Справа № 343/3352/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1258/2014
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шишка А.І.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Малотур'янської сільської ради, ОСОБА_3
про часткове скасування рішення
виконкому Малотур'янської сільської
ради, свідоцтва про право власності на
нерухоме майно та витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Долинського районного суду від
10 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом, уточнивши його в
подальшому, до Малотур'янської
сільської ради про часткове скасування
рішення виконкому сільської ради від
31.07.2003 року, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
23.10.2003 року на ім'я ОСОБА_3, та витягу про
реєстрацію цього права власності за
ОСОБА_3

Ухвалою Долинського районного суду від
27 грудня 2013 року до участі в справі в
якості співвідповідача залучено
ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивував тим, що йому
та ОСОБА_3 належить по 1/2 частині право
власності на домоволодіння,що
знаходиться АДРЕСА_1 і складається із
цегляного житлового будинку, житловою
площею 51,1 кв. м., загальною площею 80,6 кв.
м. та господарських споруд - гаражу,
літньої кухні, стайні. Відповідач набув
право власності на це нерухоме майно з
порушенням закону, оскільки
правовстановлюючих документів на
нього не мав. Фактично житловий
будинок належав по 1/2 йому та його
дружині (і матері відповідача) ОСОБА_4
та був між ними поділений. Після цього
позивач самостійно побудував спірні
господарські споруди, такі знаходяться
на його власній земельній ділянці. В
зв'язку із цим оскаржувані рішення
ради, свідоцтво та витяг про реєстрацію
за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину
спірного домоволодіння порушують
право власності позивача на це майно.
Тому просив задовольнити позов.
Позивач також зазначав, що з поважної
причини пропустив позовну давність, а
тому просив поновити йому строк
звернення до суду.

Рішенням Долинського районного суду
від 10 квітня 2014 року позов задоволено.
Поновлено позивачу строк звернення
до суду.

Скасовано: п.2 рішення № 34 виконавчого
комітету Малотур'янської сільської
ради від 31.07.2003 року в частині
оформлення права власності на 1/2
частину будинковолодіння АДРЕСА_1, яке
складається із житлового будинку
цегляного, житловою площею 51,1 кв. м.,
загальною площею 80,6 кв. м. та
господарських споруд - гаражу, літньої
кухні, стайні за ОСОБА_3; свідоцтво про
право власності на нерухоме майно,
видане 23.10.2003 року Малотур'янською
сільською радою, в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, та витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно в частині реєстрації права
власності на нерухоме майно - 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Стягнуто з відповідачів солідарно на
користь ОСОБА_2 228,40 грн. сплаченого
судового збору та 2000,00 грн. за надання
правової допомоги.

На дане рішення ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Так, суд не
прийняв до уваги, що сільською радою
при винесенні оскаржуваного рішення та
видачі свідоцтва про право власності
відповідача на 1/2 частину
будинковолодіння будь-яких законних
прав та інтересів позивача не порушено.
Правовстановлюючі документи на цю
частину нерухомого майна в нього
відсутні, а рішенням Долинського
районного суду від 19.11.1985 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проведено розподіл
тільки житлового будинку. Спірні
господарські споруди: гараж, літня
кухня та сарай побудовані його
батьками спільно, в липні 1999 року ОБТІ
виготовило та видало технічний паспорт
на все домоволодіння. В зв'язку із цим
вони в липні 2003 року і звернулись до
сільської ради про оформлення права
власності по 1/2 частині цього
домоволодіння на нього та на батька
(позивача). Тому сільська рада
перевіривши матеріали технічної
документації, приймаючи рішення та
видаючи йому, відповідачу, свідоцтво
про право власності діяла в межах своїх
повноважень та згідно закону. Оскільки
позивачем не надано суду доказів
належності йому спірного майна, суд
безпідставно поновив йому також і
позовну давність. Незаконним вважає
також і рішення суду в частині
стягнення витрат за надання правової
допомоги, оскільки такі не
підтверджені документально.

