УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення аліментів, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 25 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів.

Позивачка вказувала, що ОСОБА_5, як
батько неповнолітньої доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із нею,
свого обов'язку по її утриманню не
виконує.

Посилаючись на те, що відповідач ніде
не працює та матеріальної допомоги не
надає, ОСОБА_4 просила стягнути з нього
аліменти в розмірі 1 500 грн щомісячно.

Заочним рішенням Іллічівського
міського суду Одеської області від
02 листопада 2012 року позов
задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 500 грн
щомісячно, починаючи з 18 вересня 2012
року і до повноліття дитини
(ІНФОРМАЦІЯ_2). Стягнуто із ОСОБА_5 в
дохід держави 214 грн 60 коп.
судового збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 25 березня 2014 року рішення
місцевого суду змінено та встановлено
розмір стягнутих із ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн щомісячно.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення місцевого суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Змінюючи рішення місцевого суду, суд
апеляційної інстанції виходив із
необхідності зменшення розміру
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 23 травня 2008 року сторони перебувають
у зареєстрованому шлюбі.

29 вересня 2008 року у них народилася
донька ОСОБА_6, яка проживає разом з
позивачкою та перебуває на її
утриманні, а відповідач обов'язку з її
утримання в добровільному порядку не
виконує.

За змістом ст. ст. 180, 181 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначено,
що при визначенні розміру аліментів
суд враховує: стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позов та визначаючи
розмір аліментів, місцевий суд
врахував обставини, визначені ч. 1 ст. 182
СК України, щодо стану здоров'я та
матеріального становища дитини і
платника аліментів, наявність в
останнього інших дітей, непрацездатних
дружини, батьків та встановив їх розмір
в сумі 1 500 грн.

Проте всупереч вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України апеляційний суд повторно
з'ясовуючи визначені ч. 1 ст. 182 СК
України обставини, що були встановлені
судом першої інстанції, та на підставі
доказів, які вже були досліджені
місцевим судом, дійшов висновку, з
урахуванням засад розумності,
виваженості та справедливості, про
необхідність зменшення розміру
аліментів, не навівши при цьому інших
нових обставин, що мають істотне
значення для зменшення їх розміру та
які б спростовували визначену місцевим
судом суму аліментів.

Таким чином, судом першої інстанції при
винесенні рішення про задоволення
позову було вірно встановлено
обставини, за яких визначений ним
розмір аліментів буде достатнім для
дитини, а тому в апеляційного суду
всупереч ст. ст. 303, 309 ЦПК України не
було обґрунтованих підстав для зміни
рішення місцевого суду на підставі
встановлених цим же судом обставин, без
спростування його висновків та нових
доказів.

Згідно з вимогами ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 25 березня 2014 року
скасувати, а заочне рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 02 листопада
2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: В.І. Амелін О.І. Євтушенко Ю.Г.
Іваненко О.М. Ситнік