СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Качана В.Я., Желепи О.В.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
18 червня 2014р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на дітей,

встановила:

у травні 2014р. позивач звернулася до
суду з позовом про стягнення з
відповідача аліментів на синів ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі по 1 000грн. на кожну дитину
щомісячно.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем з
21 серпня 2003р., 10 вересня 2010р. шлюб було
розірвано.

Позивач стверджувала, що
відповідач не приймає участі у
вихованні дітей, коштів на їх утримання
не надає, проживає від дітей окремо і
місце своєї роботи приховує.

Рішенням суду від 18 червня 2014р.
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання двох синів у
розмірі 30% від його заробітку щомісячно
до повноліття сина ОСОБА_3, а у
подальшому у розмірі 16% від його
заробітку до досягнення сином ОСОБА_4
повноліття.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на неповно
встановлені судом обставини справи, не
врахування того факту, що у рахунок
аліментів він передав позивачці 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, яку позивач
продала та придбала квартиру АДРЕСА_2.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу, пояснення
позивача, яка заперечувала проти
обставин, викладених у апеляційній
скарзі, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 21
серпня 2003р., мають двох дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 9
вересня 2010р. шлюб сторін розірвано,
діти залишилися проживати разом із
матір'ю.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач зобов'язаний
утримувати своїх дітей, а визначаючи
розмір аліментів, виходив із

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/9768/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Коренюк А.М.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.принципу співмірності, так як
відповідач має на утриманні троє дітей.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає обставинам
справи, доказам, наданим сторонами, та
ґрунтується на нормах

- 2 -

матеріального права.

Статтею 180 СК України визначено,
що батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягненню нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 та 3 статті 181 СК
України способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 183 СК України
визначено, що частка заробітку (доходу)
матері, батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідачем суду надана довідка про
місце своєї роботи, а також свідоцтво
про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7,
батьком якої він є.

Враховуючи вказані норми
матеріального права, надані документи,
суд першої інстанції визначив частку
заробітку відповідача, яку він повинен
виплачувати на утримання дітей.

Доводи апелянта про те, що у рахунок
аліментів він передав позивачу 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду.

Частинами 1 та 2 статті 190 СК України
передбачено, що той із батьків, з ким
проживає дитина, і той із батьків, хто
проживає окремо від неї, з дозволу
органу опіки та піклування можуть
укласти договір про припинення права
на аліменти для дитини у зв'язку з
передачею права власності на нерухоме
майно (житловий будинок, квартиру,
земельну ділянку тощо). Такий договір
нотаріально посвідчується. Право
власності на нерухоме майно за таким
договором виникає з моменту державної
реєстрації цього права відповідно до
закону. Якщо дитина досягла
чотирнадцяти років, вона бере участь в
укладенні цього договору. Набувачем
права власності на нерухоме майно є
сама дитина або дитина і той із батьків,
з ким вона проживає, на праві спільної
часткової власності на це майно. У разі
укладення такого договору той із
батьків, з ким проживає дитина,
зобов'язується самостійно утримувати
її.

Апелянтом суду не було надано договору,
укладеного відповідно до вимог ст. 190 СК
України.

Надана суду першої інстанції
довіреність відповідача від 10 квітня
2013р. на право розпорядження позивачем
1/3 частиною квартири АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу, не може бути
належним доказом доводів апелянта, так
як не містить умов, передбачених
статтею 190 СК України. Також суду не
було надано дозволу органу опіки та
піклування на укладення такого
договору.

При цьому, позивач при апеляційному
розгляді заперечувала посилання
апелянта та стверджувала, що частина
квартири їй була передана у порядку
поділу їх спільного майна.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відсутні правові підстави
для звільнення відповідача від сплати
аліментів.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи, оцінені
надані сторонами докази, правильно
застосовані норми матеріального права,
не допущено порушень норм
процесуального права, тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Дарницького

- 3 -

районного суду м. Києва від 18 червня
2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: