У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М., Попович О.В.,Ступак
О.В.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та
піклування Селидівської міської ради
Донецької області, орган опіки та
піклування Слов'янської міської ради
Донецької області, про позбавлення
батьківських прав, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області від 3 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 20 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_7,
мотивуючи його тим, що відповідач є її
біологічним батьком, у шлюбних
відносинах батьки позивачки ніколи не
перебували та до 16 років вона ніколи
його не бачила, що є на думку позивачки
невиконанням відповідачем
батьківських обов'язків щодо її
виховання. ОСОБА_7 протягом всього
життя позивачки не забезпечував її
матеріально, має заборгованість по
сплаті аліментів та обмежує її у
самостійному виїзді за межі України, не
надає відповідних документів для
виїзду за кордон.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивачка просила суд позбавити ОСОБА_7
батьківських прав щодо дитини ОСОБА_6 у
зв'язку із ухиленням від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 3
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 20 січня 2014 року, позов
ОСОБА_6 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_7 батьківських прав
щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_6

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовити, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6
суди виходили із того, що відповідач
без достатніх підстав ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків, позивачку належним чином
матеріально не забезпечує, не
піклувався про її фізичний та духовний
розвиток, що є підставою для
позбавлення його батьківських прав.

Зазначені висновки суду відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
повному з'ясуванні усіх обставин
справи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Судами встановлено, що рішенням
Селидівського міського суду Донецької
області від 29 жовтня 1997 року
відповідача визнано батьком
народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 доньки
ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_8 аліменти на утримання дитини в
розмірі ј частини від усіх видів
доходів до досягнення дитиною
повноліття (а.с. 9).

Із довідки комунального підприємства
«Імпульс» від 13 червня 2013
року вбачається, що позивачка разом із
матір'ю проживають в АДРЕСА_1
(а.с. 19).

Із довідок загальноосвітньої школи № 13
м. Селидово вбачається, що позивачка в
зазначеній школі навчалась в період з 1
вересня 2003 року по 8 вересня 2010
року, проживала разом із матір'ю та
бабусею, її вихованням займалась
ОСОБА_8, батько позивачки навчанням
доньки не цікавився, батьківські збори
не відвідував, зв'язок із школою не
підтримував (а.с. 7, 8, 20).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 пункту 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
30 березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Для встановлення таких обставин суду
потрібно ретельно перевіряти докази,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
обов'язково здійснювати необхідні дії
для залучення відповідача у справі та
з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Із довідок відділів державної
виконавчої служби Слов'янського та
Селидівського міського управління
юстиції від 24 березня 2010 року та від 17
липня 2013 року вбачається, що відповідач
має заборгованість по сплаті аліментів
на утримання дитини, присуджені на
користь матері позивачки аліменти
ОСОБА_7 сплачує не регулярно (а.с. 10, 13).

Із висновку органу опіки та піклування
Слов'янської міської ради від 19
листопада 2013 року № 29/01-1455 «Про
позбавлення батьківських прав»
вбачається, що ОСОБА_7 фактично не
виконує батьківські обов'язки по
вихованню та утриманню ОСОБА_6, не
піклується про її фізичний та духовний
розвиток, не реалізовує своє право на
контакт із дитиною. Враховуючи рішення
комісії з питань захисту прав дитини, а
також інтереси ОСОБА_6 орган опіки та
піклування Слов'янської міської ради
дійшов висновку щодо доцільності
позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав
відносно ОСОБА_6 (а.с. 177-178).

Частиною 4 статті 10 ЦПК України
встановлено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(частин 1 статті 11 ЦПК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суди обґрунтовано виходили із того, що
ОСОБА_7 ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, не піклуються
про фізичний і духовний розвиток
дитини, навчання, підготовку до
самостійного життя, не забезпечує
матеріально. Також судами правильно
зазначено, що будь-яких перешкод у
спілкуванні із дитиною відповідачу не
чинилось. Оцінюючи сукупність наявних
у матеріалах справи доказів, суди
дійшли правильного висновку, що винна
поведінка відповідача, свідоме
нехтування ним своїми батьківськими
обов'язками є підставою для
позбавлення останнього батьківських
прав щодо ОСОБА_6

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для їх зміни чи скасування
немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення
відповідають вимогам
статей 213-214 ЦПК України та керуючись
статтями 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 3
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 20
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик