У Х В А Л А

Іменем України

22 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЧУЖІ Ю.Г.,
БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі ЧЕЙПЕШ С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді
Хустського районного суду від 8 травня
2014 р. про відмову у відкритті
провадження у справі за його позовом до
Хустської міської ради Закарпатської
області про скасування рішення,
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу судді
Хустського районного суду від 08.05.2014,
якою на підставі ст. 122 ч. 2 п. 1 ЦПК
України відмовлено у відкритті
провадження у справі за вищезазначеним
позовом внаслідок підвідомчості спору
адміністративному суду. На думку
апелянта, позов належить розглядати в
порядку цивільного судочинства. Крім
того, він вже подавав у порядку
адміністративного судочинства позов
про скасування цього ж рішення
Хустської міської ради і ухвалою
Хустського районного суду від 11.03.2014
провадження в адміністративній справі
було закрито внаслідок необхідності
вирішення спору в порядку цивільного
судочинства. Апелянт просить ухвалу
скасувати, направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду та прийняти рішення, згідно
якого він може звернутися до
Хустського районного суду з позовною
заявою про скасування рішення
Хустської міської ради від 10.12.2013 № 1258.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши
апеляцію за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України у відсутність учасників
процесу, обговоривши доводи скарги,
перевіривши наявні матеріали, суд
приходить до такого.

Постановляючи 08.05.2014 ухвалу про відмову
у відкритті провадження у справі, суддя
суду першої інстанції виходив з того,
що спір підлягає вирішенню в порядку
адміністративного судочинства (а.с. 11).
Однак, із таким судовим рішенням
погодитись не можна.

Як убачається зі змісту позовної заяви
ОСОБА_1 та зі змісту доданих до неї
документів (тексту рішення ІХ сесії ІV
скликання Хустської міської ради від
10.12.2013 № 1258, заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від
04.12.2013 на ім'я Хустського міського
голови щодо заперечень результату
вирішення земельного спору, інших
документів (а.с. 1-7)), фактично має місце
земельний спір із ОСОБА_3 та із
Хустською міською радою щодо права
користування земельною ділянкою
площею 0,0379 га по АДРЕСА_1 та права
позивача на її приватизацію. Заявою від
23.08.2012 ОСОБА_1 звернувся у порядку ст. 118
ЗК України до Хустської міської ради, в
особі якої територіальна громада
здійснює право власності на землю, про
надання згоди на розробку проекту
відведення для передачі йому у
власність вищевказаної земельної
ділянки, що прилягає до іншої земельної
ділянки, яка наразі перебуває в його
розпорядженні (а.с. 8). Хустська міська
рада вирішувала земельний спір між
ОСОБА_1 і ОСОБА_3, внаслідок чого дійшла
висновку про необхідність відмови
ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
для передачі йому у власність указаної
земельної ділянки, що і зробила
оскарженим рішенням від 10.12.2013 № 1258. У
позовній заяві ставиться питання про
порушення права позивача на одержання
у власність спірної земельної ділянки
внаслідок незаконного, на думку
позивача, її перебування у
користуванні ОСОБА_3 та внаслідок
неправомірних, як він вважає, дій
Хустської міської ради.

ОСОБА_1 раніше подавав у порядку
адміністративного судочинства позов
про скасування рішення Хустської
міської ради від 10.12.2013 № 1258 і ухвалою
Хустського районного суду від 11.03.2014
(а.с. 18-19) провадження в
адміністративній справі було закрито
внаслідок необхідності вирішення
спору в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України,
особа має право на захист не лише свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, але і право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. У порядку
цивільного судочинства суди
розглядають справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають,
зокрема, із цивільних і земельних
відносин; законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства (ст. 15
ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦПК України).

Виходячи з наведеного та враховуючи
положення ст.ст. 8, 16, 21 ЦК України, ст.ст.
152, 155, 158 ЗК України, колегія суддів
констатує, що звернення позивача до
суду в порядку цивільного судочинства
з метою захисту законного майнового
інтересу, а також прав у земельному
спорі відповідає вимогам цивільного
процесуального закону. Не можна не
брати до уваги і наявність чинної
ухвали цього ж суду, якою позивача було
скеровано до вирішення справи в
порядку цивільного судочинства,
існування таких протилежних
процесуальних рішень одного і того
самого суду щодо указаного питання не
ґрунтується на законі та порушує права
позивача, на що він слушно вказує в
апеляції. Інші питання щодо форми і
змісту позовної заяви, формулювання та
взаємозв'язку вимог, суб'єктного складу
сторін тощо, які мають значення для
відкриття провадження та розгляду
справи за відповідними вимогами,
можуть вирішуватися, за наявності для
того відповідних підстав, у порядку,
передбаченому ст.ст. 27, 31-33, 119, ст. 121 ч.ч.
1, 2, ст. 130 ч.ч. 1, 6, ст. 160 ч. 2, ст. 168, ст. 207 ч. 1
п. 8 ЦПК України.

За таких обставин, сама по собі
наявність органу місцевого
самоврядування в якості відповідача за
даним позовом не означає автоматично
наявності публічно-правового спору
(справи адміністративної юрисдикції) у
розумінні ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 7, ст. 17 ч. 1., ч. 2 п.
1 КАС України. Посилання судді в ухвалі
від 08.05.2014 на ст. 18 КАС України
(предметна підсудність
адміністративних справ) для визначення
підвідомчості справи значення не має.
Отже, висновок судді про те, що позов
повинен розглядатися за правилами
адміністративного судочинства
помилковий, у відкритті провадження у
справі відмовлено необґрунтовано.

Відтак, оскільки розгляд справи та
вирішення процесуальних питань, що
випливають із факту пред'явлення
позову, належать до компетенції суду
першої інстанції (ст.ст. 107, 118, 122 ЦПК
України), а розгляд справи, у якій
провадження не відкрито, не може мати
місця, апеляцію на підставі ст. 312 ч. 1 п. 3
ЦПК України слід задовольнити
частково, ухвалу скасувати, питання про
відкриття провадження в справі
передати на новий розгляд до того ж
суду. У прийнятті окремого рішення щодо
права ОСОБА_1 звернутися до суду з
позовною заявою про скасування рішення
органу місцевого самоврядування
потреби немає, оскільки право на
звернення до суду в порядку,
встановленому законом, передбачене ст.
55 Конституції України, ст. 2 ч.ч. 1-3, ст. 3
ч. 2 ЦПК України, іншими законодавчими
нормами.

Керуючись ст. 312 ч. 1 п. 3, ст. 315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково, ухвалу судді Хустського
районного суду від 8 травня 2014 р.
скасувати, питання передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді