Справа №489/3541/14-ц 14.08.2014 14.08.2014 14.08.2014
Провадження №22-ц/784/2366/14
у першій інстанції-Коваленко І.В.
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Коломієць В.В.,
Шолох З.Л.,

при секретарі - Горенко Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Мартіна Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_1 та

садівничого товариства «Путієць»

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 21 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до садівничого товариства «Путієць»

про стягнення компенсації за
невикористану відпустку,

середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до садівничого товариства
«Путієць» ( далі - СТ «Путієць») про
захист трудових прав.

Позивачка зазначала, що з 1 квітня 2007 по
29 травня 2010 року працювала головою
правління СТ «Путієць». При звільненні
відповідач не провів з нею повного
розрахунку та не виплатив грошову
компенсацію за невикористану
відпустку за період 2007-2010 років.

Посилаючись на порушення відповідачем
трудового законодавства, ОСОБА_1
просила стягнути з СТ «Путієць» 1588 грн.
грошової компенсації за невикористану
відпустку з урахуванням індексації, а
також 20 421 грн. за затримку розрахунку
при звільненні за період з 1 червня 2010
року по 1 травня 2014 року.

Представник СТ «Путієць» позов не
визнав, посилаючись на відсутність
трудових відносин між товариством та
головою правління, який обирається
загальними зборами з членів товариства
і діє на підставі Статуту.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 липня 2014 року позов
задоволено частково, з СТ «Путієць» на
користь ОСОБА_1 стягнуто 1278, 32 грн.
компенсації за невикористану
відпустку та 1 500 грн. середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні.

Сторони не погодились з судовим
рішенням та його оскаржили.

ОСОБА_1 просила змінити судове рішення
в частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, збільшивши його розмір
до 24 251,95 грн.

СТ «Путієць», посилаючись на
недоведеність праці позивачки за
трудовим договором та незаконність дій
ОСОБА_1 на посаді голови правління,
просило рішення скасувати та відмовити
у позові.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає,
а апеляційна скарга СТ «Путієць»
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов з
посиланням на статті 116, 117 КЗпП, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1, як голова правління
садівничого товариства, у період з 2007
по травень 2010 років перебувала з
товариством у трудових відносинах,
мала право на щорічну відпустку, яким
за час роботи не скористалась, а тому
при звільненні з посади мала отримати
грошову компенсацію, яку відповідач
своєчасно не виплатив.

Проте з такою оцінкою правовідносин
сторін та застосуванням норм трудового
законодавства погодитись не можна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1, як член садівничого товариства
«Путієць», була обрана головою
правління у 2000 році та займала цю
посаду до травня 2010 року.

16 травня 2010 року загальними зборами СТ
«Путієць» головою правління обрано
іншу особу - Матвєєва Ю.І. ( а.с.59-64).

Преамбулою Статуту СТ «Путієць» (далі -
Статут) визначено, що садівниче
товариство є громадською організацією
добровільно об'єднаних громадян, що
мають земельні ділянки, з метою
задоволення загальних інтересів у
вирощуванні його членами фруктів, ягід
та овочів, робіт по поліпшенню
добробуту, обробці землі та
агрономічному обслуговуванню.

Статут є основним документом, який
визначає економічні, організаційні,
правові умови діяльності товариства.

За характером та напрямком діяльності
садівничі товариства мають ознаки
обслуговуючих кооперативів ( статті 1, 6
Закону «Про кооперацію»).

Відповідно до частин 1,3 статті 34 Закону
«Про кооперацію» трудові відносини в
кооперативних організаціях
регулюються цим законом,
законодавством про працю, статутами
кооперативних організацій та
правилами їх внутрішнього розпорядку.
Кооперативна організація самостійно
визначає форми і систему оплати праці
своїх членів і найманих працівників.

Частиною 2 цієї норми передбачено, що
для здійснення мети і статутних
завдань кооперативна організація
може залучати до роботи за трудовим
договором осіб, які не є її членами. У
разі залучення осіб на визначений
строк чи на час виконання певної
роботи за згодою сторін між
кооперативною організацією та
найманим працівником може укладатися
договір у формі контракту.

Статтею 3 КЗпП також передбачено, що
особливості праці членів кооперативів
визначаються законодавством та їх
статутами.

Відповідно до пункту 4.14 Статуту СТ
«Путієць» голова правління обирається
загальними зборами із членів
товариства строком на три роки, та має
повноваження на прийняття на роботу та
звільнення працівників.

Розділом 6 Статуту передбачено, що
правління товариства працює на
громадських засадах ( пункт 6.1),
товариство може залучати до роботи за
трудовим договором громадян, які не є
його членами, з оплатою праці за
погодженням сторін ( пункт 6.3) і на цих
працівників розповсюджується
законодавство про працю ( пункт 6.2).

Таким чином, колегія суддів вважає
встановленим, що укладення трудового
договору або контракту між
товариством, як юридичною особою, та
особою, обраною загальними зборами
головою правління, Статутом не
передбачено.

Такий зміст правовідносин між головою
правління та товариством узгоджується
і з положенням частини 4 статті 34 Закону
«Про кооперацію», якою передбачено
укладення трудових договорів
(контрактів) з найманими, а не обраними
на керівні посади працівниками.

Такого висновку не спростовує і
положення статті 15 Закону «Про
кооперацію» щодо компетенції
загальних зборів визначати розміри
оплати праці голови правління. Само по
собі визначення характеру діяльності
голови як «праці», а винагороди за таку
діяльність як «оплати праці», не може
бути достатньою підставою для
застосування до спірних правовідносин,
що врегульовані Статутом, всіх норм
трудового законодавства, в тому числі
положень про трудовий договір,
гарантії і компенсації.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги, як доказ трудових відносин, і
відомості, зазначені у трудовій книжці
позивачки про прийняття її на посаду
голови правління та звільнення з
посади за пунктом 1 статті 36 КЗоТ
(а.с.12-13), бо запис до своєї ж трудової
книжки внесено особисто ОСОБА_3, а наказ
про прийняття на роботу саму себе
правового значення не має.

До того ж, запис у трудовій книжці про
прийняття на роботу на посаду голови
правління з 1 квітня 2007 року ( а.с.12), тоді
як ОСОБА_1 виконувала ці обов'язки з 2000
року, пов'язаний лише з датою
звільнення позивачки з попереднього
місяця роботи.

Не відповідає запис у трудовій книжці
про звільнення з роботи (стаття 36 КЗпП)
і дійсним підставам звільнення ОСОБА_1
від обов'язків голови правління
внаслідок перевиборів.

Не має правового значення і
затвердження ОСОБА_1 штатного розпису
працівників товариства, до якого
включено посаду голови правління, (
а.с.81,82), оскільки такого повноваження
за Статутом голова правління не має.

Відомості податкових та пенсійних
органів також не свідчать про трудовий
характер правовідносин, оскільки
оподаткуванню підлягають отримані
доходи, які є різними за характером.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскільки підстави та характер
діяльності, а також повноваження
голови правління садівничого
товариства ґрунтуються на Статуті,
яким не передбачено укладення
трудового договору, прийняття на
роботу та звільнення голови правління
за нормами трудового законодавства, то
спірні правовідносини не регулюються
і правилами статтей 116, 117 КЗпП.

Підстав для задоволення позову ОСОБА_1
колегія суддів не вбачає.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на
вищезазначені обставини та помилково
застосував норми трудового
законодавства, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу садівничого
товариства «Путієць» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді