Справа № 343/1697/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1882/2014
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів Беркій О.Ю.,
Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

з участю:
апелянта ОСОБА_2

позивача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Новичківська
сільська рада про визнання права
власності на нерухоме майно, - за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Долинського районного суду від 17 липня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на земельні ділянки площею
0,2500 га для будівництва, обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та площею 0,0520 га - для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
зазначені земельні ділянки належали
померлому батьку позивача ОСОБА_5, який
склав заповіт на його користь, проте
отримати свідоцтво про право на
спадщину неможливо, в зв'язку з втратою
оригіналу державного акту на землю.

Рішенням Долинського районного суду
від 17.07.2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 0,2500 га, яка
розташована по АДРЕСА_1, цільове
призначення якої будівництво,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
кадастровий номер :01:001:1113, а також
на земельну ділянку площею 0,0520 га, яка
розташована по АДРЕСА_1, цільове
призначення якої ведення особистого
селянського господарства, кадастровий
номер :01:001:1114, які належали ОСОБА_5,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з рішенням суду,
вважаючи його незаконним та
необгрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу.

Вказує, що позивачем не була надана
інформація та документація, а судом не
було вжито заходів до перевірки
наявності інших осіб крім позивача,
зокрема дружини спадкодавця, яка
пережила його і також мала право на
вказані земельні ділянки. Так, земельні
ділянки набуті ОСОБА_5 в 1999 році під час
перебування в шлюбі і перебували у
спільній сумісній власності
заповідача та його дружини.
Підтвердження передання позивачу від
дружини заповідача своїх прав чи майна
у спільній сумісній власності суду не
надано. Дружина спадкодавця, мати
сторін, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і позивач
одразу подав позов , не дочекавшись
закінчення визначеного законом 6-ти
місячного терміну на звернення до
нотаріуса з заявою можливих
спадкоємців по закону.

ОСОБА_2 також зазначає, що судом
залишено без належної уваги, що позов
заявлений до неї, а не до органу
місцевого самоврядування
Новичківської сільської ради.

Судом не враховано про порушення її
прав при задоволенні позову, оскільки
тоді буде порушено право на звернення
до нотаріуса для претендування на
спадщину частини спадкового майна
після смерті матері ОСОБА_6 в порядку
представлення, як такої що пережила
спадкодавця і мала право на майно як
спільну сумісну власність нажиту ним
за час шлюбу.

Судом не перевірено існування заповіту
складеного матір'ю відповідача та
встановлення можливих спадкоємців і
осіб, що мали б право на обов'язкову
частку у спадковому майні.

В зв'язку з зазначеним обставинами
просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є
спадкоємцем за заповітом на земельні
ділянки, спадщину він прийняв, особи,
які мають обов'язкову частку у
спадковому майні відсутні, а тому
позовні вимоги про визнання права
власності є обґрунтованими.

З таким рішенням суду колегія суддів
погоджується.

Відповідно до п.1 ст.1223 ЦК України право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_5 на підставі державного акту
серії ІV-ІФ №001445, зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за №8 від
09.07.1999 року, належали земельні ділянки
площею 0,2500 га для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
площею 0,0520 для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1

Даний факт підтверджений також копіями
витягів з Державного земельного
кадастру, сформованих 04.02.2014 року, з
яких вбачається, що земельним ділянкам
право приватної власності на які
зареєстровані за ОСОБА_5, присвоєні
кадастрові номери.

У витягах з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки, виданого Управлінням
Держкомзему у Долинському районі 30.04.2014
року зазначено, що нормативна грошова
оцінка земельної ділянки площею 0,2500
складає 13927 грн., а земельної ділянки
0,0520 га - 820,82 грн., власником вказаний
ОСОБА_5

Як вірно встановлено судом першої
інстанції 20.05.1995 року ОСОБА_5 склав
заповіт, посвідчений державним
нотаріусом Долинської міської
державної нотаріальної контори,
відповідно до якого все своє майно
заповів ОСОБА_3, позивачу по справі.

Як вбачається з копії свідоцтва про
смерть спадкодавець ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Судом досліджено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину №665 від
18.05.2012 року ОСОБА_3 зареєстрував право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Проте, позивач в нотаріальному порядку
не може оформити свої спадкові права на
земельні ділянки, що підтверджується
листом завідуючої Долинської міської
державної нотаріальної контори від
16.04.2014 року, де зазначено, що йому для
отримання свідоцтво про право на
спадщину на земельні ділянки необхідно
подати оригінал державного акту про
право приватної власності на землю на
ім'я спадкодавця.

Стаття 10 ЦПК України визначає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Зважаючи на те, що позивач представив
докази належності спірних земельних
ділянок спадкодавцю, підтвердив своє
право на спадщину за заповітом, та
неможливість оформлення цього права в
позасудовому порядку, колегія суддів
погоджується з підставністю позовних
вимог.

Посилання відповідачки на те, що
земельні ділянки належали на праві
спільної сумісної власності подружжю
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а тому вона має право
на частку в цьому майні по праву
представлення після смерті матері,
колегія суддів відхиляє. Так, спірні
земельні ділянки відповідно до норм
КпШС, не були майном, набутим подружжям
за час шлюбу, не підлягали поділу між
ними, оскільки ОСОБА_5 безоплатно
отримав їх в приватну власність у 1999
році, використавши своє право
громадянина на приватизацію.

Інших доказів того, що оскаржуваним
рішенням порушені права відповідачки,
остання не представила. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків суду
викладених в оскаржуваному рішенні,
тому не можуть бути підставою для
скасування по суті правильного рішення
суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстав для
скасування рішення за доводами
апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
17 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.Ю. Беркій

В.М. Соколовський