Посилаючись на зазначені обставини
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи скарги
підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник доводів
скарги не визнали посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Представник Малотур'янської сільської
ради в засідання апеляційного суду не
з'явився, будучи належним чином
повідомленим та подав заяву про
розгляд справи в його відсутності.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з того, що
оскаржуваним рішенням сільської ради
ОСОБА_3 неправомірно оформлено право
власності на 1/2 частину
будинковолодіння АДРЕСА_1, видано
свідоцтво на це нерухоме майно та
відповідно витяг про його реєстрацію,
оскільки в склад будинковолодіння
безпідставно включено господарські
споруди - гараж, літню кухню та стайню,
що не були спільно нажитим майном
подружжя, а побудовані позивачем
самовільно після розірвання шлюбу із
ОСОБА_4 При цьому суд вважав, що позивач
з поважної причини пропустив позовну
давність, тому поновив йому строк
звернення до суду з даним позовом.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішенням Долинського районного суду
від 19 листопада 1985 року проведено
розподіл спільно нажитого майна
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Присуджено
ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку в
АДРЕСА_1, як першому співввласнику,
зокрема: кімнату 1-1 , 1-2, 1-5, 1-6 та 1/2
частину веранди 1-7. Відповідно ОСОБА_2
як другому співвласнику присуджено 1/2
частину будинку: кімнати 1-3,1-4,1-8, 1/2
частини веранди 1-7 та підвал. Також
ОСОБА_4 зобов'язано закрити двері між
приміщеннями 1-1 і 1-3, ОСОБА_2 .-
встановити перегородку на веранді та
зобов'язати обох влаштувати двері з
веранди на двір (а.с.4).

Будь-яких висновків щодо поділу
господарських споруд вказане рішення
не містить.

Свідоцтвом на забудову садиби в
сільських населених пунктах
Української РСР підтверджується, що
забудівнику ОСОБА_4 рішенням
Оболонської сільської ради від 24.01.1973
року виділено під забудову земельну
ділянку площею 0,092 га із земель
сільського фонду та відповідно
продовжено строк дії цього рішення
(а.с.57-59).

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, що здійснюються на його власний
розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом.

З'ясовано, що рішенням виконавчого
комітету Малотур'янської сільської
ради від 31.07.2003 року №34 «Про оформлення
права власності на будинковолодіння»
вирішено оформити право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке
складається із житлового будинку
цегляного, житлова площа 51,1 кв.м.,
загальною площею 80,6 кв.м. та
господарських споруд: гаражу, літньої
кухні, стайні за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2
частці. Із змісту даного рішення видно,
що воно прийнято на підставі заяв
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та поданих ними
документів, а саме технічного паспорту,
виготовленого Івано-Франківським
обласним бюро технічної
інвентаризації та записів в
погосподарській книзі (а.с.17).

На підставі даного рішення
Малотур'янською сільською радою 23.10.2003
року видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно (а.с.11).
Також 23.10.2003 року Івано-Франківським
обласним бюро технічної
інвентаризації проведено реєстрацію
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_1, Долинського району за ОСОБА_3
та ОСОБА_2 у визначених частках, про що
видано відповідний витяг (а.с.10).

В той же час, як вбачається із заяви
ОСОБА_4 від 25.07.2003 року (а.с.5) вона
просила визнати за ОСОБА_3 право
власності лише на 1/2 частину житлового
будинку, відповідно на іншу 1/2 частину
цього будинку просив визнати право
власності позивач.

Апеляційним судом з'ясовано, що участі
в будівництві господарських споруд -
гаражу, літньої кухні та сараю ОСОБА_4
не приймала, такі зведені самостійно
позивачем на земельній ділянці, яка
перебувала в його користуванні, після
розірвання шлюбу та поділу майна з
останньою. Отже не були спільною
сумісною власністю подружжя. Цю
обставину в засіданні апеляційного
суду підтвердив і відповідач,
посилаючись при цьому на спільну
участь з батьком у будівництві цих
споруд. Разом з тим, відповідних
доказів щодо цього не представив.

Встановлено, що згідно свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
27.08.2013 року ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить земельна ділянка
площею 0,0528 га, цільове призначення якої
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
по АДРЕСА_1 (а.с.12). Власне на цій
земельній ділянці і знаходяться спірні
господарські споруди - гараж, літня
кухня, сарай.

