Справа
Провадження №2/521/1129/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді
- Поліщук І.О.,

при секретарі
- Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третьої особи на стороні позивача: ГО
«Комітет захисту прав міноритарних
акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про
визнання дій незаконними та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, за участю третьої особи на
стороні позивача: ГО «Комітет захисту
прав міноритарних акціонерів ЗАТ
«Полярна зірка» про визнання дій
незаконними та відшкодування
моральної шкоди, в якому просить
визнати незаконними дії відповідача
щодо продажу майна АТЗТ «Полярна
зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна
зірка» коштів за продаж даного майна, а
також стягнути з відповідача на її,
ОСОБА_1 користь моральну шкоду в
розмірі 50 000 гривень. В обґрунтування
своїх вимог позивачка посилається на
те, що вона все своє сумлінне життя
працювала в ЗАТ «Полярна зірка», а саме
з 1980 року по 2001 рік. За роки напруженої
праці вона підірвала своє здоров'я,
отримала виробничу травму руки і
запалення грижі хребта. Після
приватизації ЗАТ «Полярна зірка», яка
відбулася у 1994 році, вона стала
власницею іменних акції ЗАТ «Полярна
зірка», яке проіснувало близько 50
років. Під час ліквідації даного
підприємства позивачка не отримала
грошової компенсації, хоча мала на це
право, у зв'язку з наявністю у неї
іменних акцій ЗАТ «Полярна зірка».
Рішенням Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України АС
№248ш/98 від 11,15 березня 1999 року по справі
за позовом представників за
довіреністю ЗАТ «Полярна зірка»
(Україна) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до фірми «RIAL
Q4 LTD» (Швейцарія) про стягнення 252 886,74
доларів США, позов задоволено частково
та стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD» на користь
ЗАТ «Полярна зірка» 242212,19 доларів США.
Під час виконання Рішенням
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України АС
№248ш/98 від 11,15 березня 1999 року, грошові
кошти мали бути перераховані на
рахунок АТЗТ «Полярна зірка», однак за
період з 01.01.1998 року по 01.01.2003 року
жодних коштів на виконання рішення
арбітражного суду в розмірі 242 212,19
доларів США не надходило. При цьому в
мережі Інтернет на сайті Американської
корпорації «Universal Business Ventures» була
розміщена інформація стосовно
отримання грошових коштів у сумі 460 тис.
доларів США АТЗТ «Полярна зірка» на
виконання рішення міжнародного
комерційного суду від 11,15 березня 1999
року. Таким чином, позивачка зазначає,
що їй була заподіяна шкода у зв'язку з
незаконними діями генерального
директора АТЗТ «Полярна зірка» ОСОБА_2,
а саме неотримання чи не внесенням на
розрахунковий рахунок чи в касу АТЗТ
«Полярна зірка» ним чи посадовими
особами АТЗТ «Полярна зірка» грошових
коштів в сумі 242212,19 доларів США, які
отримані за рішенням Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
11,15 березня 1999 року. Крім того, під час
того, як відповідач - ОСОБА_2 був
генеральним директором АТЗТ «Полярна
зірка» було продано майно, яке належало
АТЗТ «Полярна зірка», а саме: житлові
приміщення, що розташовані за адресою:
м. Одеса, вул. Балківська, 106; цілісний
майновий комплекс, що знаходиться за
адресою: м. Одеса, вул. Мечнікова, 15;
дитячий садок за адресою: м. Одеса,
Цегляний провулок, 7, було продано за
заниженою вартістю та грошові кошти,
які отримані від продажу даного майна
не були перераховані на рахунок чи в
касу АТЗТ «Полярна зірка». Також
позивачка в своєму позові зазначила, що
ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 03 липня 2012 року по справі
№5-2936 км 12 про скасування постанови
Приморського районного суду м. Одеси
від 23.11.2011 року про закриття
кримінальної справи за заявою ГО
«Комітету захисту прав міноритарних
акціонерів ЗАТ «Полярна зірка», в якій
колегія суддів дійшла висновку, що, як
вбачається з матеріалів дослідчої
перевірки, приводом для порушення
кримінальної справи була заява голови
комітету захисту прав акціонерів ЗАТ
«Полярна зірка» ОСОБА_5 про вчинення
посадовими особами ЗАТ «Полярна зірка»
злочину, а підставою - матеріали
дослідчої перевірки, що вказують про
ненадходження отриманих за договором
коштів на баланс підприємства. Зокрема
в Ухвалі Одеського апеляційного
господарського суду від 18 вересня 2007
року судом встановлено, що кошти від
реалізації цілісного майнового
комплексу в сумі 482 450 грн. на рахунок
ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» не надходили.
Дані обставини в своїх поясненнях не
спростовує і колишній голова правління
ЗАТ «Полярна зірка» ОСОБА_2. До того ж, в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 24 січня 2013 року по справі №5-546
км 13 встановлено, що службовими особами
ЗАТ «Полярна зірка» 14 травня 2002 року
укладено договір з ПП «Галина» в особі
директора ОСОБА_6 про купівлю-продаж
належного ЗАТ «Полярна зірка»
нерухомого майна загальною площею 4 272,2
кв.м. за адресою: м. Одеса, вул.
Мечнікова, 15 на суму 614 487,57 грн.. Згідно з
висновком додаткової експертної
оцінки вартість цього майна на 14 лютого
2002 року складала 1 521 060 грн.. Грошові
кошти у сумі 614 487,57 грн. у касу та на
розрахунковий рахунок підприємства не
надходили. Таким чином посадові особи
АТЗТ «Полярна зірка», в першу чергу
генеральний директор ОСОБА_2 винні в
тому, що протиправно не виконали свої
посадові обов'язки, що призвело до
зникнення грошових коштів, які мали
бути направлені на погашення
заборгованості за дивідендами перед
міноритарними акціонерами АТЗТ
«Полярна зірка». Такі обставини
призвели до штучного банкрутства
підприємства, у зв'язку із чим
позивачка втратила можливість
постійно отримувати дивіденди та
забезпечити собі гідну старість після
довгих років чесної праці. Щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди, позивачка посилається на те, що у
зв'язку із незаконними діями ОСОБА_2
позивачка переживала суттєві душевні
страждання та через нервове напруження
і хвилювання у неї загострились
хронічні хвороби, в тому числі проблеми
пов'язані з хребтом. Всі ці обставини
стали приводом для звернення
позивачкою до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, з підстав
викладених на заперечення на позов,
поданих на адресу суду - 11.07.2014 року.
Крім того, представник ОСОБА_2 пояснила
суду, що будь-яких правових відносин
між двома фізичними особами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не існувало та не існує. Позивач
працювала на підприємстві, директором
якого був відповідача яких до речі,
також був найманим працівником. Отже
між ними існували лише відносини як між
робітником та керівником підприємства,
яке не знаходилося у приватній
власності ОСОБА_2, а було акціонерним
товариством. Отже позивач, як акціонер
юридичної особи АТЗТ «Полярна Зірка»,
також мала право та навіть брала участь
в управлінні підприємством.
Представник відповідача звернула
увагу суду, що жодний документ,
представлений стороною позивача, не
доводить, що в діях ОСОБА_2, як посадової
особи АТЗТ «Полярна Зірка» ознак
зловживання своїм службовим
становищем не встановлено, оскільки
будь-якого вироку суду щодо
притягнення ОСОБА_2 або будь-яку
посадову особу юридичної особи АТЗТ
«Полярна Зірка» до кримінальної
відповідальності за привласнення
грошових коштів або зловживання
службовим становищем у особистих
інтересах - не має. Оскільки в мат
реалах справи відсутні належні та
допустимі докази наявності «
потерпілої ОСОБА_1», наявності вини
«заподіювача шкоди - ОСОБА_2, докази
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між протиправною поведінкою та
завданою шкодою - не має.

Представник третьої особи на стороні
позивача - ГО «Комітет захисту прав
міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна
зірка» в судове засідання не з'явилась,
про час та місце судового засідання
повідомлена належним чином, про що
свідчать розписки про отримання
судових ухвал та повісток в матеріалах
справи, про причини неявки суд не
повідомила, заперечень не надала.

Суд, вислухавши пояснення, дослідивши
матеріали справи вважає, що позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої
особи на стороні позивача: ГО «Комітет
захисту прав міноритарних акціонерів
ЗАТ «Полярна зірка» про визнання дій
незаконними та відшкодування
моральної шкоди задоволенню не
підлягає виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 є міноритарним акціонером АТЗТ
«Полярна зірка», що підтверджується
сертифікатом акцій серія А №049 ЗАТ
«Полярна зірка» від 25.12.2003 року. В
своєму позові ОСОБА_1 пов'язує завдання
їй моральної шкоди з діями директора
ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» ОСОБА_2 за
період ліквідації юридичної особи.
Позивач стверджує, що на її думку саме
діями ОСОБА_2 як генерального директора
юридичної особи, їй було завдано
моральну шкоду, у зв'язку з
неотриманням, чи не невнесення на
розрахунковий рахунок, чи до каси АТЗТ
«Полярна Зірка» ним або посадовими
особами юридичної особи АТЗТ «Полярна
зірка» грошових коштів у сумі 242212,19
доларів. Разом з тим, позивачкою
заявлений позов до ОСОБА_2 як до
фізичної особи, за правилами статей
23,1167 ЦК України. В обгунтування
вказаних вимог стороною позивача
надані наступні документи.

