справа № 462/698/14-ц
УХВАЛА

08 серпня 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.,

при секретарі Сех Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.Львові
заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 11 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в
якій просить скасувати заочне рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 11 квітня 2014 року та призначити
справу до розгляду в загальному
порядку. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що про час, день та місце розгляду
справи його не було повідомлено,
зазначив, що суд безпідставно та
неправомірно, порушуючи вимоги чинного
законодавства не встановив його місце
реєстрації, не надіслав йому копії
ухвали про відкриття провадження та
копії позовної заяви із усіма
додатками. При цьому наголосив, що цим
був позбавлений можливості
реалізувати свої процесуальні права
сторони у проваджені, оскільки не знав
про розгляд справи, та міг повідомити
суд про істотні обставини справи, а
саме те, що в нього на утриманні є двоє
непрацездатних батьків, які є
пенсіонерами, та потребують догляду та
утримання.

В судовому засіданні заявник -
відповідач у справі ОСОБА_2 заяву
підтримав, покликаючись на мотиви
такої, яку просить задовольнити.

Відповідач у справі ОСОБА_1 проти заяви
заперечила та зазначила, що викладені в
такій обставини не можуть бути
підставою для скасування заочного
рішення суду від 11.04.2014 року. Просить
заяву залишити без задоволення.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
подану заяву, матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що заява про
перегляд заочного рішення не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту ст. 228 ЦПК України вбачається,
що заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Судом встановлено, що заочним рішенням
Залізничного районного суду м.Львова
від 11.04.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
та стягнуто із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі
1/3 частини заробітку щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
28.01.2014 року і до повноліття дитини
(а.с.25).

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 11.04.2014 року не
з'явився у судове засідання, при цьому
був належним чином повідомлений про
час, день та місце судового розгляду в
порядку ч.4 ст.74 ЦПК України, що
стверджується оголошенням про виклик
відповідача в пресі (а.с.21).

Крім цього, суд критично ставиться до
покликань заявника про те, що суд
безпідставно та неправомірно,
порушуючи вимоги законодавства не
встановив його місце реєстрації,
оскільки, як

вбачається із матеріалів справи, а саме
відомостей адресно-довідкового
підрозділу ГУ ДМС України у Львівській
області, відповідач ОСОБА_2
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1
(а.с.7), на яку й були направлені
повідомлення про виклик в суд та копії
ухвали про відкриття провадження та
копії позовної заяви із усіма
додатками (а.с.13).

Суд звертає увагу на те, що вказана
поштова кореспонденція повернута на
адресу суду із відміткою поштового
відділення «за закінченням терміну
зберігання», а не «за зазначеною
адресою не проживає», що свідчить про
те, що відповідача було належно
повідомлено про необхідність
одержання поштової кореспонденції
згідно п.п. 93, 99, 110, 116 «Правил надання
послуг поштового зв'язку» затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 05 березня 2009 року №270, однак
відповідач завідомо знаючи
відправника даних листів, Залізничний
районний суд м. Львова, на переконання
суду, уникнув їх одержання, що на думку
суду свідчить про його належне
повідомлення про час, день та місце
розгляду справи та судом були вжиті всі
заходи щодо такого повідомлення
відповідача.

Однак, суд бере до уваги ствердження
відповідача про те, що судом при
прийнятті рішення не враховано
обставин справи, а саме того факту, що у
відповідача на утриманні є двоє
непрацездатних батьків, які є
пенсіонерами, та потребують догляду та
утримання, що стверджується довідкою
№115, копіями пенсійних посвідчень
серії ААА №274736 та серії АІ №606890,
випискою із медичної карти
стаціонарного хворого №11278, які додано
до заяви про перегляд заочного рішення
(а.с.40-43).

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Необхідно
наголосити на тому, що суд вирішує
справу в межах заявлених вимог та на
підставі наданих йому доказів, особи,
які беруть участь у справі, займають
активне становище щодо інших учасників
процесу та суду, сторони самостійно
визначають, які саме докази подавати
суду, а які ні, у разі невиконання
процесуальних обов'язків або
нездійснення процесуальних прав для
особи настають небажані для неї
правові наслідки.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, законом визначено, що суд
може скасувати ухвалене ним заочне
рішення лише за наявності одночасно
двох підстав визначених у ст. 232 ЦПК
України, зокрема, якщо буде
встановлено, що відповідач, який був
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду, не з'явився в
судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Із роз'яснень, даних Верховним Судом
України в узагальненні судової
практики, вбачається, що правильною є
практика тих судів, які скасовують
заочне рішення лише за наявності двох
підстав, визначених у ст.232 ЦПК, зокрема,
якщо буде встановлено, що відповідач,
який був належним чином повідомлений
про час та місце судового розгляду, не
з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.
Непоодинокими є випадки, коли суди
скасовують заочні рішення, не
переконавшись, чи є достатні для цього
підстави, передбачені законодавством.
Деякі суди не проводять оцінки
поважності причин неповідомлення
відповідачем про причини своєї неявки
в судове засідання, в якому ухвалено
заочне рішення, та не оцінюють надані
відповідачем докази на предмет їх
істотного значення для правильного
вирішення справи, і скасовують заочні
рішення лише на підставі поданої
відповідачем заяви та його усних
доводів, які не підтверджені належними,
достатніми та допустимими доказами у
справі.

Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином, виходячи з доказів, які
містяться в матеріалах справи, судом не
встановлено будь-яких причин неявки в
судове засідання, які можуть
визнаватись судом поважними.

Суд відзначає, що відповідач не
з'являвся в судові засідання без
поважних причин. Доводи відповідача у
заяві про перегляд заочного рішення є
його суб'єктивними судженнями та
зводяться до аналізу тих самих
обставин справи на відповідність їх
вимогам закону, що не є підставою для
скасування заочного рішення судом, що
його ухвалив.

Відтак, розглянувши заяву про перегляд
заочного рішення суду, суд приходить до
висновку, що така заява є
необґрунтованою, доводи наведені у ній
не дають підстав для скасування
заочного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 231, 232 ЦПК України,
суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 11 квітня 2014 року - залишити
без задоволення.

Роз'яснити відповідачу, що залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення не є перешкодою
оскарження заочного рішення в
загальному порядку, а саме до
апеляційного суду Львівської області
через Залізничний районний суд
м.Львова, шляхом подання апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня
проголошення даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:
Колодяжний С.Ю.