Справа № 742/1273/14 Провадження №
22-ц/795/1647/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Зарічна Л. А. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи
Г.П.,суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Позняк О.М., за
участю:прокурора Кравченко А.А.,
відповідача ОСОБА_5 та його
представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на заочне рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 31 березня 2014 року в справі
за позовом Прилуцького міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Комунального лікувального
профілактичного закладу „Прилуцька
центральна міська лікарня" до ОСОБА_5
про відшкодування витрат закладу
охорони здоров'я на стаціонарне
лікування потерпілого від злочину, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати заочне рішення Прилуцького
міськрайонного суду від 31 березня 2014
року, та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказаним рішенням позов Прилуцького
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Комунального
лікувального профілактичного закладу
„Прилуцька центральна міська лікарня"
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь Комунального лікувального
профілактичного закладу „Прилуцька
центральна міська лікарня" витрати,
понесені на лікування потерпілого від
злочину ОСОБА_7 в розмірі 3838 грн. 46 коп.
та на користь держави судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що оскаржуване рішення суду є
незаконним та необгрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що прокурор не міг
позиватися в інтересах КЛПЗ
„Прилуцька ЦМЛ" до нього про стягнення
витрат, понесених на лікування
потерпілого від злочину ОСОБА_7,
оскільки відповідно до п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №11 від
07.07.1995 року „Про відшкодування витрат
на стаціонарне лікування особи, яка
потерпіла від злочину, та судових
витрат" у кримінальному судочинстві
відшкодування витрат на стаціонарне
лікування потерпілого може
покладатися тільки на особу, вина якої
у вчиненні злочину встановлена
обвинувальним вироком суду (у тому
числі без призначення покарання, із
звільненням від покарання, про умовне
засудження чи засудження з відстрочкою
виконання вироку). Апелянт звертає
увагу, що відносно нього суд не виносив
обвинувальний вирок, не встановлена
його вина у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 122 КК України, його не
звільняли від покарання за
нереабілітуючих підстав, умовно не
засуджували та не було відстрочки
відстрочки виконання покарання. Також
ОСОБА_5 зазначає, що наявна в матеріалах
справи довідка про витрати на
лікування ОСОБА_7 частково
нечитабельна, неможливо встановити
точну вартість лікування ОСОБА_7, не
зазначено чи амбулаторно чи
стаціонарно він лікувався.

В поданих письмових запереченнях на
апеляційну скаргу Прилуцький
міжрайонний прокурор просить
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги та залишити без змін
оскаржуване рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора Кравченко А.А., відповідача
ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,
дослідивши матеріали справи, оглянувши
матеріали кримінального провадження
№0000681 за підозрою ОСОБА_5 у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 122
ч.1 КК України, та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а заочне рішення суду
залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України
особа, яка вчинила злочин, зобов'язана
відшкодувати витрати закладові
охорони здоров'я на лікування
потерпілого від цього злочину, крім
випадку завдання шкоди при перевищенні
меж необхідної оборони або у стані
сильного душевного хвилювання, що
виникло раптово внаслідок насильства
або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до п.п. 6 та 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України №11 від
07.07.1995 року „Про відшкодування витрат
на стаціонарне лікування особи, яка
потерпіла від злочину, та судових
витрат" -відшкодування витрат на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочину можливо лише тоді, коли є
причинний зв"язок між злочинними діями
чи бездіяльністю винною особи та
перебуванням потерпілого на такому
лікуванні. У кримінальному судочинстві
відшкодування витрат на стаціонарне
лікування потерпілого може
покладатися тільки на особу, вина якої
у вчиненні злочину встановлена
обвинувальним вироком суду (у тому
числі без призначення покарання, із
звільненням від покарання, про умовне
засудження чи засудження з відстрочкою
виконання вироку). В усіх інших
випадках, передбачених ч.4 ст. 93-1 КПК
України, таке відшкодування
проводиться в порядку цивільного
судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
щодо можливості відшкодування
лікувальному закладу витрат на
лікування потерпілого від злочину лише
за наявності вироку суду, не можна
визнати обгрунгтованими.

З матеріалів кримінального
провадження вбачається, що 27 квітня 2013
року, близько 16 години, за адресою м.
Прилуки, вул.Вокзальна, буд. 35 в
приміщенні кафе „Доміно" між
відпочиваючим там ОСОБА_7 та ОСОБА_5
виникла словесна суперечка, в
результаті якої ОСОБА_5 поблизу
зазначеного кафе, а саме по вул.
Вокзальній вчинив бійку з ОСОБА_7, в
ході якої наніс останньому тілесні
ушкодження у вигляді уламкового
перелому правої ліктьової кістки зі
зміщенням, забійних ран обох
надбрівних дуг, забою лівого ока,
гематоми повік, сукон'юнктивального
крововиливу, які відносяться до
категорії середнього ступеню тяжкості,
в результаті чого потерпілий перебував
на лікуванні в Прилуцькій ЦРЛ 24
ліжко-дні з 27.04.2013 по 20.05.2013р.

Органами досудового слідства дії
ОСОБА_5 кваліфіковано за ст. 122 ч.1 КК
України, як умисне середньої тяжкості
тілесне ушкодження, тобто умисне
ушкодження, яке не є небезпечним для
життя і не потягло за собою наслідків,
передбачених у ст.121 КК України, але
таке, що спричинило тривалий розлад
здоров'я (а.кр.пр.138-142).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного
суду від 11 лютого 2014 року кримінальне
провадження було закрито у звязку з
відмовою потерпілого ОСОБА_7 від
обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.122 КК України у
формі приватного обвинувачення
(а.кр.пр.191).

Згідно положень п.1 ч.1 ст.477 КПК України
провадження, передбачене ст. 122 КК
України, відноситься до кримінального
провадження у формі приватного
обвинувачення.

Статтею 284 КПК України визначено
підстави закриття кримінального
провадження. Частиною першою цієї
статті передбачена можливість
закриття кримінального провадження у
зв'язку з відмовою потерпілого від
обвинувачення у кримінальному
провадженні у формі приватного
обвинувачення. Дана підстава закриття
кримінального провадження належить до
нереабілітуючих.

Нанесення ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7
тілесних ушкоджень середнього ступеню
тяжкості за вказаних вище обставин
підтверджується: висновком
судово-медичної експертизи №241 від
30.05.2013 року; випискою з історії хвороби
№ 3837; оригіналом довідки № 01-15/1248 від
26.11.2013р., виданої Прилуцькою ЦРЛ;
протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7;
розпискою потерпілого ОСОБА_7 про
одержання від обвинуваченого ОСОБА_5 в
рахунок відшкодування заподіяної
моральної та матеріальної шкоди 3800
грн.; заявою ОСОБА_5 до Прилуцького
міськрайонного суду про закриття щодо
нього кримінального провадження за
зміною обстановки, оскільки вчинене
ним діяння втратило суспільну
небезпечність, він перестав бути
суспільно небезпечною особою,
відшкодував заподіяні збитки
потерпілому; заявою потерпілого ОСОБА_7
до Прилуцького міськрайонного суду про
закриття кримінального провадження у
зв"язку з його відмовою від підтримання
обвинувачення та відшкодуванням
ОСОБА_5 заподіяної шкоди; заявою ОСОБА_5
до Прилуцького міськрайонного суду про
закриття щодо нього кримінального
провадження у зв"язку з відмовою
потерпілого ОСОБА_7 підтримувати
обвинувачення та відшкодуванням ним
заподіяної шкоди (кримінальне
провадження - арк.78-79, 90, 92, 29-31, 162, 163, 185,
186).

Зважаючи на наведене вище,
необгрунтованими належить визнати
посилання апелянта на безпідставність
заявленого позову.

Згідно довідки Прилуцької центральної
міської лікарні, ОСОБА_7 перебував на
лікуванні в травматологічному
відділенні лікарні 24 ліжко-днів з 27.04.2013
по 20.05.2013р., і на його лікування
затрачено 3732 грн., а також 106,46 грн.
затрачено на лабораторні дослідження
ОСОБА_7

Апеляційному суду було надано належним
чином оформлену та засвідчену довідку
медичного закладу, що підтверджує
вказані вище обставини. Довідка
аналогічного змісту мається в
оригіналі також в матеріалах
кримінального провадження (арк.92).

Таким чином, необгрунтованими є також
доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що витрати на лікування ОСОБА_7 у
лікарні не підтверджені відповідними
доказами.

Аапеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції - залишенню без змін, як таке,
що ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 31 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: