Ухвала

іменем україни

30 липня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю НВФ
«Вест», закритого акціонерного
товариства МЖК «Академмістечко» про
визнання права власності; за
зустрічним позовом закритого
акціонерного товариства МЖК
«Академмістечко» до ОСОБА_3, товариства
з обмеженою відповідальністю НВФ
«Вест» та ОСОБА_4 про визнання договору
недійсним, скасування реєстрації,
визнання права власності; за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, товариства з
обмеженою відповідальністю НВФ «Вест»
(далі - ТОВ НВФ «Вест»), закритого
акціонерного товариства МЖК
«Академмістечко» (далі - ЗАТ МЖК
«Академмістечко»), третя особа - КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомості», про
скасування реєстрації та визнання
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_7, на
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ТОВ НВФ
«Вест», ЗАТ МЖК «Академмістечко» про
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1.

У листопаді 2012 року ЗАТ МЖК
«Академмістечко» пред'явив зустрічний
позов до ОСОБА_3, ТОВ НВФ «Вест», ОСОБА_4
про визнання договору дарування,
укладеного 22 червня 2011 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, недійсним.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ НВФ
«Вест», ЗАТ МЖК «Академмістечко», у
якому просила визнати за нею право
власності на нежитлове приміщення
загальною площею 526,34 кв. м, яке
розташоване на 25 поверсі корпусу «Б»
будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 3 червня 2013 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Зустрічний позов ЗАТ МЖК
«Академмістечко» задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
від 22 червня 2011 року квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Скасовано реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Визнано за ЗАТ МЖК «Академмістечко»
право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомості» (чи його правонаступника)
скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно - нежитлове
приміщення загальною площею 83,6 кв. м на
25 поверсі корпусу «Б» житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
нежитлове приміщення №1, загальною
площею 526,34 кв. м на 25 поверсі корпусу
«Б» житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
27 листопада 2013 року у відкритті
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_7 відмовлено
на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати оскаржувану ухвалу та
передати справу до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
відкриття апеляційного провадження,
мотивуючи свою вимогу порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що причини пропуску
строку на апеляційне оскарження,
зазначені заявником, не є поважними,
оскільки апелянт ознайомилася з повним
текстом оскаржуваного рішення 24
вересня 2013 року, а апеляційну
скаргу подано нею 22 жовтня 2013 року, в
той час, коли строк на апеляційне
оскарження закінчився 4 жовтня 2013 року.

Проте, повністю погодитися з таким
висновком суду не можна.

За положеннями ст. 129 Конституції
України та ст. 13 ЦПК України однією із
основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду, зокрема й особами, які не
беруть участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права та
обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в
редакції, чинній на час вчинення
процесуальної дії) апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 297 ЦПК України
апеляційна скарга залишається без руху
також у випадку, якщо вона подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її
подала, не порушує питання про
поновлення цього строку, або якщо
підстави, вказані нею у заяві, визнані
неповажними. При цьому протягом
тридцяти днів з моменту отримання
ухвали особа має право звернутися до
апеляційного суду з заявою про
поновлення строків або вказати інші
підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в
зазначений строк або вказані нею
підстави для поновлення строку
апеляційного оскарження будуть
визнані неповажними, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті апеляційного
провадження.

Перелік поважності причин, які
враховуються для поновлення
пропущеного строку, законом не
встановлено, вони визначаються у
кожному конкретному випадку, виходячи
з певних обставин, які мають юридичне
значення.

22 жовтня 2013 року до суду першої
інстанції надійшла апеляційна скарга
ОСОБА_6, подана в інтересах ОСОБА_7, з
клопотанням про поновлення строку, а 31
жовтня 2013 року скарга надійшла до
апеляційного суду, згідно відмітки
апеляційного суду м. Києва.

У клопотанні про поновлення строку на
подання апеляційної скарги заявник
вказувала на те, що вона не брала участі
у справі, але суд вирішив питання про її
права та обов'язки, копію оскаржуваного
рішення вона не отримувала.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4
листопада 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_6, подану в інтересах ОСОБА_7,
залишено без руху з наданням строку для
подання доказів поважності причин
пропуску строку на апеляційне
оскарження або зазначення інших
підстав для поновлення строку.

На виконання вказаної ухвали апелянтом
було подано окреме клопотання про
поновлення строку на апеляційне
оскарження із зазначенням причин його
пропуску, зокрема того, що вона не була
стороною у даній справі й не приймали
участі в її розгляді, а відтак не знали
й не могли знати про наявність
оскаржуваного рішення, про яке
дізналася 9 вересня 2013 року в
судовому засіданні по іншій справі, з
матеріалами справи її представник
змогла ознайомитися лише 24 вересня 2013
року, копію оскаржуваного рішення вона
не отримувала.

Визнавши причини пропущення строку на
подання апеляційної скарги
неповажними та дійшовши висновку про
відсутність підстав для його
поновлення, суддя апеляційної
інстанції не дав належної оцінки
доводам апелянта з огляду на
дотримання права заявника на доступ до
правосуддя, проголошеного ст. 55
Конституції України та ст. 6 Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод.

Проте, наведені заявником доводи про
поважність причин пропущення ними
строку на апеляційне оскарження
рішення суду заслуговують на увагу й
підлягають перевірці, оскільки в
матеріалах справи відсутні відомості
про дату отримання апелянтом
оскаржуваного судового рішення, а
зазначено лише дату ознайомлення з
матеріалами справи, з якого
апеляційний суд порахував початок
перебігу строку на апеляційне
оскарження.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, не дав належної оцінки
причинам пропуску ОСОБА_7 строку на
апеляційне оскарження рішення суду
першої інстанції, у достатньому обсязі
не мотивував свого висновку про
відмову у поновленні цього строку,
залишивши поза увагою те, що положення
ЦПК України не містять вичерпного
переліку поважних причин пропуску
строку апеляційного оскарження.

Отже, висновок апеляційного суду про
відмову у відкритті апеляційного
провадження у справі на підставі ст. ст.
294, 297 ЦПК України є передчасним.

Згідно з ч. 2 ст. 342 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на ухвалу
суду, суд касаційної інстанції
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої або
апеляційної інстанції, якщо було
порушено порядок, встановлений для
його вирішення.

У зв'язку з викладеним касаційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржувана
ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню як така, що постановлена з
порушенням норм процесуального права з
передачею питання про відкриття
апеляційного провадження на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну ОСОБА_6, подану в інтересах
ОСОБА_7, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року скасувати, питання
про відкриття апеляційного
провадження передати на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. МартинюкГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко М.І.
Наумчук О.В. СтупакСудді:В.І. Амелін