Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2795/14
Головуючий у 1 інстанції Федченко І.М.
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 13 травня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Жовтневої
районної адміністрації Запорізької
міської ради, треті особи: Міське
комунальне підприємство «Основаніє»,
територіальна громада в особі
Запорізької міської ради, Міський
нотаріальний архів м.Запоріжжя про
скасування розпорядження, про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,

за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7,
Жовтнева районна адміністрація
Запорізької міської ради, Міське
комунальне підприємство «Основаніє»,
територіальна громада в особі
Запорізької міської ради, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради, 3-ті особи Міське комунальне
підприємство «Основаніє»,
Територіальна громада в особі
Запорізької міської ради, Міський
нотаріальний архів - м. Запоріжжя, про
скасування розпорядження, про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло, про визнання
недійсним договору купівлі - продажу.

В позові зазначали, що право на
користування квартирою їх сім'я з трьох
осіб отримала з 23.09.1986 року на підставі
ордера № 4448. ОСОБА_8 померла в
ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого
зареєстрованими в квартирі залишились
вони, відповідно: матір та донька
ОСОБА_5, ОСОБА_6, вони ніколи за жодних
умов не втрачали інтересу до вказаного
житла, не відмовлялись від права на
користування квартирою, яка до її
приватизації 22.09.2008 року перебувала у
комунальній власності Територіальної
громади в особі Запорізької міської
ради. У першій половині 2008 року за їх
відсутність, за невідомих їм
обставинах, за позовами незнайомих їм
осіб у Жовтневому районному суду м.
Запоріжжя відбувся розгляд двох
цивільних справ. Рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2008
року був задоволений уточнений позов
ОСОБА_7, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, - «Про
визнання права користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1».
Наступним заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2008
року був задоволений позов ОСОБА_7, до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, - «Про визнання
відповідачів такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, та - про зміну
договору найму». Додатковим рішенням
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 09.06.2008 року задоволена заява ОСОБА_7
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, «Про скасування
реєстрації відповідачів: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1, та - про
реєстрацію ОСОБА_7, у зазначеному
житловому приміщенні». Дізнавшись про
зазначені вище судові рішення, вони
оскаржили їх у спосіб, визначений
цивільно-процесуальним
законодавством.

25.07.2012 року рішенням колегії суддів
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 24.03.2008 року про
задоволення уточненого позову ОСОБА_7
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, - «Про визнання права
користування жилим приміщенням»
скасовано та ухвалено нове рішення
наступного змісту: в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7, до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про визнання права
користування приміщенням» - відмовлено
у повному обсязі. Рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2012
року задоволена заява ОСОБА_5, ОСОБА_6,
«Про перегляд рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2008
року (справа №2-1299/08) та додаткового
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 09.06.2008 року скасовані та
постановлено нове рішення наступного
змісту: «В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа:
Комунальне підприємство «ВРЕЖО № 2» у
М.Запоріжжя «Про визнання відповідачів
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1; про скасування
реєстрації відповідачів: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1; - про
реєстрацію ОСОБА_7 у зазначеному
житловому приміщенні, та - про зміну
договору найму - відмовити».

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 08.04.2013 року задоволена
заява ОСОБА_5, ОСОБА_6 «Про поворот
виконання» заочного рішення

Жовтневого районного суда м. Запоріжжя
від 22.05.2008 року (справа №2-1299/08) про
задоволення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа: Комунальне
підприємство «ВРЕЖО № 2» у м. Запоріжжя
«Про визнання відповідачів такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1, та про зміну договору найму»,
та додаткового рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2008
року про задоволення заяви ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Комунальне
підприємство «ВРЕЖО № 2» у М.Запоріжжя
«Про скасування реєстрації
відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6 у квартирі
АДРЕСА_1, та про реєстрацію ОСОБА_7 у
зазначеному житловому приміщенні».

Вважають, що право ОСОБА_7 на
реєстрацію, на користування, на найм кв.
АДРЕСА_1, - скасовано, з огляду на це у
ОСОБА_7 на 19-22.09.2008 р. не було жодних
підстав для приватизації., а тому
відсутність у ОСОБА_7 права на
приватизацію тягне за собою
недійсність розпорядження від 19.09.2008
року, № 853-р Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради, недійсність свідоцтва «Про право
власності на житло №326», яке пройшло
реєстрацію в ОП «ЗМБТІ» у відповідному
реєстрі «Прав власності на нерухоме
майно», на підтвердженнячомувиданий
витяг № 20485776 від 07.10.2008 року. - набуття
спірною квартирою статусу
неприватизованого житла, яке має
перебувати у комунальній
власності. Але ОСОБА_7 - з метою
незаконного продажу привласненого на
безоплатній основі житла, -двічі: 15.10.2008
року (№20591313) та 26.01.2009 року (№21673012)
отримав витяги з реєстру прав
власності.

В подальшому - без участі та згоди
зацікавлених осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6 -
30.01.2009 року ОСОБА_7 уклав з подружжям
ОСОБА_3., ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
Р.№ 106. 03,02.2009 року нові власники житла -
подружжя ОСОБА_3, ОСОБА_4- зареєстрували
своє право власності на ім»я чоловіка -
ОСОБА_3, на підтвердження чого останній
отримав витяг № 21751693 від 03.02.2009 року.
Вважають , що укладання 30.01.2009 року
ОСОБА_7 з подружжям ОСОБА_3., ОСОБА_4 - без
участі та згоди зацікавлених осіб:
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_10, Р.№ 106, - свідчать про
його недійсність та про необхідність
повернення сторін у первісний стан.

Посилаючись на викладені обставини,
просили суд визнати недійсним
розпорядження голови Жовтневої
районної адміністрації Запорізької
міської ради від 19.09.2008 року, № 853-р- «
Про приватизацію житла за адресою:
АДРЕСА_1. Визнати недійсним свідоцтво
«Про право власності на житло № 326» від
22.09.2008 року, видане ОСОБА_7 згідно
розпорядження голови Жовтневої
районної адміністрації Запорізької
міської ради від 19.09.2008 року, № 853-р, - «
Про приватизацію житла за адресою:
АДРЕСА_1. Визнати недійсним договір
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_3 - чоловіком,
за згодою дружини останнього - ОСОБА_4,
який був посвідчений 30.01.2009 року
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
Р.№ 106, без участі та без згоди
зацікавлених осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6.
Припинити право власності на квартиру
АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі - продажу,
посвідченого 30.01.2009 року приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10 № 106.

У січні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
ОСОБА_7, Жовтнева районна адміністрація
Запорізької міської ради, Міське
комунальне підприємство «Основаніє»,
територіальна громада в особі
Запорізької міської ради, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

В зустрічному позові зазначали, що
ОСОБА_3 на підставі договору купівлі -
продажу № 105, укладеного ним з ОСОБА_7
30.01.2009 р. і посвідченим приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10, став
власником квартири АДРЕСА_1. Вони
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходяться у шлюбі з
12.03.1971 року. Отже квартира АДРЕСА_1
належить їм на праві сумісної
власності. Вони проживають в квартирі
АДРЕСА_1 з 30.01.2009 року по теперішній час.
За весь цей час ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у
спірній квартирі не проживали.
Вважають що у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 були відсутні у спірній
квартирі більше шести місяців, то вони
втратили право користування цим
житловим приміщенням відповідно до
приписів ст.ст. 71,72 ЖК України. Крім того
відповідно до довіреності № 331 виданої
ОСОБА_6 25.12.2012 р. своїм представникам і
посвідченої приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_13, ОСОБА_6 05.04.2012 року знята
з реєстрації місця проживання за
адресою АДРЕСА_9, тому вважають , що
ОСОБА_6 втратила право користування
спірною квартирою в зв'язку з її
вибуттям на постійне проживання до
іншого населеного пункту. Крім того з
30.01.2009 року всі комунальні платежі
сплачували вони, також виконували
ремонт в спірній квартирі. ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 не виконували своїх зобов'язань
за договором найму спірної квартири,
тому втратили право користування нею.

Посилаючись на викладені обставини,
просили суд визнати ОСОБА_5 і ОСОБА_6
такими, що втратили право користування
вищезазначеною квартирою.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 13 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6
задоволено.

Визнано недійсним розпорядження
голови Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради від 19.09.2008 року , № 853-р- «Про
приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво «Про право
власності на житло № 326» від 22.09.2008 року,
видане ОСОБА_7 згідно розпорядження
голови Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради від 19.09.2008 року, № 853-р, - « Про
приватизацію житла за адресою :
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним договір купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1, укладений
ОСОБА_7 з ОСОБА_3 - чоловіком, за згодою
дружини останнього - ОСОБА_4, який був
посвідчений 30.01.2009 року приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10, Р.№ 106,
без участі та без згоди зацікавлених
осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Припинено право власності на квартиру
АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі - продажу,
посвідченого 30.01.2009 року приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10 , Р № 106.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просять скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні первісного позову
відмовити, зустрічні позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що укладання ОСОБА_7, договору купівлі
продажу спірної квартири з подружжям
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, без участі та згоди
користувачів цієї квартири ОСОБА_6,
свідчить про його недійсність.
Відмовляючи в задоволенні позову
апелянтам, про втрату на користування
ОСОБА_6 квартири, суд вважає, що на час
проживання в спірній квартирі подружжя
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, не могли
проживати в цій квартирі, тому що вони
незаконно були позбавлені житла.

З таким висновком суду першої
інстанції не може погодитися колегія
суддів, оскільки він не відповідає
обставинам справи та положенням
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
на підставі обмінного ордеру № 4448 від
23.09.1986 року, вселились та право на
користування квартирою АДРЕСА_1
отримали ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_8, в ІНФОРМАЦІЯ_1, в
квартирі залишились проживати ОСОБА_5,
ОСОБА_6.

В 2008році ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за рішенням
суду знято з реєстрації в квартирі
АДРЕСА_1(а/с160).

Звертаючись до суду з зустрічним
позовом, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як спосіб
усунення перешкод у здійснені права
власності, відповідно до ст.ст. 321, 391 ЦК
України, просили визнати ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, такими, що втратили право
користування жилим приміщенням
спірної квартири.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України.

У частині другій статті 16 ЦК України
зазначені способи захисту цивільних
прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у
потерпілої особи виникає право на
застосування конкретного способу
захисту, який залежить від виду
порушення, тобто особа має право
обирати той спосіб захисту, який
відповідає характеру порушення її
права чи інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням: фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі договору купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_7 з
ОСОБА_3 - чоловіком, за згодою дружини
останнього - ОСОБА_4, який був
посвідчений 30.01.2009 року приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10, Р.№ 106,
право власності на спірну квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3(а/с 131-132).

З 30.01.2009року подружжя ОСОБА_3 постійно
проживають в квартирі, утримують її в
належному стані, проводять поточні
ремонти, сплачують за весь цей час
комунальні послуги, ведуть
господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та
відмовляючи в позові ОСОБА_3, не
спростувавши обставини не проживання
ОСОБА_6 у спірній квартирі без поважних
причин, суд першої інстанції обмежився
переліком судових рішень, за якими як
він вважає, встановлені обставини, які
непотрібно з*ясовувати.

Проте, за наявності рішення суду
про право громадянина користуватися
жилим приміщенням, відповідно до п.10
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", не є перешкодою до розгляду і
задоволення позову про визнання його
таким, що втратив це право з мотивів, що
після набрання рішенням законної сили
або після його виконання він був
відсутнім понад шість місяців, у тому
числі і в тих випадках, коли строк для
виконання рішення не скінчився.
Наймачеві або членові його сім'ї, який
був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в позові
про захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Як встановлено, що з 30.01.2009року і по
теперішній час власниками квартири
АДРЕСА_1, є подружжя ОСОБА_3, які в ній
зарєєстровані та постійно проживають.

В той же час, як вбачається з
матеріалів справи, відповідно до Акту
складеному ЖЕУ №1, який не спростовано,
при огляді квартири АДРЕСА_1,
встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в
квартирі не проживають з січня 2007 року
і їх особисті речі, одяг, документи і
тому подібне відсутні(а/с 188).

Свідок ОСОБА_15, свідчення якої суд
першої інстанції безпідставно не взяв
до уваги, та яка будучи допитаною в суді
першої інстанції підтвердила, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ще в березні 2005року,
покинули квартиру і більше в ній не
були. Квартира стала місцем зібрання
невідомих осіб, які в ній пиячили,
бешкетували, зняли батареї опалення,
паркет і все що можна винести. Вона
неодноразово зверталася до
участкового міліціонера, КП, забивала
вхідні двері гвіздками, щоб обмежити
доступ по сторонніх осіб.

Як видно з наданих апелянтом: листа
Державної міграційної служби України
ОСОБА_6, від 16.04.2014року за № 530, де, в ході
перевірки було встановлено, що в період
з 18.11.2011року по 05.04.2012рік ОСОБА_6,
зареєстрована в Нахімовському районі
м.Севастополь, а 04.04.2012року знялася з
реєстрації та вибула на нове місце
реєстрації в АДРЕСА_10.

В своїй заяві прокурору Жовтневого
району м.Запоріжжя від 25.05.2014року №
3707вх14, ОСОБА_6, вказала, що вона
27.04.2012року повернулася з АРК в
м.Запоріжжя.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
тощо.

Отже, як вбачається з вищенаведеного
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ще до рішення суду про
зняття їх з реєстрації в спірній
квартирі, покинули цю квартиру і в
подальшому докази того, що з 2005року,
вони не втрачали свого інтересу до
квартири та їм чинили перешкоди в
користуванні спірною квартирою:
укладення відповідних договорів
водопостачання, електропостачання,
тощо, чи сплати комунальних платежів на
утримання квартири, будинку,
проведення ремонтів квартири тощо,
звернення до правоохоронних органів чи
суду на не допуск до квартири в
матеріалах справи відсутні.

Лише в 2012 році ОСОБА_6 оскаржили в
апеляційному порядку рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 24.03.2008 року, про задоволення
уточненого позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, - «Про визнання права
користування жилим приміщенням».
Однак, як вбачається з рішення колегії
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області від 25.07.2012 року, яким скасовано
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 24.03.2008 року, підставою
скасування рішення районного суду та
відмови в задоволенні позову ОСОБА_7, є
те, що він не довів належними та
допустимими доказами, що вселився в
спірну квартиру як член сім*ї наймача,
та квартира була його постійним місцем
проживання, при тому що він був
зареєстрований за іншою адресою(а/с 9). З
цього рішення не вбачається, що ОСОБА_7,
перешкоджав ОСОБА_5 користуватись
спірною квартирою, та що останні в ній
постійно мешкали.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, будучи
поновленими в праві користування
спірною квартирою судовими рішеннями,
статус якої змінився, жодної обставини,
які підтверджують створення родиною
ОСОБА_3 перешкод їм у користуванні
спірним житловим приміщенням
належними та допустимими доказами, у
розумінні ст. 57-60 ЦПК України, не довели
та судом першої інстанції ці обставини
не встановлено, не спростували
обставини про своє не проживання у
спірній квартирі без поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги дають підстави для скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, та
відмові в задоволенні позову ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 13 травня 2014 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісті: «Позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4, задовольнити. Визнати
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 такими, що втратили
право користування квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_5 і ОСОБА_6
про визнання недійсним розпорядження,
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на житло, про визнання
недійсним договору купівлі - продажу та
припинення власності на квартиру -
відмовити повністю.»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: