Ухвала

іменем україни

21 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Хрещатик» до ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення стягнення
на предмет іпотеки за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 4 липня 2013 року,

встановила:

У березні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Хрещатик» (далі - Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 27 вересня 2007
року між відкритим акціонерним
товариством Комерційний Банк
«Хрещатик», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Комерційний Банк «Хрещатик», та
ОСОБА_6 було укладено кредитний
договір, за умовами якого останній
отримав кредит у сумі 95 000,00 доларів США
зі сплатою відповідних відсотків, зі
строком повернення до 25 вересня 2010
року.

Виконання умов вказаного договору
забезпечено договором іпотеки,
укладеним між Банком та ОСОБА_5,
предметом якого є двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1

Вказував, що на час звернення до суду
власником предмета іпотеки є ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу
квартири від 30 грудня 2010 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 умов кредитного договору,
утворилась заборгованість, яка
останнім в добровільному поряду
сплачена не була.

Посилаючись на те, що особа, до якої
перейшло право власності на предмет
іпотеки, набуває статусу іпотекодавця
й має всі його права та несе всі його
обов'язки за іпотечним договором у тому
обсязі й на тих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки, просив звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_4

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 9 жовтня 2012
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
4 липня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено.

На виконання кредитного боргу у сумі 1
349 003 грн, який рахується за ОСОБА_6 перед
публічним акціонерним товариством
«Комерційний банк «Хрещатик» звернуто
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, шляхом
надання права публічному акціонерному
товариству «Комерційний банк
«Хрещатик» на продаж від свого імені
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу предмета іпотеки в
порядку ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» за початковою ціною предмета
іпотеки, встановленою нарівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеною
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, отримання дублікату
правовстановлюючого документа, витягу
з реєстру прав власності для
відчуження та всіх необхідних
документів для оформлення продажу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
передати справу на новий розгляд,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення заявленого позову,
апеляційний суд виходив із того, що
ОСОБА_4 з моменту набуття ним власності
на предмет іпотеки набув статусу
іпотекодавця з усіма правами та
обов'язками іпотекодавця.

Даний висновок відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст.
1 Закону України «Про іпотеку» в силу
іпотеки іпотекодержатель має право у
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки.

Згідно положень ст. 23 Закону України
«Про іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Установлено, що згідно договору
іпотеки від 27 вересня 2007 року,
укладеного між Банком та ОСОБА_5,
остання на виконання кредитних
зобов'язань позичальника ОСОБА_6,
передала Банку в іпотеку належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.
14-16).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 30 грудня 2010 року, укладеного між
ОСОБА_7 та ОСОБА_4, останній є власником
вказаної квартири (а.с. 17-18).

Вирішуючи спір, суд вірно керувався
положеннями ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» та дійшов вірного правового
висновку, що ОСОБА_4 набув право
власності на спірну квартиру в
установленому законом порядку, особа,
до якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця незалежно від того, чи
було йому відомо про обтяження майна
іпотекою.

За наявності виниклої заборгованості в
розмірі 1 349 003 грн, яка підтверджена
належними доказами, Банк має право
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Наведені в касаційних скаргах доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального й процесуального права,
а наведені в скаргах доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно ч. 1 ст. 337
ЦПК України не знаходить підстав для
задоволення касаційних скарг.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 4
липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О. В. Умнова

І.М. Фаловська