АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9110/2014
Головуючий у 1-ій інстанції - Лопатюк
Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Музичко
С.Г.

Суддів - Семенюк
Т.А., Кравець В.А.,

при секретарі - Круглику
В.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 05 червня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Садівницьке товариство «Авіатор» про
визнання права власності за
набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 05 червня 2014 року
задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Садівницьке товариство
«Авіатор» про визнання про визнання
права власності за набувальною
давністю - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу. Вважає
рішення суду першої інстанції
незаконним та необґрунтованим, таким,
що порушує норми матеріального та
процесуального права. Просить
оскаржуване рішення скасувати
ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вважає, суд не прийняв в до уваги
докази, які свідчать, що апелянт з 1995
року одноособово, відкрито та
безперервно користується будинком
АДРЕСА_1 як член садового товариства.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник підтримали доводи
апеляційної скарги.

Інші сторони в судове засідання не
з`явились, про час та місце розгляду
справи належно повідомлені.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався ст. 344 ЦК
України та виходив з того, що позивач не
відновила безперервність володіння
спірним садовим будинком протягом
одного року, шляхом оскарження
судового рішення згідно з яким визнано
недійсним свідоцтво про право
власності на спірний будинок та
державний акт на земельну ділянку на
ім`я ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, ОСОБА_2 з 1987 року
користується садовим будинком АДРЕСА_1
який розташований в Садівницькому
товаристві «Авіатор», а також
користується відповідною земельною
ділянкою.

Земельна ділянка НОМЕР_1 в СТ «Авіатор»
була виділена ОСОБА_4, з яким позивач
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах. Після смерті ОСОБА_4 в 1994
році, вона залишилась проживати у
спірному будинку (а.с.60 - копія посвідки
про смерть НОМЕР_2).

Рішенням загальних зборів (зборів
уповноважених) членів садового
товариства від 15 серпня 1998 року,
позивач була прийнята в члени садового
товариства, про що свідчить протокол
№18 від 15.08.1998 року та довідка СТ
«Авіатор» №12.10-02. від 12 жовтня 2011 року.
(а.с.34-39; а.с.41).

Рішенням Київської міської ради від
12.02.2004 року за №50/1260, земельна ділянка
НОМЕР_1 в СТ «Авіатор» була передана
приватну власність ОСОБА_2 для ведення
садівництва (а.с.58, а.с.59).

Позивач здійснила прибудову, яку
згодом, разом із будинком введено в
експлуатацію, що підтверджується
відповідною довідкою СТ «Авіатор» №39 21
травня 2005 року (а.с. 16).

На підставі Наказу Головного
управління житлового забезпечення від
08 грудня 2005 року №2332-С/ГК, було видано
свідоцтво серії ЯЯЯ №838098 від 14.12.2005
року про право власності на садовий
будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 7)

Рішенням Київської міської ради
від 12.02.2004 року №50/1260, земельну ділянку
АДРЕСА_1 було передано в приватну
власність позивачу, на підставі чого
останній було видано Державний акт про
право власності на земельну ділянку
від 25 травня 2005 року (а.с.9).

В 2007 році позивачем було здійснено
газифікацію спірного будинку (а.с. а.с.18,
20,21,22,24,а.с.26-27).

Разом з тим, рішенням Ленінградського
районного суду м. Києва від 09 січня 1996
року, частково задоволено позов ОСОБА_5
до ДПІ Ленінградського району м. Києва
про визнання права власності в порядку
спадкування, визнано за позивачем
право власності в порядку спадкування
на садовий будиночок та надвірні
будівлі, розташовані в СТ «Авіатор» по
АДРЕСА_1. (а.с.121-126).

07 березня 1996 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
який діяв в інтересах ОСОБА_3, було
укладено договір купівлі-продажу
садового будиночку, посвідчений
державним нотаріусом Вісімнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори за №2-516 (а.с. 127-128).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 24.06.2010 року, задоволено
позов ОСОБА_3 про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
садовий будинок АДРЕСА_1, видане на ім'я
ОСОБА_2, а також визнання недійсним
Державного акту про право власності на
земельну ділянку АДРЕСА_1 яка
розташована в СТ «Авіатор», виданого на
ім'я ОСОБА_2, (а.с.28-29 ).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
17 листопада 2010 року, рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 24 червня 2010 року скасовано в
частині визнання за ОСОБА_3 право
власності на земельну ділянку -
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким відмовлено в позові ОСОБА_3 про
визнання права власності на земельну
ділянку. В решті - рішення суду залишено
без змін (а.с.97-100).

20 травня 2013 року Святошинським
районним судом м. Києва виданий
виконавчий лист, про примусове
виселення ОСОБА_2 з садового будинку
АДРЕСА_1. (а.с.111-112).

За змістом ч.1 ст.344 ЦК України, особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
ність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Відповідно до ч.2, п.2 ч. 3 ст.344 ЦК України,
особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Втрата не з своєї волі майна його
володільцем не перериває набувальної
давності у разі повернення майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування.

Набуття права власності на земельну
ділянку за набувальною давністю
регулюється Земельним кодексом
України, зокрема статтею 119.

Відповідно до ст.119 ЗК України,
громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Враховуючи положення пункту 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК,
правила статті 344 ЦК про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом,
та беручи до уваги, що ЦК набрав
чинності з 01 січня 2004 року, положення
статті 344 ЦК поширюються на
правовідносини, що виникли з 01 січня 2001
року. Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що перебіг строку
володіння за давністю почався після
цієї дати.

ОСОБА_2 звернулась до суду про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю 22 січня 2013 року.
Тобто, більше, ніж через два роки після
того, як рішення Апеляційного суду м.
Києва про визнання недійсним свідоцтва
про право власності на садовий будинок
та Державного акту про право власності
на земельну ділянку набрало чинності.

Позивач втратила не з своєї волі майно,
не повернула його протягом одного року,
та не пред'явила протягом цього строку
позову про витребування цього майна.

Таким чином, районним судом вірно
встановлено, що володіння позивача
спірним будинком не є безперервним, а
відповідач в свою чергу є власником
спірного будинку з 07 березня 1996 року
відповідно до договору
купівлі-продажу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає. Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 05 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий

Судді