У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Кафідова О.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 03 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про знесення
самочинного будівництва,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із указаним позовом та просив
усунути йому перешкоди у користуванні
сараєм, що знаходиться по АДРЕСА_1
шляхом зобов'язання відповідача знести
самочинно збудовану будівлю на
земельній ділянці, що перебуває у їх
спільному користуванні та привести
дану земельну ділянку у попередній
стан.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 березня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 03 червня 2014 року,
у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла касаційна
скарга разом із клопотанням, у якому
заявник просить поновити строк на
касаційне оскарження зазначених
судових рішень.

Клопотання підлягає задоволенню,
оскільки причини пропуску строку на
касаційне оскарження, вказані
заявником, є поважними.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
неправильним застосуванням судами
норм матеріального та порушенням норм
процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
ухвалюючи оскаржувані рішення,
правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували до цих правовідносин норми
матеріального права, які їх регулюють,
і вирішили справу з дотриманням норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивачем не надано
достатніх та допустимих доказів на
підтвердження його порушеного права,
оскільки останній не зареєстрував за
собою право власності на земельну
ділянку у відповідних органах
реєстрації.

Крім того, позивачем не надано доказів
того, що вказана земельна ділянка була
поділена на місцевості і виділялася
кожному із них окремо.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись ст. 73, 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України,

у х в а л и в:

Поновити скаржнику строк на касаційне
оскарження рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 березня 2014 року та
ухвали апеляційного суду Київської
області від 03 червня 2014 року.

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 14 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 03 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про знесення
самочинного будівництва, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги
матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В. Кафідова