АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1859/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Томаш В. І. Доповідач - Глущенко
Н.Г.Категорія 19/27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

21 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів -
Черненкової Л.А., Кіктенко Л.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного
акціонерного товариства

комерційного банку
«Приватбанк»

на рішення Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2013 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
/ а. с. 1 /.

В обґрунтування своїх позовних
вимог банк посилався на те, що 21.02.2006
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ
КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір без номера
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 1,5% на місяць з розрахунку 360
днів у році на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Кредитний ліміт за
кредитною карткою встановлено 2000
доларів США / а. с. 5-7 /.

Відповідачка ознайомлена та згодна з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою і Тарифами банку, як і
підтвердила свою згоду на те, що
підписана нею заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку складає між нею та
банком договір про надання банківських
послуг, що підтверджується її підписом
у заяві від 21.02.2006 року / а. с. 5-7 /.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_2 не
виконувала умови кредитного договору
стосовного своєчасного повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування ними, то, станом на 20.09.2011
року, у неї виникла заборгованість
перед банком у розмірі 6229,01долар США,
де: 2000 доларів США - заборгованість за
кредитом; 3483,46 долари США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 389,18 доларів США
- заборгованість по комісії за
користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 62,74 долари
США - штраф (фіксована частина) і 293,63
долари США - штраф (процентна складова),
яку позивач і просив стягнути з
відповідачки на його користь / а. с. 1,3 /.

Відповідачка ОСОБА_2, не
заперечуючи в суді першої інстанції
проти підписання нею 21.02.2006 року заяви
(договору), - заперечувала проти
позовних вимог, стверджуючи, що вона не
отримувала ніяких грошових коштів за
цим договором.

Рішенням Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 17.12.2013 року банку
відмовлено в його позовних вимогах в
повному обсязі /а. с. 103-105/.

З рішенням суду від 17.12.2013 року не
погодилося ПАТ КБ «Приватбанк» і
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати це
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на те, що
воно є незаконним та необґрунтованим,
оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, позивач вважає, що судом не
досліджені належним чином докази по
справі, а висновки суду не відповідають
обставинам справи / а. с. 109-113 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно задовольнити, а рішення суду
- скасувати, ухваливши нове рішення у
справі, в силу ст. 309 ЦПК України, з
наступних підстав.

Відмовляючи банку в його позовних
вимогах суд першої інстанції виходив з
того, що докази, які були надані банком
суду, є неналежними. Крім того, суд
прийшов до висновку, що кредитною
карткою відповідачка не користувалася,
а користувалася інша особа. Крім того,
ця картка, на думку суду першої
інстанції, була отримана в інтересах ПП
«Граніт», а не відповідачки / а. с. 103-105 /.

Однак, з такими висновками суд
погодитися неможна, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам чинного
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 21.02.2006 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір без номера шляхом
приєднання (у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку)
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,5% на місяць з
розрахунку 360 днів у році на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Кредитний ліміт за кредитною карткою
встановлено 2000 доларів США /а. с. 5-7/.

Відповідачка ОСОБА_2 ознайомилася та
згодна з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою і Тарифами банку, як
і підтвердила свою згоду на те, що
підписана нею заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку складає між нею та
банком договір про надання банківських
послуг, що підтверджується її підписом
у заяві / а. с. 5-7 /.

Факт особистого підписання заяви
(договору) від 21.02.2006 року відповідачка
ОСОБА_2 підтвердила суду першої
інстанції під час розгляду справи по
суті.

Попри взяті на себе зобов'язання
відповідачка ОСОБА_2 не виконував умови
кредитного договору стосовного
своєчасного повернення кредитних
коштів та відсотків за користування
ними, у зв'язку з чим, станом на 20.09.2011
року, у неї виникла заборгованість
перед банком у розмірі 6229,01доларів США,
де: 2000 доларів США - заборгованість за
кредитом; 3483,46 долари США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 389,18 доларів США
- заборгованість по комісії за
користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 62,74 долари
США - штраф (фіксована частина) і 293,63
долари США - штраф (процентна складова),
яку позивач і просив стягнути з
відповідачки на його користь / а. с. 1,3 /.
Розрахунок заборгованості
відповідачки перед банком - позивачем
проведено правильно у відповідності з
умовами вище зазначеного договору від
21.02.2006 року та вимогами чинного
законодавства / а. с. 3, 5-7,49 /.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України -
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Як вбачається з матеріалів справи
банк, в підтвердження своїх позовних
вимог, надав суду належним чином
оформлені копію спірного договору
(заяву ОСОБА_2 від 21.02.2006 року, Умови та
правила надання банківських послуг - а.
с. 5-7) та розрахунок заборгованості і
копію карткового рахунку/ а. с. 3,49 /.

Під час розгляду справи в суді
першої інстанції жодна із сторін не
заявила про те, що ці письмові докази є
неналежними. Сама відповідачка
підтвердила суду першої інстанції, що
заява (договір) від 21.02.2006 року, яка
надана банком суду в якості доказу,
підписана нею особисто.

