У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євтушенко О.І., Касьяна О.П., Іваненко
Ю.Г., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_10, приватний
нотаріус ОСОБА_11, про визнання
недійсною довіреності, частково
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, переведення права покупця за
договором купівлі-продажу, стягнення
суми, визнання права власності,
скасування реєстрації, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_9 - ОСОБА_12
на ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 09 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що з 1972
року він перебував у шлюбі з ОСОБА_7, у
якому народилася дочка ОСОБА_8 Вони з
дружиною та їх дочкою ОСОБА_8
приватизували квартиру АДРЕСА_1 у
рівних частинах, тобто по 1/3 частини
кожний. У 2012 році шлюбні відносини між
ним та дружиною припинено. 08 лютого 2013
року ОСОБА_7, ОСОБА_8 без його згоди та
відома оформили у приватного нотаріуса
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 довіреність під
реєстровим № 22 на представництво його
інтересів з питань продажу квартири, на
підставі якої продали належну йому
частину спірної квартири ОСОБА_9

Просив суд визнати недійсною
довіреність, посвідчену 08 лютого
2013 року за реєстровим № 22, видану від
його імені на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8
на представництво інтересів з питань
продажу квартири; визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_9,
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу

ОСОБА_11 09 лютого 2013 року, у частині
продажу належної йому

1/3 частини спірної квартири; перевести
на нього права покупця за договором
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідченим приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 09 лютого 2013 року у
частині інших 2/3 частин цієї квартири;
стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9
сплачену ним вартість 2/3 частини
квартири у розмірі 123 330 грн; визнати за
ним право власності у цілому на
квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_9
повернути ОСОБА_6 квартиру шляхом
виселення ОСОБА_9 з цієї квартири;
скасувати реєстрацію права власності
на спірну квартиру за ОСОБА_9

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 24 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 09 квітня 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність,
посвідчену 08 лютого 2013 року за
реєстровим № 22 приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 від імені ОСОБА_6 на ім'я
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на представництво
інтересів з питань продажу квартири.

Визнано частково недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_9, посвідченим приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 09 лютого
2013 року, у частині продажу належної

ОСОБА_6 1/3 частини квартири.

Переведено на ОСОБА_6 права покупця за
договором купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, посвідченим приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 09 лютого
2013 року за реєстровим № 215, з ОСОБА_9 на
ОСОБА_6 у частині інших 2/3 частини цієї
квартири.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9
сплачену останнім вартість 2/3 частини
квартири у розмірі 123 330 грн шляхом
видачі коштів з депозиту. Визнано за
ОСОБА_6 право власності у цілому на
квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_9 повернути ОСОБА_6
квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення з
квартири та скасовано реєстрацію права
власності на спірну квартиру за ОСОБА_9

У касаційній скарзі представник ОСОБА_9
- ОСОБА_12, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати ухвалу апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Задовольняючи позов у частині визнання
недійсними довіреності та договору
купівлі-продажу, суд першої інстанції,
з яким погодився й апеляційний суд,
керувався тим, що довіреність від 08
лютого 2013 року від імені ОСОБА_6 є
підробленою, оформлена без оригіналу
його паспорта, тобто на підставі
ксерокопії документів та без
волевиявлення ОСОБА_6,
особисто ним не підписана. Крім того,
він, як співвласник квартири, ніколи не
мав наміру відчужувати свою частку
квартири. Оскільки квартира
знаходалась у спільній частковій
власності, то є підстави для
застосування ст. 362 ЦК України -
переважного права купівлі частки у
праві спільної часткової власності.

Із такими висновками судів повністю
погодитись не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 17 листопада 2006 року № 2584, виданого
Управлінням Луганської міської ради з
питань житлового господарства та
приватизації житла, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 є співвласниками квартири

АДРЕСА_1. Квартира належить
співвласникам на праві спільної
часткової власності у рівних частинах
(а.с. 26).

08 лютого 2013 року від імені ОСОБА_6
видана довіреність на ім'я ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 строком до 08 лютого 2016 року, якою
той уповноважив останніх бути його
представниками для вчинення будь-яких
дій щодо продажу за ціну і на умовах на
власний розсуд від його імені належної
йому частки квартири АДРЕСА_1.
Довіреність підписана ОСОБА_6 у
присутності нотаріуса, його особу
встановлено, дієздатність перевірено,
довіреність зареєстрована за
№ 39053636 у Єдиному реєстрі
довіреностей та за № 22 у реєстрі
нотаріальних дій (а.с. 129).

11 вересня 2013 року ОСОБА_6 подано заяву
про скасування виданої ним довіреності
від 08 лютого 2013 року, яка зареєстрована
у реєстрі нотаріальних дій за № 146 (а.с.
131).

Згідно з довідкою Ленінського РВ у м.
Луганську УДМС України в Луганській
області 01 грудня 2012 року ОСОБА_6 взамін
втраченого паспорта НОМЕР_2 видано
новий паспорт НОМЕР_1 (а.с. 123).

Звертаючись до суду з позовом про
визнання довіреності від 08 лютого 2013
року недійсною, ОСОБА_6 посилався на те,
що вона є підробленою, вчиненою за його
відсутності, на підставі паспорта, який
він вважав втраченим.

Так, ст. 204 ЦК України презюмує, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно зі ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Статтею 245 ЦК України встановлено, що
форма довіреності повинна відповідати
формі, в якій відповідно до закону має
вчинятися правочин.

Отже, презюмується, що довіреність на
укладення договору купівлі-продажу
нерухомого майна вважається
правомірною, якщо вона особисто
підписана особою, яка цю довіреність
видає, нотаріально посвідчена, при
цьому свідченням волевиявлення
вважається саме підпис на дорученні, а
у випадку заперечення власного
волевиявлення на видачу довіреності
особа повинна довести, що цей правочин
вчинено у неналежній формі, без
додержання вимог щодо форми
довіреності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що оспорюване
доручення видане на підставі паспорта
НОМЕР_1, виданого ОСОБА_6 01 грудня 2012
року взамін утраченого, доручення
містить особистий підпис ОСОБА_6, крім
того, ОСОБА_6 11 вересня 2013 року подав
особисту заяву про скасування
доручення, не вказуючи при цьому на
його недійсність.

Докази про те, що підпис, вчинений на
дорученні, не відповідає власноручному
підпису ОСОБА_6, у справі відсутні, а
тому висновок суду про недійсність
доручення з тих підстав, що воно видано
при наданні лише фотокопій особистих
документів ОСОБА_6 та не відповідає
його волевиявленню, є припущенням, що
не допустимо у силу ч. 4 ст. 60 ЦПК
України.

Ухвалюючи рішення в частині позовних
вимог про визнання довіреності
недійсною, на порушення вимог ст. ст.
212−?214, 315 ЦПК України суди не
застосували норми закону, що регулюють
спірні правовідносини, неповно
з'ясували фактичні обставини справи, що
мають значення для правильного її
вирішення, та дійшли передчасного
висновку про задоволення позовних
вимог.

Оскільки інші позовні вимоги ОСОБА_6
мають похідний характер від позовної
вимоги про визнання недійсною
довіреності, не можуть вважатись
законними та обґрунтованими судові
рішення і в іншій частині.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_9 -
ОСОБА_12 задовольнити частково.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 24 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 09 квітня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: О.І.
Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.П. Касьян О.М.
Ситнік