Рішення Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України АС
№248ш/98 від 11,15 березня 1999 року, яким
зобов'язано фірму «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія)
негайно після отримання цього рішення
сплатити акціонерному товариству
закритого типу «Полярна зірка»
(Україна) 233834,13 доларів США, у тому числі
104700 доларів США - вартість сплаченого,
але не поставленого обладнання, 94241
долар США - пеня за не поставку
обладнання, 34893,13 долари США - збитки у
вигляді сплати відсотків за
користування кредитом та, крім того,
8378,06 доларів США - витрати на сплату
арбітражного збору, а всього 242212,19
доларів США (двісті сорок дві тисячі
двісті двадцять доларів США та
дев'ятнадцять центів). В іншій частині
позову відмовлено. Рішення є
остаточним.

Договір купівлі-продажу виробничого
комплексу від 03 квітня 2001 року, згідно з
яким АОЗТ «Полярна Зірка» в особі
генерального директора ОСОБА_7, діюче
на підставі на підставі Статуту
«Продавець» та ТОВ «Анастасія -2000»,
діюче на підстав Статуту, «Покупець»,
уклали Договір про наступне: 1. На
виконання Договору цесії від 20.09.2000
року, укладеного між АКБ
«Укрсоцбанком» та ТОВ «Анастасія -2000»,
наступний договір регулює перехід
права власності на нижченаведене
майно: приміщення Одеського
Холодокомбінату № 2, розташованих за
адресою: м. Одеса, вулиця Балковська,
106. Договір купівлі-продажу виробничого
комплексу від 14 травня 2002 року, згідно
з яким АОЗТ «Полярна Зірка» в особі
генерального директора ОСОБА_7, діюче
на підставі на підставі Статуту
«Продавець» та Приватне підприємство
«Галина», діюче на підстав Статуту,
«Покупець», уклали Договір, який
регулює перехід права власності на
нижченаведене майно: адміністративні
будівлі, розташовані за адресою: м.
Одеса, вулиця Мечникова, 15, загальною
площею 4272,2 кв.м, належних АОЗТ «Полярна
зірка». Ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24.01.2013 року, якою касаційну
скаргу представника ЗАТ «Полярна
зірка» ОСОБА_5 та прокурора задоволено.
Постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 11 квітня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від
27 квітня 2012 року про задоволення скарги
ОСОБА_2 скасовано, справу направлено на
новий судовий розгляд. Постанову
Одеського апеляційного Господарського
суду від 18 вересня 2007 року, згідно з
якою рішення господарського суду
Одеської області змінено. Відмовлено у
задоволенні позовних вимог акціонерів
ЗАТ «Полярна зірка» ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання недійсними
договору купівлі-продажу від 03.04.2001
року укладеного між АТЗТ «Полярна
зірка» та ТОВ «Анастасія-2000» та
договору купівлі-продажу від 14.05.2002
року укладеного між АТЗТ «Полярна
зірка» та ПП « Галина».

Проаналізувавши вищенаведені
документи, суд вважає, що вони не
містять доказів того, що в діях ОСОБА_2
як посадової особи АТЗТ «Полярна
Зірка» є ознаки зловживання своїм
службовим становищем, оскільки будь -
якого вироку суду щодо притягнення
ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності за привласнення
грошових коштів або зловживання
службовим становищем у особистих
інтересах, суду не надано.

Статтею 11 ЦПК України визначено, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Досліджуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині визнання незаконними дій
ОСОБА_2 щодо продажу майна АТЗТ
«Полярна зірка» та неотримання АТЗТ
«Полярна зірка» коштів за продаж
даного майна, суд дійшов наступних
висновків.

Згідно чинного законодавства
господарське товариство є власником
майна, переданого йому у власність
засновниками та учасниками у виді
внесків, а управління товариством
здійснюють його органи.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про
господарські товариства» визначено
права учасників господарського
товариства. Ця норма не наділяє
учасника товариства суб'єктивним
правом на здійснення повноважень
власника майна товариства, тому такий
учасник не належить до тих суб'єктів,
котрі мають право оспорити договір,
укладений між юридичними особами. Крім
того, угода між товариством та іншою
юридичною особою не зачіпає його прав,
а учасники господарського товариства
не наділені правом звертатися до суду
за захистом прав та інтересів інших
учасників товариства і самого
товариства поза відносинами
представництва, а визнання незаконними
дій ОСОБА_2 щодо продажу майна АТЗТ
«Полярна зірка» та неотримання АТЗТ
«Полярна зірка» коштів за продаж
даного майна, суд вважає, що вони не
можуть бути задоволені і з врахуванням
наступних обставин.

В обґрунтування зазначеної вимоги
ОСОБА_1 посилається на встановлені
обставини незаконності дій ОСОБА_2 як
генерального директора АТЗТ «Полярна
зірка», але звернулась до суду із даним
позовом до ОСОБА_2 - як фізичної особи.

Відповідних та належних доказів щодо
незаконності дій ОСОБА_2 щодо продажу
майна АТЗТ «Полярна зірка» та
неотримання АТЗТ «Полярна зірка»
коштів за продаж даного майна,
наявність причинно-наслідкового
зв'язку з такими діями та як наслідок
завдання позивачці шкоди суду не
надано.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Аналіз змісту
цієї норми надає можливість зробити
висновок, що компенсація моральної
шкоди здійснюється за наявності всіх
загальних умов відповідальності за
завдання шкоди, а саме :протиправної
поведінки, наявності завданої
моральної шкоди, причинним зв'язком між
протиправною поведінкою та завданою
моральною шкодою.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ході розгляду даної справи стороною
позивача не надано належних доказів,
щодо обґрунтування та підтвердження
порушених прав позивачки ОСОБА_1
заявленими до відповідача ОСОБА_2 як
до фізичної особи, а не посадової особи
підприємства.

У зв'язку із цим суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не
ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно п.п. 4,5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується та відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Також зазначено, що оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з`ясувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
враховує, що ОСОБА_1 звернулась до суду
про відшкодування моральної шкоди, яка
з її наведених у позові обґрунтувань
випливає з корпоративних відносин, які
фактично склалися між головою
правління товариства та акціонером. В
зв'язку з цим суд звертає увагу, що такі
взаємовідносини між такими суб'єктами
регулюються Господарським кодексом
України та Законом України «Про
господарські товариства».

Згідно п. 2.2.1 Рекомендацій Вищого
Господарського Суду України «Про
практику застосування законодавства у
розгляді справ, що виникають з
корпоративних відносин» №04-5/14 від
28.12.2007 року законодавством не
передбачено право акціонера
звертатись до суду за захистом прав
акціонерного товариства, крім
випадків, коли він уповноважений на це
відповідним акціонерним товариством,
або якщо таке право надається йому
статутом акціонерного товариства.

У Рішенні Конституційного Суду України
№ 18-рп/2004 від 01.02.2004 року у справі №
1-10/2004 щодо офіційного тлумачення
окремих положень частини першої статті
4 ЦПК України (справа про охоронюваний
законом інтерес) зазначено, що
«акціонер може захищати свої
безпосередні права чи охоронювані
законом інтереси шляхом звернення до
суду у випадку їх порушення,
оспорювання чи невизнання самим
акціонерним товариством, учасником
якого він є, органами чи іншими
акціонерами цього товариства. Порядок
судового захисту порушених будь-ким, у
тому числі третіми особами, прав чи
охоронюваних законом інтересів
акціонерного товариства, які не можуть
вважатися тотожними простій
сукупності індивідуальних
охоронюваних законом інтересів його
акціонерів, визначається законом».

При таких обставинах, суд вважає, що
правові підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
відшкодування моральної шкоди -
відсутні.

Враховуючи вищевикладене та
встановлені судом обставини, суд
відмовляє в задоволенні вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, за участю третьої особи на
стороні позивача: ГО «Комітет захисту
прав міноритарних акціонерів ЗАТ
«Полярна зірка» про визнання дій
незаконними та відшкодування
моральної шкоди у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11, 16, 209, 212-215, 218 ЦПК
України ст.ст. 23,1167 ЦК України, ЗУ «Про
господарські товариства», Постановою
Пленуму ВСУ «Про практику розгляду
судами корпоративних спорів» №13 від
24.10.2008 року, Постановою Пленуму ВСУ «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
за участю третьої особи на стороні
позивача: ГО «Комітет захисту прав
міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна
зірка» про визнання дій незаконними та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами
до апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги на
протязі десяти днів. Особи, що приймали
участь у справі, але не були присутніми
при оголошенні рішення мають право на
його оскарження в десятиденний строк з
дня отримання копії цього рішення суду.

Головуючий: