Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

Так, частиною 1 ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», встановлено , що
протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Вказаний Закон набрав чинності 7 червня
2014 року та втрачає чинність з дня
набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Поширюючи положення вказаного Закону
на спірні правовідносини, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
відповідач отримав споживчий кредит в
іноземній валюті, який забезпечений
належною йому квартирою. В зазначеному
житловому приміщенні відповідач
зареєстрована та проживає з членами
своєї сім'ї.

Жодних даних про те, що у позичальника є
інше нерухоме житлове приміщення
позивачем надано не було, позаяк не
спростовано надані відповідачем
докази щодо його постійного проживання
в іпотечній квартирі.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції.

Зокрема не може прийматись до уваги
твердження про те, що з позовом банк
звернувся ще в червні 2013 року, коли
вказаний закон не існував в правовому
полі України, оскільки на час розгляду
справи та постановлення по ній рішення
Закон вже діяв, а відтак його положення
підлягали застосуванню до спірних
правовідносин.

За вказаних обставин колегія суддів не
вбачає підстав для скасування судового
рішення, яке постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317,
319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 2 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.