Зважаючи на вищенаведені обставини
надуманими є твердження апелянта щодо
самочинного будівництва господарських
споруд, що перешкоджає позивачу на
звернення до суду за захистом
порушеного права.

Крім того, як передбачено п. 6.1.
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затв. Наказом Міністерства
юстиції Українивід 7 лютого 2002 року N 7/5
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна провадиться з видачею свідоцтва
про право власності, зокрема: а)
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування: -
фізичним особам та юридичним особам на
новозбудовані, перебудовані або
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності акта про право
власності на землю або рішення про
відведення земельної ділянки для цієї
мети та за наявності акта комісії про
прийняття об'єкта і введення його в
експлуатацію.

При цьому колегія суддів також
виходить з того, що господарські
споруди не є окремим об'єктом
нерухомого майна, а приналежністю
основної речі (житлового будинку ).

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

З врахуванням наведених обставин
колегія суддів приходить до висновку,
що господарські споруди неправомірно
ввійшли в склад домоволодіння, право на
частку в якому в рівних долях мають
сторони. Тому в цій частині позовні
вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими.
Відповідно підлягають до скасування:
п.2 рішення № 34 виконавчого комітету
Малотур'янської сільської ради від
31.07.2003 року в частині оформлення за
ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину
господарських споруд - гаражу, літньої
кухні, стайні, що знаходяться по
АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності
на нерухоме майно від 23.10.2003 року в
частині визнання за ОСОБА_3 права
власності на 1/2 частину цих
господарських споруд, та витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно в частині реєстрації за ОСОБА_3
права власності на нерухоме майно - 1/2
частину спірних господарських споруд.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, то суд повинен встановити,
чи були порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси цих
осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Судом з'ясовано, і фактично не
заперечується обома сторонами, що
питанням оформлення права власності
займалась ОСОБА_4, після чого всі
документи знаходились в ОСОБА_3
Відповідно позивач з поважної причини
пропустив встановлену ст. 257 ЦК України
позовну давність, що є підставою для її
поновлення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 в
частині оскарження рішення про
оформлення права власності, свідоцтва
та витягу про реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину
житлового будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1, то в цій частині будь-яких прав
позивача не порушено. Відповідно в їх
задоволенні слід відмовити.

Незаконним є також і рішення суду в
частині стягнення з відповідачів
судових витрат, оскільки нормами ст. 88
ЦПК України стягнення їх в солідарному
порядку не передбачено, а відповідно
витрати позивача на правову допомогу
не підтверджені документально.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції на порушення статей 212, 214 ЦПК
України на вказані вимоги закону уваги
не звернув, не встановив, чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; у достатньому обсязі не
визначився щодо характеру спірних
правовідносин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Враховуючи вищенаведені обставини
колегія суддів приходить до висновку,
що судове рішення постановлено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, отже не може бути
визнано законним й обґрунтованим. А
тому підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Долинського районного суду від
10 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до Малотур'янської сільської
ради, ОСОБА_3 про часткове скасування
рішення виконкому сільської ради від
31.07.2003 року, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
23.10.2003 року на ім'я ОСОБА_3 та витягу про
реєстрацію цього права власності за
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до
суду.

Скасувати: п.2 рішення № 34 виконавчого
комітету Малотур'янської сільської
ради від 31.07.2003 року в частині
оформлення за ОСОБА_3 права власності
на 1/2 частину господарських споруд -
гаражу, літньої кухні, стайні, що
знаходяться по АДРЕСА_1, свідоцтво про
право власності на нерухоме майно,
видане 23.10.2003 року Малотур'янською
сільською радою, в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину
господарських споруд - гаражу, літньої
кухні, стайні, що знаходяться по
АДРЕСА_1, та витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно в частині
реєстрації права власності на нерухоме
майно - 1/2 частину господарських споруд
- гаражу, літньої кухні, стайні, що
знаходяться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з відповідачів на користь
ОСОБА_2 по 114,20 грн. сплаченого судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко