У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

Касьяна
О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - державний
нотаріус Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним договору дарування
та визнання права власності в порядку
спадкування,

за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою
представником - ОСОБА_7, на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 3 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору дарування
від 3 липня 2007 року та визнання за нею
права власності на 1/4 частини
домоволодіння в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
батько ОСОБА_8, після якого відкрилась
спадщина на 1/2 частини домоволодіння
АДРЕСА_1. На час відкриття спадщини вона
та її мати ОСОБА_4 були зареєстровані та
постійно проживали у зазначеному
будинку і як спадкоємці першої черги
відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
вважаються такими, що прийняли
спадщину по 1/4 частини зазначеного
домоволодіння. 3 липня

2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено
договір дарування, відповідно до якого
ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_5 в
цілому домоволодіння АДРЕСА_1. Оскільки
позивачка не надавала згоди на
відчуження належної їй 1/4 частини
вказаного домоволодіння, просила
визнати недійсним договір дарування та
визнати за нею в порядку спадкування
право власності на 1/4 частини спірного
домоволодіння.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 26
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 3 квітня
2014 року рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 26 лютого 2014 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги задоволено частково. Визнано
недійсним договір дарування 1/4 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 від 3 липня 2007
року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4
частини домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_7 просить скасувати рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 3 квітня 2014 року та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги та
письмові заперечення на касаційну
скаргу від ОСОБА_3, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущений строк
позовної давності для звернення з
позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
апеляційний суд виходив з того, що
відповідачем не заявлялось про
застосування наслідків спливу строків
позовної давності, а тому знайшов позов
обґрунтованим, зокрема зазначив, що
позивачка постійно проживала зі
спадкодавцем, а тому має право на 1/4
частини спірного домоволодіння, і
договір дарування домоволодіння в
цілому порушує її права.

Однак із висновком суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не можна
з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивачки ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась
спадщина на 1/2 частини домоволодіння
АДРЕСА_1.

3 липня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено договір дарування, відповідно
до якого ОСОБА_4 передала у власність
ОСОБА_5 в цілому домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п'яту
чергу право на спадкування за законом
мають інші родичі спадкодавця до
шостого ступеня споріднення включно,
причому родичі ближчого ступеня
споріднення усувають від права
спадкування родичів подальшого
ступеня споріднення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка ОСОБА_5 є онукою померлого
ОСОБА_8

При вирішенні спору апеляційний суд у
порушення статей

213, 214 ЦПК України, не з'ясував коло осіб,
які мають право на спадщину, не
встановив хто із спадкоємців фактично
прийняв спадщину, не витребував
спадкову справу, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення апеляційного суду з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_7, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 3 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:О.І.
Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.П. Касьян О.М.
Ситнік