Справа №587/1259/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Дашутін І. В.Номер
провадження 22-ц/788/1518/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 44
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Таран С. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 18 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: Шпилівська
сільська рада про усунення перешкод у
користуванні житловим будинком шляхом
виселення, -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, який мотивує
тим, що з 31 жовтня 2000 року він є
власником житлового будинку з
господарськими будівлями та земельною
ділянкою, площею 0,25 га в селі Облоги,
Сумського району. В зазначеному
будинку в 2005 році поселилися його
батьки: мати - ОСОБА_4 та батько - ОСОБА_5
Починаючи з осені 2013 року він почав
просити батьків виселитися з будинку,
так як мав намір його продати та
придбати для себе інше житло. Однак
батьки не бажають виселятися з будинку,
чим перешкоджають йому проживати в
ньому та розпоряджатися ним на свій
розсуд. Тому просить суд зобов'язати
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути
перешкоди у користуванні належним йому
будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення їх
із займаного будинку.

Рішенням суду від 18 липня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду і постановити
нове, яким задовольнити позов. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що суд порушив норми
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Вважає, що суд, розглядаючи справу,
вийшов за межі позовних вимог, оскільки
він не ставив питання про виселення
відповідачів на підставі ст. 116 ЖК
України, на яку послався суд, а
звернувся з позовом про захист свого
права власності. Зазначає, що оскільки
відповідачі не звільняють на його
вимогу будинок, вони чинять йому
перешкоди в розпорядженні належним
йому майном.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та його представника
адвоката ОСОБА_6, ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_7, вивчивши
матеріали справи і перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався
положеннями ст. 116 ЖК УРСР і виходив з
того, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
не вчиняють жодної з дій, які б були
підставою для їх виселення, що
передбачені цієї нормою матеріального
права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову. В той же час в частині мотивів
за яких позов не підлягає задоволенню,
рішення суду підлягає зміні на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в
зв'язку з неправильним застосуванням
судом норм матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору купівлі-продажу від
31 жовтня 2000 року ОСОБА_3 є власником
житлового будинку з господарськими
будівлями та земельної ділянки, площею
0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4, 7).

З довідки, виданої виконкомом
Шпилівської сільської ради Сумського
району Сумської області від 16.05.2014 року
вбачається, що відповідно до Книги
погосподарського обліку №1, номер
об'єкта № 0017/3, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, зареєстрованих осіб
не значиться (а.с.8).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
підстави, передбачені ст. 116 ЖК УРСР, для
виселення позивачів, відсутні.

Проте, звертаючись до суду з позовом,
позивач обставинами, що передбачені ст.
116 ЖК України, свої вимоги не
обґрунтовував і з цих підстав позов не
заявляв.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами
позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215
ЦПК України суд не може змінити без
згоди позивача, є обставини, якими
останній обґрунтовує вимоги.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 з
посиланням на ст. 391 ЦК України
обґрунтовував свої вимоги тим, що своїм
проживанням в будинку відповідачі
чинять йому перешкоди в користуванні
та розпорядженні належним йому майном.

Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
України позов про усунення порушень
права, не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягає задоволенню у разі,
якщо позивач доведе, що він є власником
або особою, яка володіє майном (має
речове право) з підстави, передбаченої
законом або договором, і що діями
відповідача, не пов'язаними з
позбавленням володіння, порушується
його право власності чи законного
володіння.

Згідно пояснень позивача він разом з
батьками зареєстровані та разом
проживали в квартирі АДРЕСА_2, яка є
власністю сторін та брата позивача.
Після виходу батьків на пенсію в 2005
році, за домовленістю між ним та
батьками, вони поселилися в спірному
будинку і з вказаного часу постійно в
ньому проживають, взимку опалююють
його за власні кошти, користуються
городом, утримують домашнє
господарство. Він також деякий час
мешкав разом з батьками в цьому будинку
в літній період року. На даний час він
та брат з сім'єю проживають в квартирі
АДРЕСА_2.

Таким чином відповідачі вселились до
спірного будинку за домовленістю з
позивачем, який є їх сином, та тривалий
час проживають в ньому. Яких-небудь
фактів, які б свідчили, що відповідачі
перешкоджають йому проживати в будинку
та розпоряджатися ним, позивач в
позовній заяві не зазначив та
відповідних доказів на їх
підтвердження суду не надав. Саме ж по
собі проживання відповідачів в будинку
не свідчить про порушення прав
позивача на користування та
розпорядження належним йому майном.

Враховуючи, що позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що відповідачі
вчиняють які-небудь конкретні дії,
якими порушуються його право власності
чи законного володіння спірним
будинком, його позов задоволенню не
підлягає та за викладених обставин,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність зміни рішення суду щодо
мотивів відмови у задоволенні позову з
зазначенням, що в позові відмовлено з
вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.3; 309 ч. 1 п. 4;
314-316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 18 липня 2014 року в
даній справі змінити в частині мотивів
відмови в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -