Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/1319/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом органу опіки та піклування
виконавчого комітету Бердичівської
міської ради в інтересах малолітнього
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав, стягнення аліментів

за апеляційною скаргою органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Бердичівської міської ради

на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 06 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л
а :

У 2014 року орган опіки та
піклування звернувся до суду з позовом,
в якому просив позбавити ОСОБА_2
батьківських прав щодо малолітнього
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути
аліменти на його утримання в розмірі 300
грн. щомісячно.

В обґрунтування позову
посилається на те, що відповідачка не
турбується про стан здоров'я сина, не
забезпечує належних умов для
проживання, виховання та розвитку
дитини, своєю асоціальною та
аморальною поведінкою надає
негативний приклад для наслідування
хлопчиком згубних звичок. Позивач
зазначає, що відповідачка з 16.10.2013
перебуває на диспансерному обліку в
наркологічному диспансерному
відділенні з діагнозом - хронічний
алкоголізм. З 16.10.2013 р. по 28.10.2013 вона
проходила курс лікування на денному
стаціонарі наркологічного
диспансерного відділення. Після
лікування на прийом до лікаря не
з'являється.

З 17.08.2012 року сім'я малолітньої
дитини перебуває під соціальним
супроводом Бердичівського міського
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді, а ОСОБА_1 взятий на
облік, як дитина, що опинилась в
складних життєвих обставинах у зв'язку
з ухиленням матері від виконання
батьківських обов'язків. Відповідачка
свідомо нехтує своїми батьківськими
обов'язками, умисно ігнорує зауваження
та рекомендації працівників
відповідних органів і служб, зокрема
Бердичівського центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді та
служби у справах дітей, щодо зміни
своєї поведінки та ставлення щодо
виховання і розвитку малолітнього
сина. З 06.02.2014 року по 04.03.2014 року ОСОБА_1
перебував в дитячому відділенні
Бердичівської міської лікарні,
відповідачка відвідала сина лише
01.03.2014. За направленням служби у справах
дітей Житомирської
облдержадміністрації, малолітнього
ОСОБА_1 поміщено до комунальної
установи "Обласний центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей "Сонячний дім" Житомирської
обласної ради, у зв'язку з потребою
дитини у проходженні
соціально-психологічної реабілітації,
де він перебуває на даний час.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 06 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі орган опіки та
піклування, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю
малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з яким проживає у АДРЕСА_1

З 16.10.2013 вона перебуває на
диспансерному обліку в наркологічному
диспансерному відділенні з діагнозом -
хронічний алкоголізм, а з 16.10.2013 року по
28.10.2013 року проходила курс лікування на
денному стаціонарі наркологічного
диспансерного відділення.

З 17.08.2012 року сім'я відповідачки
перебуває під соціальним супроводом
Бердичівського міського центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді. а малолітній ОСОБА_1 взятий на
облік, як дитина, що опинилась в
складних життєвих обставинах у зв'язку
з ухиленням матері від виконання
батьківських обов'язків. З 06.02.2014 року
по 04.03.2014 року ОСОБА_1 перебував в
дитячому відділенні Бердичівської
міської лікарні, після чого його
поміщено до комунальної установи
"Обласний центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей "Сонячний дім" Житомирської
обласної ради, де він перебуває на
даний час.

Постановою Бердичівського
міськрайоннного суду від 24.04.2013 року
ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та
піддано штрафу в сумі 17 грн.

З актів обстеження умов проживання
малолітнього ОСОБА_1 від 06.08.2012 року,
19.03.2013 року, 22.04.2013 року, 11.10.2013 року,
06.02.2014 року вбачається, що умови
проживання відповідачки та дитини у
АДРЕСА_1 задовільні. Дитина забезпечена
місцем відпочинку, одягом та
харчуванням. Проте, у житлі не прибрано,
розкидані речі, посуд не митий. Під час
відвідувань відповідачка та її
співмешканець перебували у стані
алкогольного сп'яніння.

У характеристиці на малолітнього
ОСОБА_1 зазначено, що дитина майже не
говорить, у нього відсутня зв'язна мова.
Мати дитини зловживає алкогольними
напоями. Після проходження ОСОБА_2
курсу лікування, у листопаді-грудні 2013
року дитина була доглянута, охайна,
мати відвідувала батьківські збори,
враховувала поради та рекомендації
педагогів.

18.03.2014 року орган опіки та піклування
надав висновок, відповідно до якого
вважав за доцільне позбавити
відповідачку батьківських прав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.3007 року
№ 3 "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснено, що ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 вищевказаної Постанови
роз'яснено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Для встановлення таких обставин суду
потрібно ретельно перевіряти докази,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
обов'язково здійснювати необхідні дії
для залучення відповідача у справі та
з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у
принципі 6 проголошено, що дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом, як
зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої
постанови, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої виходив з того, що відповідачка
дійсно не приділяла належної уваги та
турботи малолітньому сину, не
працювала, зловживала алкогольними
напоями, проте з березня 2014 року стала
на шлях виправлення, змінила свою
поведінку та ставлення до дитини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
12.03.2014 року (ще до пред'явлення даного
позову до суду) ОСОБА_2 пройшла сеанс
лікування від алкогольної залежності
методом кодування строком на один рік,
з цього часу не вживає алкогольні
напої. Із співмешканцем ОСОБА_3 вона не
проживає з лютого 2014 року, а у березні
2014 року звернулася до Бердичівського
МВ УМВС України із заявою про
притягнення його до кримінальної
відповідальності за нанесення
тілесних ушкоджень.

Відповідачка влаштувалася на постійну
роботу, по місцю роботи
характеризується позитивно.

З довідок Комунальної установи
"Центральна дитяча міська лікарня" та
комунальної установи "Обласний центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей "Сонячний дім" Житомирської
обласної ради вбачається, що ОСОБА_2
систематично (2 рази на тиждень)
відвідує сина, цікавиться його життям,
розвитком та станом здоров'я.

З акту обстеження умов проживання
відповідачки від 12.06.2014 року
вбачається, що умови проживання сім'ї
задовільні, в помешканні належні
санітарно-гігієнічні умови, наявні
необхідні меблі, є продукти харчування
та одяг для дитини.

Крім того, в суді першої інстанції були
допитані свідки ОСОБА_4 (сусідка) та
ОСОБА_5, які підтвердили, що
відповідачка останні місяці не вживає
алкоголь, працює, змінила свою
поведінку та ставлення до сина.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що ОСОБА_2 стала на шлях виправлення,
змінила своє відношення до виконання
батьківських обов'язків, а тому
відсутні підстави для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Бердичівської міської ради відхилити,
а рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 06 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
Судді