СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/8377/2014
Головуючий у І інстанції: Антонова Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого
Корчевного Г.В.,

Суддів
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі
Меєчко Д.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Представництва «ТіссенКруп
Баутехнік ГмбХ» в м. Києві, третя особа:
Генеральна дирекція з обслуговування
іноземних представництв про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, упущеної вигоди та моральної
шкоди, -

УСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Голосіївського районного
суду м. Києва з позовом до
Представництва "ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ" в м. Києві, третя особа: Генеральна
дирекція з обслуговування іноземних
представництв про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, упущеної
вигоди та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 22.10.2013 року перебував у
трудових взаємовідносинах з
відповідачем, займаючи посаду
менеджера з проектів.

Наказом від 07.11.2013 року його було
звільнено з займаної посади на
підставі ст. 40 КЗпП України за прогул
буз поважної причини. Вважає своє
звільнення незаконним з тих підстав, що
викладені в документах, які стали
підставою для винесення вищезгаданого
наказу, відомості не відповідають
дійсності, оскільки він в телефонному
режимі попередив керівництво про
запізнення на роботу у зв'язку з
поганим самопочуттям, незважаючи на
вказане, було заактовано його прогул та
проведено незаконне звільнення. Крім
того, в акті зазначено по його
відсутність на роботі рівно три години,
а норма законодавства для звільнення
вимагає відсутність на роботі більше
трьох годин. Крім того, вказав, що в день
звільнення з ним не було проведено
остаточного розрахунку, що також є
порушенням трудового законодавства.

З огляду на вказане, просив суд
поновити ОСОБА_1 на посаді менеджера з
проектів Представництва "ТіссенКрупп
Баутехнік ГмбХ" в м. Києві, стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 16027,00 грн.,
стягнути упущену вигоду в розмірі 16211,00
грн., стягнути в відшкодування
моральної шкоди 32422,00 грн.

З урахуванням подальшої заяви про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої просив суд, у зв'язку
з збільшенням часу вимушеного прогулу,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 105116,85 грн., стягнути упущену
вигоду в розмірі 21460,00 грн., стягнути в
відшкодування моральної шкоди 42920,00
грн., решту вимог залишити без змін.

Протокольною ухвалою суду від 25.02.2014
року було задоволено клопотання
представника відповідача та залучено
до участі у справі в якості третьої
особи Генеральну дирекцію з
обслуговування іноземних
представництв.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Представництва "ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ" в м. Києві, третя особа: Генеральна
дирекція з обслуговування іноземних
представництв, про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
як підстава звільнення роботодавцем
зазначено акт № 1-ТК від 05.11.2013 р. про
запізнення на роботу. Однак у вказаному
акті зафіксовано, що позивач
запізнився на роботу на 3 години
(з'явився о 12 годині 00 хвилин), що
встановлено по контрольному годиннику
в присутності менеджера по проектам та
агента Чепура Д.М. Також зазначено, що
підписати акт № 1-ТК від 05.11.2013 р. ОСОБА_1
та надати пояснення з приводу своєї
відсутності на робочому місці
відмовився, про що складено акт №1-ТК/2.

Вказує, що відповідно п. 4 ст.40
КзпП України, трудовий договір може
бути розірваний власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин, а відтак до нього мало
бути застосовано вимоги ст. 149 КзпП
України, якою передбачено що за кожне
порушення трудової дисципліни може
бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення, а до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Зазначає, що суд безпідставно
прийняв до уваги акт №1-ТК/3, яким
заактовано відсутність позивача на
робочому місці з 14 години 00 хвилин до 14
години 25 хвилин, оскільки вказаний акт
не відповідає дійсності та позивача з
ним не ознайомлювали, та знову порушено
вимоги ст. 149 КзпП України, оскільки
наявна на акті відмітка «відмовився
дати пояснення стосовно запізнення» та
підпис Крутенко не є належним доказом
щодо ознайомлення з актом, оскільки в
наказі про звільнення №07/11/2013 від 07.11.2013
р. підставами про його винесення
вказано виключно акт №1-ТК від 05.11.2013 р.
та акт про відмову надати письмові
пояснення, що і підтверджено
оскаржуваним судовим рішенням.

Відтак вважає звільнення
незаконним, оскільки належними та
допустимими доказами підтверджено
відсутність позивача на робочому місці
три години.

Крім того, посилається, що
незаконне звільнення спричинило
позивачу та його сім'ї особливих
моральних страждань, оскільки змушує
докладати значних зусиль для
організації життя, шукати кошти,
необхідні для забезпечення сім'ї, крім
того, були втрачені звичні життєві
зв'язки.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 142 КЗпП України,
трудовий розпорядок на підприємствах,
в установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, які затверджуються
трудовими колективами за поданням
власника або уповноваженого ним органу
і виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником) на
основі типових правил.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана; звільнення.

Згідно ч.1, 2 ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
з відповідачем Представництво
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві,
що підтверджується копією Трудової
книжки позивача Серія НОМЕР_1 та не
заперечувалося в судовому засіданні
сторонами (а.с. 11- 16).

Як вбачається з копії Трудового
договору від 01.10.2013 року в матеріалах
справи, ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
менеджера з проектів відповідача
Представництво "ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ" в м. Києві. Відповідно до умов
трудового договору позивач взяв на
себе обов'язок дотримуватися Правил
внутрішнього трудового розпорядку та
трудової дисципліни, чесно та
добросовісно виконувати свої трудові
обов'язки, (а.с. 23-29)

Правилами внутрішнього трудового
розпорядку Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві
визначено, що робочий день
розпочинається о 09:00 год., та
закінчується о 18:00 год., обідня перерва
з 13:00 год. по 14:00 год., (а.с. 32-38)

Відповідно до п.4.1 Правил передбачено,
що працівник повинен своєчасно, до
початку зміни, прибути на робоче місце.

Відповідно до п. 6.2 передбачено, що
працівник несе відповідальність за
порушення трудової дисципліни, у тому
числі за прогул (відсутність на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 6.3, 6.4 за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з видів
стягнення: догана або звільнення. До
застосування стягнення роботодавець
повинен зажадати від працівника
письмового пояснення проступку,
відмова надати пояснення не ж
перешкодою для застосування стягнення.

Як зазначало в Акті №1-ТК від 05.11.2013
року, 05.11.2013 року о 12:05 год. було
встановлено, що ОСОБА_1 запізнився на
роботу, а саме з'явився о 12:00 год., таким
чином був відсутній на робочому місці.
Від дачі пояснень відмовився. Акт
складено та підписано посадовими
особами представництва: Головою
Клівером А., менеджером по проектам
Кратенком K.M., агентом Чепур Д.М.. (а.с. 39)

Відповідно до Акту №1-ТК/2 від 05.11.2013
року, вищезазначені особи заактували
відмову ОСОБА_1 від дачі пояснень
стосовно свого запізнення на роботу та
від підписання Акту № 1 -ТК. (а.с. 40)

Крім того, як вбачається з Акту №1-ТК/3
від 05.11.2013 року, 05.11.2013 року о 14:25 год.
було встановлено, що ОСОБА_1 запізнився
на роботу з обідньої перерви, а саме
з'явився о 14:25 год., таким чином був
відсутній на робочому місці.

Від дачі пояснень відмовився, про що
було складено акт, підписаний
посадовими особами представництва:
Головою Клівером А., менеджером по
проектам Кратенком К.М. (а.с. 122)

На підставі Акту №1-ТК від 05.11.2013 року,
07.11.2013 року відповідачем було видано
Наказ №07/11/2013 року від 07.11.2013 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера
по проектам Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві
у зв'язку з прогулом без поважних
причин. (а.с. 41)

Як вбачається з Акту №3-ТК від 07.11.2013
року, який складено та підписано
осадовими особами представництва:
Головою Клівером А., менеджером по
проектам Кратенком K.M., агентом Дикань
П.О., ОСОБА_1 від підпису Наказу №07/11/2013
року від 07.11.2013 року відмовився. (а.с. 42)

Також, Наказом №01/10/2013-ТК-02 від 01.10.2013
року «Про облік відвідувань» було
покладено на працівників
Представництва обов'язок особисто
вносити інформацію про відвідування
роботи до Журналу обліку робочого часу.
Позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з
вказаним наказом під підпис. (а.с. 123)

Водночас, як вбачається з бланку
відвідування за 05.11.2013 року та Акту від
05.11.2013 року №05-Р, позивач ОСОБА_1
відомостей щодо прибуття на робоче
місце не вніс, від підпису Журналу
обліку відмовився. (а.с. 128-129)

Таким чином, на підтвердження факту
відсутності на робочому місці позивача
ОСОБА_1 протягом одного робочого дня
понад три години відповідачем надано
суду належним чином оформлені Акти,
витяги з Журналу обліку робочого часу,
з яких вбачається, що останній на
протязі робочого дня 05.11.2013 року в
сукупності був відсутній на робочому
місці понад три години.

Судом першої інстанції вірно
визначено, що заперечення проти
викладених відповідачем обставин, що
ОСОБА_1 запізнився на роботу з поважних
причин, а саме у зв'язку з поганим
самопочуттям, про факт запізнення
попередив керівництво шляхом
телефонного дзвінка, є неналежним
доказом.

Вказане підтверджується тим, що
допитана в якості свідка сестра
позивача ОСОБА_10 суду показала, що
вранці в день звільнення її брат
ОСОБА_1, який на той час проживав з нею в
одній квартирі, почував себе погано, у
зв'язку з чим подзвонив своєму
керівнику та попередив, що запізниться
на роботу. Також повідомила, що лікаря
ні позивач, ні вона не викликала,
особисто дала братові ліки, в
подальшому ОСОБА_1 покращало, він
поїхав на роботу.

Суд вірно вказав, що не заперечується
той факт, що позивач телефонував та
повідомляв про своє запізнення,
водночас, жодних документів, зокрема
лікарських довідок, для підтвердження
того факту, що причина запізнення
дійсно поважна, позивач не надав ні
роботодавцю, ні суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_1 запізнився на роботу на три
години, а трудове законодавство
України передбачає як підставу
звільнення відсутність на робочому
місці понад три години, колегія суду,
погоджуючись з судом першої інстанції,
приймає до уваги, однак зазначає, що
відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
підставою звільнення є відсутність на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня, а відповідно до Актів
№1-ТК та №1-ТК/3 вбачається, що ОСОБА_1
протягом робочого дня 05.11.2013 року був
відсутній на робочому місці понад три
години: з 09:00 год. до 12:00 год. та з 14:00 год.
по 14:25 год.

За таких обставин, незважаючи на те, що
як підставу для винесення Наказу
№07/11/2013 року від 07.11.2013 року про
звільнення ОСОБА_1 зазначено лише Акт
№1-ТК, колегія суду вважає, що вказане
стягнення було застосовано за
наявності на те задокументованих
підстав, та протилежне позивачем не
доведено.

Посилання ОСОБА_1 на те, що момент його
явки на роботу раніше, ніж о 12:00 год.
зафіксовано на відеозапису прохідної в
приміщенні, де орендує офіс відповідач,
не спростовує відомостей про
відсутність позивача на робочому
місці, оскільки, як зазначив в своїх
запереченнях відповідач, факт того, що
позивач ввійшов до будівлі не свідчить,
що останній з'явився на своєму робочому
місці та приступив до виконання
трудових обов'язків.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
погоджується з судом першої інстанції,
що позивачем не доведено за допомогою
належних та допустимих доказів
обставини, на які він посилається як на
підставу заявленого позову, відтак,
вимога про поновлення ОСОБА_1 на посаді
менеджера з проектів Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про :
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Суд першої інстанції вірно визначив, що
позовна вимога про стягнення упущеної
вигоди та моральної шкоди також є
похідною від позовної вимоги про
поновлення особи на роботі, з огляду на
що, оскільки суд дійшов висновку про
відсутність підстав для поновлення
ОСОБА_1 на займаній посаді, підстави для
стягнення з Представництва
"ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ" в м. Києві
на користь останнього середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
упущеної вигоди та моральної шкоди
також відсутні, і оскільки позивач є
собою, звільненою від сплати судового
збору, на підставі ч.4 ст. 88 ЦПК України,
судові витрати відносяться на рахунок
держави.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав для відмови в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Інші доводи апеляційної скарги
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: