Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3092/14
Головуючий у 1 інстанції: Гончаренко
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.

Судді Каракуша К.В.

Кримська О.М.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Запорізького
районного суду Запорізької області від
29 травня 2014 року у справі позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
21/50 частину житлового будинку АДРЕСА_1,
за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що їй на праві власності
належить 29/50 частки житлового будинку
АДРЕСА_1, яку вона отримала у спадок від
своєї бабусі - ОСОБА_6. За життя бабуся
позивача, окрім зазначеної частки
користувалася та володіла на правах
власника іншою часткою вказаного
будинку, яку вона придбала шляхом
викупу, а саме 29/50 частини будинку.

Позивач до 2001 року мешкала з бабусею
періодично, а з початку 2001 року почала
мешкати разом з бабусею постійно,
оскільки бабусі необхідно було
надавати сторонній догляд. Після
смерті бабусі, позивач лише формально
отримала правові документи на спадщину
та до теперішнього часу мешкає в
зазначеному будинку та користується
будинком в цілому.

На теперішній час позивач має
необхідність приватизувати земельну
ділянку під будинком, однак
з'ясувалося, що бабуся, хоча сплатила
кошти за 29/50 частини спірного будинку,
проте за життя не встигла зазначену
частку переоформити на своє ім'я.

Позивач в 2013 році зверталася до
Балабинської селищної ради,
правоохоронних органів щодо пошуку
відповідачів, однак навіть після того
як позивач їх знайшла, вони жодного
разу не пред'являли будь-яких претензій
ані до бабусі за час її життя, ані до
позивача, оскільки ще до 2000 року
продали зазначену частку будинку та
постійно проживають в смт. Кушугум. В
21/50 частині будинку відповідачі не
мешкають, за будинком не доглядають,
комунальні платежі не сплачують, до
будинку не навідуються, будь-хто інший
починаючі з 2001 року по теперішній час
не користується 21/50 часткою житлового
будинку АДРЕСА_1 та не виявляв й не
виявляє намірів володіти,
користуватися чи визнавати цю частку
своєю.

Позивач відкрито користується
житловим будинком з надвірними
будівлями, обробляє земельну ділянку,
виконувала усі вимоги Балабинської
селищної ради щодо порядку утримання
будівлі та земельної ділянки.

Вказує, що самостійно доглядає за
будинком, здійснює ремонт, сплачує
комунальні платежі, у всьому будинку
перекрила дах шифером, зробила заміну
вікон у 21/50 частини будинку, та
продовжує разом зі своєю сім'єю
підтримувати технічний стан частки
будинку.

На даний час вона є власником 29/50
частини спірного будинку, натомість 21/50
частин, які на протязі 13 років
знаходяться в її володінні та
користуванні, залишаються
зареєстрованими за відповідачами.

Посилаючись на вказані обставини
вважає, що набула право власності на 21/50
частин житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку набувальної давності. У зв'язку
з тим, що вона добросовісно заволоділа
даним домоволодінням, просила суд
визнати за нею право власності на
вищезазначену частку будинку.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 29 травня 2014
року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
21/50 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просять рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
про визнання за нею права власності на
частину вказаного будинку в порядку
набувальної давності, суд посилався на
доведеність добросовісного,
відкритого, безперервного та
очевидного для всіх володіння
нерухомістю більше ніж десяти років, як
своїм власним майном, без певного
юридичного титулу, та відсутність у
позивача можливості оформити право
власності в позасудовому порядку.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки він не відповідає
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено,
що особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України,
обставинами, які мають значення для
справи та які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст.60 ЦПК України), є:
законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є
незаконним володільцем, про що
зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа
заволоділа чужим майном). Право
власності на стороні володільця за
давністю виникає поза волею та
незалежно від волі колишнього
власника. При цьому добросовісне
володіння означає, що особа не знала і
не повинна була знати, що володіє річчю
незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року
роз'яснено, що при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Отже, для застосування набувальної
давності володіння має бути
добросовісним, тобто володілець не
знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю, інакше кажучи,
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву щодо правомірності
набуття майна.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від
07.11.2006 року ОСОБА_4 у зв'язку з
реєстрацією шлюбу змінила прізвище на
«ОСОБА_4» ( а.с.28).

Встановлено, що 29/50 часток будинку
АДРЕСА_1 належить на праві власності
позивачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
31.08.2011 року, що залишилась після смерті
спадкодавця ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.2).

Згідно довідки Балабинської селищної
ради Запорізького району Запорізької
області від 14.11.2013 року №2657 по АДРЕСА_1
ОСОБА_5 проживає з 01.01.2000 року по
теперішній час без реєстрації ( а.с.24).

Згідно договору міни нерухомості №90.М
від 18.08.1994 року та рішення Запорізького
районного суду Запорізької області від
24.12.1998 року право власності на 21/50
частку будинку АДРЕСА_1 належить
відповідачам у справі (а.с.37-38).

Як вбачається з пояснень сторін,
позивачка вважала, що її бабуся ОСОБА_6
набула право власності на спірну 21/50
частку спірного будинку на підставі
договору купівлі-продажу, нібито
укладеного з ОСОБА_8, який в свою чергу
купив вказану частку у відповідачів,
обидва договори купівлі-продажу
оформлювалися розписками.

Жодних доказів, у розумінні ст. ст. 58, 59
ЦПК України, в обґрунтування вказаних
обставин позивачем не надано.

Проте, до позовної заяви додана копія
технічного паспорту на будинок
АДРЕСА_1, за яким 21/50 частина вказаного
будинку належить відповідачам у справі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 29/50 частки -
ОСОБА_5 (а.с.3-5; 39-44).

За таких обставин, вбачається, що
ОСОБА_5 знала про те, що 21/50 частини
спірного будинку належить іншим
особам, відповідачам.

На підтвердження своїх доводів
позивачкою було надано квитанцію про
оплату земельного податку за 2012 -2013
роки від 14.11.2013 року та від 26.11.2013 року (
а.с. 22) та договори про надання
населенню послуг на газопостачання від
27.12.2012 року (а.с.7) договір про надання
телекомунікаційних послуг від 31.11.2012
року . Зі змісту договорів видно, що
вони укладені споживачем про надання
вищеназваних послуг лише на 29/50 частину
житлового будинку( а.с.8)

Будь-яких інших доказів на
підтвердження добросовісності
заволодіння спірним нерухомим майном
позивачем надано не було.

Проте, з відповіді ВАТ
«Запоріжжяобленерго» №998 від 10.04.2014
року вбачається, що енергопостачання
21/50 частки будинку АДРЕСА_1 не
здійснюється, тому що особовий рахунок
НОМЕР_1 закрито 01.07.2006 року, споживачем
значиться ОСОБА_9, електричний
лічильник демонтовано, об'єкт
споживача відключений від електричної
мережі, за період з 01.07.2006 року з
письмовою заявою про відновлення
енергопостачання у 21/50 частину
житлового будинку за вказаною адресою
ніхто не звертався (а.с.88).

З відповіді КП «Водоканал» №2763 від
19.03.2014 року вбачається, що з 2000 року
договір на водопостачання окремо на 21/50
частину спірного житлового будинку не
укладався, водопостачання 21/50 частини
вказаного будинку відсутнє (а.с.87).

Вказані докази свідчать про те, що 21/50
частину житлового будинку АДРЕСА_1
Запорізького району неможливо
використовувати за призначенням, до 2006
року у зазначеній частині проживала
інша особа - ОСОБА_9, який не є членом
родини позивачки.

При цьому, слід враховувати, що
добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків.

Позивач, як незаконний володілець,
протягом всього часу володіння майном
повинен бути впевнений, що на це майно
не претендують інші особи, і він
отримав це майно з підстав, достатніх
для того, щоб мати право власності на
нього.

У такому випадку при вирішенні питання
щодо визнання права власності на майно
в порядку набувальної давності слід
виходити з того, що задоволення таких
вимог можливе лише за наявності
необхідних умов, а саме:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може
бути набуто право власності на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено.

Заперечуючи проти позову, відповідачі
посилалися на те, що від належної їм
частини житлового будинку не
відмовлялися, не користувалися нею з
поважних причин.

Відповідачем ОСОБА_4 надано також
квитанцію про оплату земельного
податку за 2012 -2013 роки від 26.11.2013 року (
а.с.35)

В матеріалах справи відсутні будь-які
дані про домовленість сторін про умови
користування позивачкою належною
відповідачам частиною житла, про
відмову останніх від неї на користь
позивачки, зв'язку з чим не можна
погодитись із висновком суду про те, що
спірний будинок не перебуває в
приватній власності будь-кого з осіб,
тобто відсутні особи, які претендують
на це майно, а відтак висновки суду
суперечать приписам ст. 344 ЦК України та
не мають правового обґрунтування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування добросовісності
володіння спірною частиною житлового
будинку позивачка та її представник
посилалися лише на те, що відповідачі з
2000 року по теперішній час не намагалися
вселитися у квартиру та не цікавилися
майном, мають інший житловий будинок.

Отже, зазначені обставини свідчать, що
ніяких правових підстав вважати, що
майно було передано власником у
постійне володіння та користування,
позивачка не мала.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги не
були доведені в ході судового розгляду
належними та допустимими доказами,
відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України, а
тому відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України, враховуючи те, що розгляд
справи відбувається на підставі
наданих сторонами доказів, слід
відмовити у задоволенні заявлених
позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
позивачки на користь відповідачів
підлягає стягненню судовий збір за
подачу апеляційної скарги у загальному
розмірі 225 грн., тобто по 75 грн. кожному.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 29 травня 2014
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту:

«В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір у розмірі
по 75 грн. кожному»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: