Справа № 652/439/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року Високопільський
районний суд Херсонської області у
складі:

головуючого судді
Дамчука О.О.

при секретареві
Крат С.Ф.

розглянувши заочно у відкритому
судовому засіданні в смт. Високопілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
надалі уточненим позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу по розписці, мотивуючи
тим, що 06.11.2013 року відповідач взяла в
борг під розписку у позивача 10000,00
гривень і зобов'язалася повернути їх на
протязі шести місяців. Однак у
зазначений термін зобов'язання не
виконала. У зв'язку з наведеним позивач
просить суд стягнути з відповідача
борг у сумі 10000,00 гривень, та судові
витрати у розмірі 243,60 гривень.

У судове засідання позивач не з'явився,
але надав заяву в якій вказав, що
підтримує уточнені позовні вимоги у
повному обсязі, просив їх задовольнити
та справу розглянути без його участі.

Відповідач у судове засідання
неодноразово не з'явилася, про причини
неявки суд не повідомила. Згідно
довідки про реєстрацію місця
проживання, відповідач ОСОБА_2
зареєстрована в АДРЕСА_1, згідно
повідомлення, яке повернулося на
адресу суду, відповідач за
вищезазначеною адресою не проживає,
таким чином у відповідності до ст. 74 ЦПК
України, відповідач вважається
належним чином повідомлений про день
та час слухання справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає за можливе задовольнити позов.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 Цивільного
кодексу України, за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов`язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу № 6-63
цс 13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Судом встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики позичальник
надав позикодавцеві розписку,
відповідно до якої відповідачу ОСОБА_2
була надана позика позивачем у сумі
10000,00 гривень, які вона зобов'язалася
повернути через шість місяців, але до
цього часу цього не зробила.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню борг у
сумі 10000,00 гривень та судові витрати,
які складають 243,60 гривень.

Підстав для відмови в задоволенні
позову у суду не має.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 224, 226
ЦПК України, ст. 1049 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
уродженця с. Микільське
Високопільського району Херсонської
області на користь ОСОБА_1 10000,00 (десять
тисяча) гривень 00 копійок боргу, а також
243,60 гривень судових витрат.

На протязі п'яти діб направити копію
заочного рішення відповідачу по
справі.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Високопільський районний суд
Херсонської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя

О.О. Дамчук