Отже, у суду першої інстанції не
було жодних підстав вважати, що
зазначені письмові докази не є
належними та допустимими доказами по
справі. До того ж, в разі виникнення
сумнів відносно письмових доказів у
справі, суд першої інстанції, в силу ч. 2
ст. 64 ЦПК України, не був позбавлений
можливості вимагати подання до суду
оригіналів цих документів, але таке
питання не було поставлене в суді
першої інстанції, ні сторонами, ні
самим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України
- правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст.207 ЦК України -
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається в
письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України -
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Як було вище зазначено, судом
встановлено, що 21.02.2006 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір шляхом приєднання (
ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно
до умов цього договору відповідачка
ОСОБА_2 ознайомилася і згодна з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою і
Тарифами банку, як і підтвердила свою
згоду на те, що підписана нею заява
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами банку
складає між нею та банком договір про
надання банківських послуг, що
підтверджується її підписом у заяві / а.
с. 5-7 /. Факт особистого підписання заяви
(договору) від 21.02.2006 року відповідачка
ОСОБА_2 підтвердила суду першої
інстанції під час розгляду справи по
суті.

Відповідно до умов кредитного
договору шляхом приєднання від 21.02.2006
року без номера відповідачці було
встановлено кредитний ліміт на
платіжну картку у розмірі 2000 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 1,5% на
місяць з розрахунку 360 днів у році на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки /а. с. 5-7/.

Отже, посилання суду першої
інстанції на те, що між сторонами не
було укладено кредитний договір,
оскільки заява про видачу кредитних
коштів та Умови і правила надання
банківських послуг не є кредитним
договором, - є безпідставними, так як
між сторонами було укладено в
письмовій формі кредитний договір
шляхом приєднання, що підписаний обома
сторонами і відповідає вимогам чинного
матеріального права та волевиявленню
обох сторін, які є вільними в укладенні
договору, визначенні умов договору і
таке інше (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Безпідставними є посилання суду
першої інстанції і на ту обставину, що
банк не надав суду доказів того, що
відповідачкою були отримані грошові
кошти у банку, тобто не надав суду
касовий чек, меморіальний ордер і таке
інше, - оскільки суд першої інстанції не
прийняв до уваги, що між сторонами було
укладено кредитний договір шляхом
приєднання, а відповідно до цього
договору відповідачці було
встановлено кредитний ліміт на
платіжну картку у розмірі 2000 доларів
США, тобто видача банком кредиту
здійснена шляхом зарахуванням
відповідної грошової суми на картковий
рахунок відповідачки № 2625, що і було
зроблено банком / а. с. 3,49 /.

Посилання, як суду першої
інстанції, так і відповідачки на ту
обставину, що вона не отримувала
грошові кошти і немає жодного
відношення до грошових коштів, які
були надані банком, що підтверджується
постановою Нікопольського
міськрайонного суду про притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_3,
висновками судової експертизи та
фактом порушення прокуратурою
Нікопольського району кримінальних
справ відносно працівників банку, - не
можуть бути прийняті до уваги з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
між сторонами укладено кредитний
договір шляхом приєднання і відповідно
до цього договору відповідачці було
встановлено кредитний ліміт на
платіжну картку у розмірі 2000 доларів
США та видано кредитну картку №
011257, яка і використовувалася, як
засіб безготівкових розрахунків.
Відповідно до умов кредитного
договору клієнт не має права
передавати картку третім особам ( п.
6.1Умов та правил), повинен запобігати
втраті (крадіжці) картки, а вразі її
втрати інформувати про це банк та
правоохоронні органи (п. п. 6.10; 6.11 Умов
та правил).

Отже, відповідачка несе
відповідальність за передачу картки
третім особам і її збереження, а
доказів того, що картка вибула з її
користування в результаті
протиправних дій чи з інших підстав -
відповідачка суду не надала.

Згідно постанови Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області про звільнення від
кримінальної відповідальності та
закриття кримінальної справи від 01.09.2010
року (справа № 1-171/10) встановлено, що
ОСОБА_3 склала завідомо неправдиву
довідку про заробітну плату ОСОБА_2,
завірила її своїм підписом і підробила
підпис директора приватного
підприємства, та видала її для
послідуючої передачі в банк для
оформлення кредитного договору / а. с.
59-60 /. Факт підробки підпису директора
на неправдивій довідці про заробітну
ОСОБА_2 підтверджується експертним
висновком № 32/04-7 від 20.01.2009 року / а. с.
71-80 /.

Доказів того, що кредитний
договір від 21.02.2006 року підписаний не
ОСОБА_2, як і доказів того, що сума
кредиту отримана не ОСОБА_2, а іншою
особою, зазначені постанова та
експертний висновок не містять.

Отже, висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на припущеннях,
що є недопустимим в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК
України.

За таких обставин та виходячи з
доказів по справі, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги банку про стягнення
заборгованості за кредитним договором
без номеру від 21.02.2006 року - підлягають
задоволенню згідно ст.ст.525,526,530,
536,1054,10561 ЦК України.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України,
з відповідачки на користь банку
підлягають стягненню судові витрати по
справі, які сплачені банком при
зверненні до суду з позовом, в сумі 616,45
грн., де: 496,45 грн. - судовий збір; 120 грн. -
ІТЗ розгляду справи / а. с. 13 /.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області від 17
грудня 2013 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
без номера від 21 лютого 2006 року в
розмірі 6229,01доларів США ( шість тисяч
двісті двадцять дев'ять доларів США 01
цент) (станом на 20.09.2011 року), де: 2000
доларів США - заборгованість за
кредитом; 3483,46 долари США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 389,18 доларів США
- заборгованість по комісії за
користування кредитом; штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 62,74 долари
США - штраф (фіксована частина) і 293,63
долари США - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
судові витрати у справі в сумі 616,45 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: