Справа № 370/700/14 Головуючий у І
інстанції Устимчук М.Ю.Провадження №
22-ц/780/4823/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 38
УХВАЛА

Іменем України

13 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Антоненко В. І., Березовенко Р.
В.

при секретарі Горошук І. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 07 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
кримінального правопорушення,

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок кримінального
правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що 07 травня
2012 року на автодорозі Київ-Чоп у селі
Небилиця Макарівського району
Київської області ОСОБА_3 керуючи
автомобілем КАМАЗ-55102, здійснюючи
маневр розвороту з порушенням правил
дорожнього руху України, скоїв
зіткнення із належним позивачу
транспортним засобом - автобусом
«Даймлер-Крайслер» д.н. НОМЕР_1, у
результаті чого одна особа померла,
одна травмована, а автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Винним у дорожньо-транспортній пригоді
є третя особа по справі ОСОБА_3, що
підтверджується вироком Макарівського
районного суду, який набрав законної
сили. Згідно висновку експертного
дослідження від 29.01.2014 року вартість
відновлювального ремонту належного
йому автобусу становить 90 208,62 грн.,
розмір шкоди, яка не покривається
страховою компанією складає 40 208,62
гривень. Вироком суду встановлено, що
ОСОБА_3 неофіційно працював водієм у
відповідача по справі. На підставі
ст..1167,1172,1188 ЦК України просив суд
стягнути з відповідача на
відшкодування матеріальної шкоди 40 208,62
гривень , на відшкодування моральної
шкоди 40 000 гривень.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 07
липня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 травня 2012 року
близько 08 години на 67 км автодороги
Київ-Чоп, що на території села Небилиця
Макарівського району Київської
області, водій ОСОБА_3 , керуючи
технічно справним автомобілем
самоскид марки КАМАЗ-55 102 реєстраційний
номер НОМЕР_2, який належить
громадянину ОСОБА_2, рухався в напрямку
міста Київ, здійснюючи виїзд з узбіччя
на праву смугу руху, в порушення вимог
Правил дорожнього руху України , а саме
п.10.1 ; п.1.10; п.34 , п.12.3, п.12.9 зіткнувся на
розподілювальній смузі з автобусом
марки «Dаimler Chrysler 903.6 КА». Внаслідок
зіткнення транспортних засобів
пассажир автобуса ОСОБА_5 від отриманих
тілесних ушкоджень померла.

Вироком Макарівського районного суду
Київської області від 12
грудня 2013 року водій ОСОБА_3 засуджений
за вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286
КК України і даний вирок набрав
законної сили 13 січня 2014 року . ( а.с. 3-5).

Знідно вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України
майнова шкода та моральна шкода,
завдана неправомірними діями фізичній
особі, відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини в повному
обсязі.

За положеннями ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, використання
якого створює підвищену небезпеку,
якщо ця особа не доведе, що шкода
виникла внаслідок непереборної сили
або з умислу потерпілого.

Відповідно до положень ч.1 ст.1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки одній особі з вини іншої,
відшкодовується винною особою на
загальних підставах.

Відповідно до висновку
експертного дослідження від 29.01.2014
року, власнику автобуса марки «Dаimler
Chrysler, д.н. НОМЕР_1 було заподіяно
матеріальний збиток, що становить 55 990,59
гривень. Вартість відновлювального
ремонту автобуса складає 90 208,62 гривень.
( а.с. 6-8).

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
шкоду позивачу було завдано не
відповідачем, а іншою особою, яка
володіла транспортним засобом на
момент вчинення ДТП, а такою особою є
ОСОБА_3, який на законних підставах
керував самоскидом КАМАЗ.

Доводи апеляційної скарги про те, що
завдана позивачу матеріальна шкода
повинна відшкодовуватись виключно
власником транспортного засобу ОСОБА_2
не заслуговують на увагу, оскільки саме
ОСОБА_3 заподіяв шкоду і саме останній
правомірно володів транспортним
засобом.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
обов'язок відшкодувати шкоду
покладається на володільця
транспортного засобу, яким може бути як
власник, так і інша особа, що
використовує транспортний засіб на
підставі договору оренди, найму,
доручення тощо.

Аналогічні роз'яснення викладені в п.6
постанови №4 Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки", згідно якого особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Якщо особа під час
керування транспортним засобом має
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позову. Доказів того, що ОСОБА_3
перебував у трудових відносинах з
власником транспортного засобу, суду
не було надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
з»ясував обставини справи, наданим
сторонами доказам дав правильну
оцінку.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Макарівського
районного суду Київської області від
07 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді