Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №282/255/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Замега Ігор Іванович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання
Крижанівській М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Любарського районного суду
Житомирської області від 16.04.2014 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Любарського районного
суду Житомирської області від 16.04.2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача
одноразово: 19403 грн. на відшкодування
витрат на постійний сторонній догляд;
9701,505 грн. на відшкодування витрат на
побутове обслуговування та 3732,95 грн.
втраченого заробітку, а разом 32837,45 грн.
за період з 01.02.2011 року по 01.03.2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
щомісячно 609 грн. на відшкодування
витрат на постійний сторонній догляд
та 304,5 грн. на побутове обслуговування,
а всього щомісячно 913,50 грн., починаючи з
01.03.2014 року. Вирішено питання щодо
відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що згідно
вироку Любарського районного суду
Житомирської області від 18.10.1994 року
ОСОБА_3 засуджений за скоєння злочину
щодо ОСОБА_2 Злочинними діями
відповідача ОСОБА_2 було спричинено
тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок
чого останній визнаний безстроково
інвалідом першої групи із 100% втратою
працездатності (а.с.9,26-27).

Судовими рішеннями неодноразово
було встановлено розмір сум, які ОСОБА_2
виплачував відповідач в рахунок
відшкодування шкоди. Останнім рішенням
Любарського районного суду
Житомирської області від 04.06.2007 року
щомісячний розмір відшкодування
втраченого заробітку позивача був
визначений у розмірі 25,50 грн. та
стягнуто 3530,11 грн. одноразової виплати
на відшкодування шкоди (а.с.26-27).

Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, ОСОБА_2 посилався на норми ч.2
ст.1208 ЦК України та просив збільшити
розмір відшкодування шкоди у зв'язку зі
збільшенням розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.1208 ЦК України
за заявою потерпілого у разі
збільшення розміру мінімальної
заробітної плати розмір відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров"я або смертю,
підлягає відповідному збільшенню на
підставі рішення суду. Дана норма
підлягає застосовуванню до спірних
правовідносин, виходячи зі змісту ч.4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України та спростовує доводи апелянта
щодо неможливості здійснення
перерахунку вже присуджених сум.

Таким чином, законом передбачене
право потерпілого на перерахунок
раніше визначеного йому розміру
відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров"я.

Як вбачається із матеріалів
справи та змісту судових рішень
потерпілому вперше було визначено
розмір відшкодування, виходячи не із
середньої заробітної плати згідно із
займаною посадою на час завдання шкоди,
а неоподаткованого мінімуму доходів
громадян (а.с.71,72 ).

Тому частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_2, суд 1-ї інстанції
правильно зробив перерахунок
заборгованості з компенсації
втраченого заробітку у зв'язку з
втратою працездатності та витрат на
побутову допомогу та постійний
сторонній догляд, виходячи із
підвищення мінімальної заробітної
плати відповідно до законів „Про
державний бюджет України на 2011 рік",
„Про державний бюджет України на 2012
рік", „Про державний бюджет України на
2013 рік", „Про державний бюджет України
на 2014 рік". Розмір стягнутих сум з
підстав неправильності їх
арифметичного нарахування
відповідачем не оспорюється.

Посилання апелянта на пропуск
позивачем строків позовної давності є
необґрунтованим в контексті положень
п.3 ч.1 ст.268 ЦК України та ч.4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України.

Незадовільний матеріальний стан
відповідача не позбавляє його
обов'язку щодо відшкодування шкоди
спричиненої позивачу у межах,
визначених чинним законодавством.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.
Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307,
308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Любарського
районного суду Житомирської області
від 16.04.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: