Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2014 рокум. Київ Суддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Дербенцева Т.П., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Галицького районного суду м. Львова від
4 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 19
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Львівського апеляційного
адміністративного суду про
відшкодування моральної шкоди,
завданої неправомірними діями органу
владних повноважень, -

в с т а н о в и л а:

10 липня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ подано вищезазначену касаційну
скаргу, після закінчення строку,
передбаченого ч. 1 ст. 325 ЦПК України, до
якої додано клопотання про поновлення
цього строку з посиланням на
поважність причин його пропуску.

Відповідно до ст. 325 ЦПК України
касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням (ухвалою)
апеляційного суду.

У разі пропущення строку,
встановленого частиною першою цієї
статті, з причин, визнаних поважними,
суддя касаційної інстанції за заявою
особи, яка подала скаргу, може поновити
цей строк.

Зважаючи на те, що з матеріалів
касаційної скарги вбачається, що строк
на касаційне оскарження пропущено з
поважних причин, суд вважає за можливе
поновити його.

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 4 квітня 2014 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 19
червня 2014 року, відмовлено у відкритті
провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2
ст. 122 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 13 червня 2007 року № 8
«Про незалежність судової влади»
зазначено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року
№ 6 «Про деякі питання, що виникають у
судовій практиці при прийнятті до
провадження адміністративних судів та
розгляді ними адміністративних
позовів до судів і суддів» судам
роз'яснено, що у розумінні положень
частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9
статті 3, статті 17, частини третьої
статті 50 Кодексу адміністративного
судочинства України суди та судді при
розгляді ними цивільних,
господарських, кримінальних,
адміністративних справ та справ про
адміністративні правопорушення не є
суб'єктами владних повноважень, які
здійснюють владні управлінські
функції, і не можуть бути відповідачами
у справах про оскарження їх рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням
положень статей 62, 126 і 129 Конституції
України, відповідно до яких
матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

У зв'язку із викладеним, розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Таким чином, судами у справі правильно
відмовлено у відкритті провадження на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження ухвали Галицького
районного суду м. Львова від 4 квітня
2014 року та ухвали апеляційного
суду Львівської області від 19 червня
2014 року.

Відмовити у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до Львівського апеляційного
адміністративного суду про
відшкодування моральної шкоди,
завданої неправомірними діями органу
владних повноважень за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького
районного суду м. Львова від
4 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 19 червня 2014
року.

Додані до скарги матеріали направити
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
Т.П. Дербенцева