Справа № 372/4315/13-ц Головуючий у І
інстанції Степанова О. С.Провадження №
22-ц/780/5105/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 18
У Х В А Л А

іменем України

21 серпня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів Журби
С.О., Волохова Л.А.,

при секретарі Лопатюк
В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що 5 грудня
2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»» (назву
змінено на ПАТ «УкрСиббанк») і
відповідачкою ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір з наступною
додатковою угодою до договору, згідно
яких банк надав позичальниці кредит
для споживчих потреб в розмірі 303000 грн.
терміном на 12 років із розрахунку 15,5 %
річних, а відповідачка зобов'язалася
повернути отриманий кредит і сплатити
відсотки за його користування.
Вказував, що за умовами кредитного
договору і додаткової угоди
позичальниця ОСОБА_1 мала повертати
кредит щомісячними ануїтетними
платежами в розмірі 4550 грн., однак не
виконує цих обов'язків має прострочену
заборгованість. Посилаючись на ч.2 ст.1050
ЦК України та умови кредитного
договору, який передбачає право банку у
випадку прострочення платежів
вимагати дострокового повернення
кредиту, просив стягнути з
відповідачки на користь банку
заборгованість за кредитом станом на 14
серпня 2013 року в розмірі 307607,15 грн., з
яких 261961,70 грн. - залишок тіла кредиту,
36916,78 грн. - відсотки, 5104,02 грн. пеня за
прострочення сплати кредиту, 3624,65 грн. -
пеня за прострочення сплати процентів
та стягнути судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 23 грудня 2014 року
позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на
користь банку борг за кредитним
договором в розмірі 307607,15 грн. та судові
витрати.

Відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову банку в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема вказує, що вона не мала
змоги погашати кредит в провному
обсязі, бо хворіла, крім того, вважає, що
кредитиний договрі є нікчемним, а також
у банку відсутнє право на дострокове
стягнення кредитних коштів.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ
«УкрСибанк», суд обгрунтовував свої
висновки тим, що позичальниця ОСОБА_1 не
виконала обумовлених кредитним
договором обов'язків по поверненню
кредиту шляхом внесення щомісячних
ануїтетних платежів в розмірі 4550 грн.
має прострочену заборгованість, що у
свою чергу порушує права кредитодавця
і відповідно до закону та умов
кредитного договору є підставою для
дострокового стягнення з відповідачки
на користь позивача суми кредиту в
повному обсязі.

Такі висновки суду є правильними
і такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором
встановлений обов»язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 5 грудня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк», назва якого
змінена на ПАТ «УкрСиббанк», і
відповідачкою ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір, а також додаткову
угоду № 2 від 30 липня 2010 року, згідно
яких відповідачка отримала в банку на
споживчі потреби кредит готівкою в
розмірі 303000 грн. сроком на 12 років із
розрахунку 15,5 % річних (а.с.5-12).
Повернення кредиту згідно п.2.1
додаткової угоди передбачено шляхом
внесення позичальником щомісячних
ануїтетних платежів в розмірі 4550 грн.
до 25 числа кожного місяця (а.с.11).

Також, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_1 не виконує
обов'язків по щомісячному поверненню
кредиту шляхом сплати ануїтетних
платежів, має прострочену
заборгованість, що стверджується
розрахунком боргу, з якого вбачається,
що сплачує кредит нерегулярно і в
значно меншому розмірі (а.с.13-19).

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано
задоволив позов і стягнув достроково
із відповідачки на користь банку борг
за кредитом в розмірі 307607,15 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
нікчемність укладеного між сторонами
кредитного договору надумані та
безпідставні. Посилання апелянта на те,
що банк, видаючи кредит розпорядився не
своїми коштами, а грошовими вкладами
інших клієнтів взагалі не мають
правового значення для вирішення
спору.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на відсутність у
банка права на дострокове повернення
кредиту. Такі посилання суперечать
положенням ст.ст.1050, 1054 ЦК України та
умовам договору, згідно п.4.1 якого банк
вправі вимагати дострокового
поверенння кредитних коштів у провному
обсязі в тому числі у випадку сплати
ануїтетних платежів не в повному
розмірі та у випадку порушення строків
погашення (а.с.7). Судом незаперечно
встанолено, що ОСОБА_1 погашає кредит з
порушенням строків та у значно менших
розмірах, ніж щомісячний ануїтетний
платіж - 4550 грн., що підтвердила,
вказавши розмір платежів у апеляційній
скарзі.

Посилання апелянта на неможливість
визначення розміру заборгованості
безпідставні, поскільки сторонами
чітко визначено в якому саме розмірі
має здійснюватися кожний місячний
платіж.

Доводи апелянта про те, що платежі
мають в першу чергу зараховуватися на
погашення кредиту, а потім на погашення
процентів, необгрунтовані і суперечать
п.1.5 кредитного догвоору, згідно якого
сторони визначили черговість
погашення кредиту, зокрема спочатку
кошти зараховуються на погашення
процентів і комісій і лише потім на
погашення боргу.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія
суддів погоджується, що справа була
розглянута судом першої інстанції у
відсутність апелянта, який не був
належним чином повідомлений про час
розгляду, що свідчить про порушення
судом норм процесуального права.

Проте відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни судового рішення,
якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.
Наведені відповідачкою ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі доводи не
спростовують висновків суду щодо
наявності передбачених законом
підстав для стягнення боргу за
кредитини договором, та не свідчать про
неправильне вирішення справи судом, а
відтак підстави для скасування чи
зміни рішення відсутні з цих підстав
відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :