АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/765/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1563/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О.
Доповідач Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого: судді Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк»,
ОСОБА_1 на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 26 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання зобов'язань
припиненими та визнання права
власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
зобов'язань припиненими та визнання
права власності.

В обґрунтування своїх вимог зазначила,
що згідно розписки від 01.01.2010 року
відповідач отримав у неї в борг грошові
кошти в сумі 1 700 000 грн. та зобов'язався
їх повернути до 01.01.2011 року, проте, у
встановлений строк грошові кошти
ОСОБА_3 позивачці не повернув. На
письмову вимогу ОСОБА_2 від 01.01.2012 року
про повернення боргу, ОСОБА_3 надав
відповідь, де зазначив, що факт
наявності боргових зобов'язань не
заперечує, однак, у зв'язку із скрутним
матеріальним становищем повернути
борг у готівковому виразі можливості
не має. Натомість листом від 13.01.2012 року
ОСОБА_2 погодилася на пропозицію
відповідача виконати взяті на себе
зобов'язання по поверненню боргу
шляхом передачі позивачці у власність
відступного, а саме: земельної ділянки,
площею 0,0940 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та належить
відповідачу на підставі договору
дарування, а також розташованих на ній
будівельних матеріалів, які зведені в
конструкцію будівлі житлового будинку,
бані, навісів та зливної ями, проте,
збудовані самочинно, а тому
правовстановлюючих документів на них
відповідач не має. Однак в обумовлений
сторонами строк до 01.06.2012 року ОСОБА_3
свого зобов'язання не виконав,
відповіді на лист позивачки від 02.06.2012
року про підтвердження домовленості
щодо передачі відступного не надав, а
тому ОСОБА_2 в силу ст. 600 ЦК України
вважає, що боргові зобов'язання між нею
та ОСОБА_3 припинено, у зв'язку із тим, що
нею було прийнято пропозицію про
передачу відступного у рахунок
погашення боргу. Незважаючи на те, що
позивачка отримала вільний доступ до
майна, що є предметом відступного,
однак реалізувати своє право на
отримання майна та розпорядження ним
не має можливості, оскільки відповідач
не оформив документи, які необхідні для
оформлення договору про передачу
земельної ділянки у якості відступного
і у позивачки відсутні документи, які
посвідчують право власності на майно, а
тому вона змушена звернутися до суду з
даним позовом.

Посилаючись на викладені обставини, на
норми ст.ст. 16, 326, 526, 600 ЦК України ОСОБА_4
просила:

- визнати припиненим зобов'язання
ОСОБА_3 по сплаті боргу у розмірі 1 700
000 грн. на її користь за згодою сторін
внаслідок передання боржником
кредиторові відступного: будівельних
матеріалів зведених у конструкцію
будівлі житлового будинку літ. «Ж»,
бані літ. «Е,е», навісів літ. «Г,Д» та
зливної ями літ. «ІІ» домоволодіння,
розташованого в АДРЕСА_1, вартістю 1 205
249 грн. та земельної ділянки, площею 940
кв.м, яка знаходиться за цією ж адресою;

- визнати за нею, ОСОБА_2, право
власності на будівельні матеріали
зведені у конструкцію будівлі
житлового будинку літ. «Ж», бані літ.
«Е,е», навісів літ. «Г,Д» та зливної ями
літ. «ІІ» домоволодіння, розташованого
в АДРЕСА_1, вартістю 1 205 249 грн. та
земельну ділянку, площею 940 кв.м, яка
знаходиться за цією ж адресою.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 26 лютого 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
зобов'язань припиненими та визнання
права власності - задоволено.

Визнано припиненим за згодою сторін
зобов'язання ОСОБА_3 по сплаті боргу у
розмірі 1 700 000 грн. на користь ОСОБА_2
внаслідок передання боржником
кредиторові відступного у вигляді
будівельних матеріалів зведених у
конструкцію будівлі житлового будинку
літ. «Ж», бані літ. «Е,е», навісів літ.
«Г,Д» та зливної ями літ. «ІІ», що
розташовані на території
домоволодіння по АДРЕСА_1, вартістю 1
205 249 грн. та земельної ділянки, площею
0,0940 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
будівельні матеріали зведені у
конструкцію будівлі житлового будинку
літ. «Ж», бані літ. «Е,е», навісів літ.
«Г,Д» та зливної ями літ. «ІІ», що
розташовані на території
домоволодіння по АДРЕСА_1, вартістю 1
205 249 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку, площею 0,0940 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 та ПАТ «БМ Банк», не погодившись
з рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 26 лютого 2013 року, оскаржили його в
апеляційному порядку. В апеляційних
скаргах просять скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася,
будучи у порядку встановленому законом
повідомлена про час та місце розгляду
справи.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
будучи повідомленим про час розгляду
справи у порядку ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

До суду апеляційної інстанції надійшли
заперечення ОСОБА_3 на апеляційну
скаргу, у яких він просить рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення. Вважає, що рішення
суду ухвалено із дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку,
що скарги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції, виходив із
доведеності вимог позивачки, при цьому
керувався ст. 600 ЦК України, якою
передбачена можливість припинення
зобов'язання за згодою сторін
внаслідок передання боржником
кредиторові відступного (грошей,
іншого майна, тощо).

Зокрема, суд першої інстанції
посилався на те що, згідно розписки (а.с.
5) ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 в позику
грошові кошти в сумі 1 700 000 грн., які
останній зобов'язався повернути в
строк до 01.01.2011 року.

Оскільки відповідач отриманих коштів в
обумовлений сторонами строк не
повернув, позивачка 01.01.2012 року
звернулася до ОСОБА_3 з письмовою
вимогою повернути їй отримані 01.01.2010
року кошти.

ОСОБА_3 надав відповідь 08.01.2012 року, де
зазначив, що факт наявності боргових
зобов'язань не заперечує, однак, у
зв'язку із скрутним матеріальним
становищем повернути борг у
готівковому виразі можливості не має.
Також зазначеним листом відповідач
запропонував ОСОБА_2 у рахунок
погашення боргових зобов'язань
прийняти відступне, а саме: земельноу
ділянку, площею 0,0940 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та належить
відповідачу на підставі договору
дарування, а також розташованих на ній
будівельних матеріалів, які зведені в
конструкцію будівлі житлового будинку,
бані, навісів та зливної ями, проте,
збудовані самочинно, а тому
правовстановлюючих документів на них
відповідач не має.

Листом від 13.01.2012 року позивачка
погодилася на пропозицію ОСОБА_3 щодо
виконання зобов'язання по поверненню
грошових коштів шляхом передачі
відступного та просила відповідача
оформити відповідний договір у строк
до 01.06.2012 року.

Однак в обумовлений сторонами строк до
01.06.2012 року ОСОБА_3 свого зобов'язання не
виконав, відповіді на лист позивачки
від 02.06.2012 року про підтвердження
домовленості щодо передачі
відступного не надав, відповідного
договору на передачу відступного не
уклав. А тому ОСОБА_2 була змушена
звернутися до суду з даним позовом.

Проте, апеляційна інстанція з таким
висновком суду погодитися не може з
наступних підстав.

Частиною 3 ст. 213 ЦПК України
передбачено, що обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Із матеріалів справи вбачається, що у
ОСОБА_3 виникло право власності на
спірну земельну ділянку на підставі
договору дарування земельної ділянки
від 8 лютого 2007 року.

Згідно вказаного договору ОСОБА_3
отримав Державний акт на право
приватної власності на землю серії ЯГ
№ 676780, виданого Кременчуцьким міським
управління земельних ресурсів 26 квітня
2007 року. Акт зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 69.

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору дарування
житлового будинку від 8 лютого 2007 року
ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 житловий
будинок з господарськими будівлями,
розташований по АДРЕСА_1 (незакінчене
будівництво).

Згідно з витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_6
було зареєстровано право власності на
вищевказаний будинок (незакінчене
будівництво) 12 лютого 2007 року.

Крім того, рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 16.07.2007 року у
справі № 2-1267/2007 року та рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
20.02.2008 року у справі № 2-1478/2008 року було
визнано за ОСОБА_3 право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно за
адресою: АДРЕСА_1.

21 лютого 2008 року ОСОБА_3, як
іпотекодавець з метою забезпечення
виконання зобов'язання, що випливає із
кредитного договору, передав в іпотеку
ТОВ (зараз ПАТ) «БМ Банк» предмет
іпотеки, а саме: - житловий будинок з
господарськими будівлями, загальною
площею 227,2 кв.м, що складається з
наступних будівель та споруд: літ. «Ж,
Ж-ІІ, Ж-г» - житловий будинок, загальною
площею 227,2 кв.м, житловою - 97,7 кв.м; ІІ -
зливна яма; №2,3,4,5 - огорожа; літ. «Г» -
навіс; літ. «Д» - навіс; літ. «Б» - баня;
літ. «е» - прибудова, що розташований у
АДРЕСА_1; - земельну ділянку, загальною
площею 940 кв.м, кадастровий №
:04:002:0369, цільове призначення - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
що розташована по АДРЕСА_1.

Даний іпотечний договір був
зареєстрований у державному реєстрі
іпотек 02.04.2010 року.

У послідуючому ухвалами
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
22.07.2011 року та від 29.09.2011 року рішення
суду про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
було скасовано у зв'язку із ново
виявленими обставинами.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено,
що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Як вбачається із змісту ст.ст. 125-126
Земельного Кодексу України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Термін нерухоме майно (нерухомість)
вживаються в такому значенні: земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці і невід'ємно
пов'язані з нею, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Тому, належним доказом виникнення
права власності на спірне нерухоме
майно у даному випадку може бути
нотаріально посвідчений договір,
оскільки недотримання нотаріальної
форми угоди, у випадку передбаченому
законом, тягне її нікчемність, а суд
зобов'язаний констатувати факт
нікчемності угоди незважаючи на
бажання сторін

При цьому, колегія суддів погоджується
із доводами апелянта ОСОБА_1, що
скасування рішень суду першої
інстанції, якими визнано за ОСОБА_3
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, не
змінює статусу вищевказаного майна
саме як нерухомого, оскільки право
власності на нерухоме майно у
відповідача виникло до вказаних
судових рішень на підставі договорів
дарування від 8 лютого 2007 року.

Крім того, згідно із ст. 3 цього Закону
пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Як уже зазначалося, згідно нотаріально
посвідченого договору іпотеки
нерухомого майна від 21.02.2008 року ОСОБА_3,
як іпотекодавець з метою забезпечення
виконання зобов'язання, що випливає із
кредитного договору, передав в іпотеку
ТОВ (зараз ПАТ) «БМ Банк» предмет
іпотеки, а саме: - житловий будинок з
господарськими будівлями, загальною
площею 227,2 кв.м, що складається з
наступних будівель та споруд: літ. «Ж,
Ж-ІІ, Ж-г» - житловий будинок, загальною
площею 227,2 кв.м, житловою - 97,7 кв.м; ІІ -
зливна яма; №2,3,4,5 - огорожа; літ. «Г» -
навіс; літ. «Д» - навіс; літ. «Б» - баня;
літ. «е» - прибудова, що розташований у
АДРЕСА_1; - земельну ділянку, загальною
площею 940 кв.м, кадастровий №
:04:002:0369, цільове призначення - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
що розташована по АДРЕСА_1.

Даний іпотечний договір був
зареєстрований у державному реєстрі
іпотек 02.04.2010 року.

Згідно протоколу проведення прилюдних
торгів від 11.03.2014 року №17114086-1 з
реалізації предмета іпотеки для
задоволення вимог ПАТ «БМ Банк»,,
ОСОБА_1 було придбано незакінчене
будівництво житлового будинку з
господарськими будівлями, загальною
площею 227,2 кв.м, що складається з
наступних будівель та споруд: літ. «Ж,
Ж-ІІ, Ж-г» - житловий будинок, загальною
площею 227,2 кв.м, житловою - 97,7 кв.м; ІІ -
зливна яма; №2,3,4,5 - огорожа; літ. «Г» -
навіс; літ. «Д» - навіс; літ. «Б» - баня;
літ. «е» - прибудова, що розташований у
АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною
площею 940 кв.м, кадастровий №
:04:002:0369, для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
що розташована по АДРЕСА_1.

Тобто визнання за ОСОБА_2 права
власності на вказане спірне майно
порушує пріоритетне право
іпотекодержателя на задоволення
забезпечених іпотекою вимог та
перешкоджає ОСОБА_1 здійснити
реєстрацію права власності на
вищевказану нерухомість.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що спірні об'єкти нерухомомсті по
АДРЕСА_1, які позивачка ОСОБА_2 у своєму
позові просила вважати відступним за
договором позики та визнати за нею
право власності на ці є об'єкти, з 2008
року знаходилися в іпотеці ПАТ «БМ
Банк» і на даний час реалізовані з
прилюдних торгів ОСОБА_1, окрім того,
дії сторін - позивачки ОСОБА_2 та
відповідача ОСОБА_3 по урегулюванню
питання повернення отриманого за
договором позики шляхом обміну
листами-вимогами та
листами-пропозиціями не доводять факт
договірних відносин по переданню
боржником кредиторові відступного у
вигляді спірного майна, а правочини по
відчуженню нерухомого майна
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, то у задоволенні
позову ОСОБА_2 про визнання зобов'язань
припиненими та визнання права
власності необхідно відмовити.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3
в наданих запереченнях на апеляційні
скарги ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 щодо
припинення іпотеки, у зв'язку з
відсутності зобов'язань по кредитним
договорам у забезпечення яких і був ним
укладений 21.03.2008 року договір іпотеки
житлового будинку та земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1, оскільки
відповідачем не було надано належних
та обґрунтованих доказів та
підтвердження наведених фактів, при
цьому, лист ТОВ «Українська
енергетична група» про погашення
заборгованості перед ПАТ «БМ Банк» за
кредитним договором не можна вважати
беззаперечним доказом припинення
договору іпотеки.

Безпідставними є також посилання
ОСОБА_3 у запереченнях на наявність
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 01.07.2014 року, яким визнані недійсними
прилюдні торги від 11.03.2014 року щодо
реалізації незакінченого будівництва
житлового будинку та земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1.

Так, встановлено, що рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
01.07.2014 року, визнані недійсними
прилюдні торги від 11.03.2014 року щодо
реалізації незакінченого будівництва
житлового будинку та земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 11.06.2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ПП « Нива - В.Ш.»,
Автозаводського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції в
Полтавській області про визнання
прилюдних торгів недійсними -
відмовлено.

На даний час обидва рішення суду не
набрали законної сили, а тому не можуть
враховуватися судом апеляційної
інстанції.

З наведених підстав, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1
підлягають задоволенню, а рішення суду
скасуванню з ухваленням нового рішення
по суті позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
слід стягнути на користь кожного з
апелянтів - ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 по
1827 грн. судового збору, сплаченого при
поданні апеляційних скарг, оскільки
апелянти понесли судові витрати при
подачі апеляційної скарги на рішення
суду за позовом, який був пред'явлений
ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303,309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк»,
ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 26 лютого 2013 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання зобов'язань припиненими
та визнання права власності -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«БМ Банк» та ОСОБА_1 по 1827 грн. на
користь кожного судового збору,
сплаченого при поданні апеляційних
скарг.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
С.Б. Бутенко

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль