Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2014 року
м. Бар

Барський районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого, судді Хитрука
В.М.

при секретарі Грабчак І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бар Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Барської міської ради про
узаконення самочинного будівництва,
визнання нікчемного правочину
договору купівлі-продажу нерухомого
майна дійсним, визнання права
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач
вказала, що 30.02.2014 року купила у
відповідача нежитлове приміщення
гаража бокс НОМЕР_1 та земельну ділянку
АДРЕСА_1. За придбане майно заплатила
50000 гривень, про що відповідач надала
розписку із зобов'язанням протягом 10
днів оформити угоду нотаріально. Однак,
після отримання грошей ухиляється від
взятих зобов'язань, а позивач, почавши
готувати документи, виявила, що
приміщення гаража є збудованим
самочинно. А тому звернулась до суду з
даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилась, надала суду письмову заяву, в
якій зазначила, що свої позовні вимоги
підтримує повністю та наполягає на їх
задоволенні, просить справу розглянути
без її участі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позов
визнала повністю, не заперечує проти
його задоволення, просить справу
розглядати без її участі, про що надала
до суду письмову заяву.

Відповідач по справі Барська
міська рада позов визнала, про що
надала суду письмову заяву та просила
справу слухати без участі її
представника.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки сторони не з'явилися у судове
засідання.

Суд, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, прийнявши визнання
позову відповідачами, оскільки це не
буде суперечити закону і не
порушуватиме прав сторін та свобод чи
інтересів інших осіб, вважає, що позов
доведений та обґрунтований і його
необхідно задовольнити в повному
обсязі. До такого висновку суд дійшов з
наступного.

30.02.2014 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2
нежитлове приміщення гаража бокс
НОМЕР_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1. За
придбане майно заплатила 50000 гривень.
Дане підтверджується розпискою
відповідача, яка зобов'язувалась
протягом 10 днів оформити угоду
нотаріально. Однак, після отримання
грошей ухиляється від взятих
зобов'язань. Дані обставини
позбавляють її права на вільне
володіння, користування та
розпорядження придбаним майном.

Земельна ділянка площею 0,003 га
(кадастровий номер :01:057:0112) з
цільовим призначенням для будівництва
індивідуальних гаражів належить
відповідачу, що підтверджується
свідоцтвом про право власності від
16.07.2013 року та витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 16.07.2013 року.

На приміщення гаража 04.07.2013 року
виготовлено технічний паспорт.

Згідно висновку за звітом про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж гаража,здійсненого ТОВ
«ВІНСТРАТЕГІЯ-БУДЕКСПЕРТИЗА» ,
встановлено їх відповідність вимогам
надійності і безпечної експлуатації.

Згідно звіту про незалежну оцінку,
здійсненого ФОП ОСОБА_3, ринкова
вартість приміщення гаража становить
33424 гривні.

Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна).

Механізм та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначено Порядком прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 квітня 2011 р. № 461. Пунктом 10 даного
Порядку передбачена можливість
прийняття в експлуатацію самочинно
збудованого нерухомого майна після
визнання на нього права власності за
рішенням суду.

Згідно ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другої сторони (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Враховуючи те, що придбані позивачем
об'єкти є нерухомим майном, до нього
застосовуються положення ст. 657 ЦК
України щодо форми договору купівлі -
продажу, тобто при укладанні даного
договору не може бути застосована
проста письмова форма, а обов'язкове
нотаріальне посвідчення.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Правова норма, а саме частина 3 статті 640
ЦК України, на час розгляду справи та на
час звернення позивача до суду була
змінена і положення щодо моменту
укладення договору який підлягає
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації - з моменту державної
реєстрації, втратило силу з 1 січня 2012
року, згідно із Законом від 11 лютого 2010
року №1878- VІ, а в силу змін внесених
Законом від 9 грудня 2011 року - з 1 січня
2013 року.

Після внесених змін до частини 3 статті
640 ЦК України її положенням
встановлено, що договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення, а
тому позов про визнання дійсним
договору купівлі-продажу за правилами
частини 2 статті 220 ЦК України не
суперечить цій нормі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору,
але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

В силу ст.215 ч.2 ЦПК України у разі, якщо
недійсність правочину встановлена
законом, такий правочин є нікчемним,
однак нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» у зв'язку з недодержанням
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину договір може
бути визнано дійсним лише з підстав,
встановлених статтями 218 та 220 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України якщо
правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Судом встановлено, що
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі. Правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
як вимагає ст.203 п.3 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Позивачем виконано всі,
передбачені законом, умови договору.

За таких обставин суд, керуючись
ст.ст. 130, 174 ЦПК України, ч.1 чт.328, ч.1
ст.331, ч.5 ст.376, ст. 655, 657, 662, 629, 392, 203, 204, 215,
218,220, 331 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Узаконити самочинне будівництво
нежитлового приміщення гаража,
розташованого по АДРЕСА_1.

Визнати нікчемний договір,
укладений 30.02.2014 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, щодо купівлі-продажу
нежитлового приміщення гаража та
земельної ділянки, розташованих по
АДРЕСА_1, дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на нерухоме майно
розташоване по АДРЕСА_1, а саме на:

- нежитлове приміщення гараж «А»
загальною площею 34,7 кв.м. з підвалом
«А1»;

- земельну ділянку, площею 0,003 га
(кадастровий номер :01:057:0112) з
цільовим призначенням для будівництва
індивідуальних гаражів, що розташована
по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене протягом 10
днів з дня його проголошення, а
неприсутніми

особами в той же строк з дня отримання
копії рішення, шляхом подачі
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Вінницької області через Барський
районний суд Вінницької області.

Суддя:
В.М.Хитрук