Справа № 462/6319/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/3059/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого:
Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка
Р.В.

за участі
секретаря: Азенко М.В.

з
участю:ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 25 лютого 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
відшкодування завданої шкоди , -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 25 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 12113
(дванадцять тисяч сто тринадцять) грн. 94
коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 (дві
тисячі) грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що з
нього безпідставно стягнуто заподіяну
моральну шкоду у сумі 2000 грн., оскільки
така покривається полісом №АЕ/2037541 та
підлягає відшкодуванню з ПрАТ «СК
«Дніпроінмед».

Крім того, зазначає, що витрати на
проведення автотоварознавчого
дослідження в сумі 1600 грн. не
відповідають установленим цінам в
регіоні, оскільки є явно завищеними.

Просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позовних вимог - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_4 на підтримання своєї
апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2
та ОСОБА_3, перевіривши в межах доводів
апеляційних скарг та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в
повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України закріплено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Встановлено, що позивач
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_5 про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що 11 червня 2013 року в м.
Львові по вул. Городоцька, 355 відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу «ВАЗ 21099»
реєстраційний номер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_5 та транспортного
засобу «Рено Логан» реєстраційний
номер НОМЕР_2, під його (ОСОБА_2)
керуванням. Дані обставини встановлені
матеріалами кримінального
провадження, яке було закрито
постановою старшого слідчого
прокуратури Залізничного району м.
Львова Галича Б.Б., з якої, серед іншого
вбачається, що вказане ДТП відбулось з
вини ОСОБА_5 Цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_5, на той час,
була застрахована згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ 2037541, виданого ПрАТ „СК
„Дніпроінмед", згідно якого розмір
франшизи складає 510 грн. Тому просив
задовольнити позов.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив з того, що матеріалами справи
встановлено, що внаслідок ДТП 11 червня
2013 року, яке сталося з вини водія
ОСОБА_5, ОСОБА_2 отримав тілесні
ушкодження, а його транспортний засіб
зазнав технічних пошкоджень, а тому
ОСОБА_5 повинен відшкодувати шкоду з
врахуванням розрахунку позивача, що на
ПрАТ «СК «Дніпроінмед» покладається
обов'язок виплатити на його
відшкодування у розмірі 49 490 грн.

При цьому суд також виходив з того,
що згідно п. 16 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. при
відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Однак при цьому суд не в
повній мірі врахував вимоги вказаного
пункту постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Так в п. 16 вказаної постанови
вказано, що відповідно до статті 21
Закону № 1961-IV на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Встановлено, що транспортний
засіб марки „ВАЗ 21099", яким керував
ОСОБА_5, був застрахований згідно
діючого станом на 11.06.2013 р. полісу АЕ
2037541, виданого ПрАТ «СК «Дніпроінмед».

Апелянт вказує, що під час
розгляду справи судом першої інстанції
представником відповідача було
заявлене клопотання про витребування
матеріалів страхової справи, яке судом
було задоволене, проте матеріали з ПрАТ
«СК «Дніпроінмед» до суду на час
вирішення спору по суті не надходили
(а.с.71).

Він також зазначає, що ПрАТ «СК
«Дніпроінмед» направила
аварійного комісара для огляду
пошкодженого транспортного засобу
марки «Рено Логан», номерний знак
НОМЕР_2, для визначення розміру
матеріального збитку. Сторони не
знайомі з матеріалами оцінки
проведеної страховиком та розміром
страхового відшкодування. На час
судового розгляду, сторони не
знали чи є відмінності у визначенні
розміру завданих збитків, які
проводились страховиком та
спеціалістом.

В засіданні судової колегії
про ці обставини сторони не подали
нових будь-яких доказів щодо оцінки
проведеної страховиком та розміру
страхового відшкодування.

Отже не з'ясована позиція ПрАТ
«СК «Дніпроінмед» щодо розміру
можливого матеріального збитку.

Апелянт заперечує визначений
судом розмір матеріального збитку.

З врахуванням наведеного, коли
суд не притягнув до участі ПрАТ «СК
«Дніпроінмед» та непред'явлення вимог
до страховика за наявності підстав для
стягнення завданої шкоди саме зі
страховика, це є підставою для відмови
в позові.

При таких обставинах рішення суду
слід скасувати і постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, стягнувши з позивача на
користь відповідача 243 грн. 60 коп.
судового збору (а.с.100).

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст.
309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 25 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
відшкодування завданої шкоди-
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішення законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.