Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Скарлат
О.І.

при секретарі Грабовській
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивачка звернулася
до суду із позовною заявою до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя,
посилаючись на те, що 10 серпня 2000 року
вона з відповідачем уклали шлюб,
зареєстрований виконкомом
Тальянківської сільської ради,
Тільнівського району, Черкаської
області, актовий запис № 8. Від
спільного шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2005 році, у спільному
шлюбі і за спільні кошти позивач з
відповідачем придбали двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. 06 вересня 2012 року
рішенням Вишгородського районного
суду Київської області, шлюб між
сторонами був розірваний.

На підставі вищевикладеного позивач
просить визнати за нею право власності
на ? частини квартири АДРЕСА_1, яка
придбана у шлюбі з відповідачем і
являється спільною сумісною власністю
подружжя.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала та просить його
задовольнити з викладених підстав.

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
відповідача, дослідивши письмові
матеріали справи приходить до висновку
про те, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони 10 серпня
2000 року вона з відповідачем уклали
шлюб, зареєстрований виконкомом
Тальянківської сільської ради,
Тільнівського району, Черкаської
області, актовий запис № 8.

Від сімейного проживання позивач і
відповідач мають сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування у шлюбі позивачем та
відповідачем було придбане спільне
майно, а саме: двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно власником
вищевказаної квартири являється
ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому
Димерської селищної ради від 18 серпня
2005 року, № 79.

Відповідно ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

На підставі ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними або законом. За рішенням суду
частка співвласника може бути
збільшена або зменшена з урахуванням
обставин, які мають істотне значення. У
разі поділу майна між співвласниками
право спільної сумісної власності на
нього припиняється.

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається,
що кожна річ набута, за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України
передбачено, що дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Отже, норми сімейного законодавства
презумують спільність майна подружжя,
набутого у шлюбі, якщо не буде доведено,
що це майно є особистою приватною
власністю одного з них.

Таким чином, суд вважає, що двокімнатна
квартиру АДРЕСА_1 була придбана
сторонами під час зареєстрованого
шлюбу у спільну сумісну власність.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Враховуючи пояснення позивача та
відповідача, який не заперечив, що
вищевказану квартиру було придбано
спільно у шлюбі, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Таким чином, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання в зазначений строк
апеляційної скарги через
Вишгородський районний суд.

Суддя
О.І.Скарлат