У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік
О.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Скадовського
районного суду Херсонської області від
05 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом, у якому зазначало, що 28 липня
2007 року між ним та ОСОБА_6
укладений кредитний договір, згідно з
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 1 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 36 % річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним
договором станом на 31 серпня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 23
003 грн 18 коп., яку банк просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 05
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 19 грудня 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 28 липня 2006 року у розмірі 23 003 грн 18
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, керувався тим, що
кредитний договір укладений між банком
та відповідачем на необмежений період
часу, останній продовжує користуватися
коштами банку, а тому правовідносини
сторін тривають і оскільки відповідач
не виконав зобов'язання перед банком,
заборгованість має бути стягнута з
нього на підставі вимог ст. ст. 1054, 625 ЦК
України.

Із такими висновками судів погодитися
не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 28
липня 2006 року ОСОБА_6
звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із
Заявою, на підставі якої відповідач
отримав кредит у розмірі 1 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а.с. 8).

Згідно з розрахунком заборгованості,
наданим банком, заборгованість ОСОБА_6
за кредитним договором від 28 липня
2006 року станом на 31 серпня 2013 року
склала 23 003 грн 18 коп., з якої
заборгованості за кредитом - 5590 грн 97
коп., заборгованість за процентами за
користування кредитом - 15 440 грн 63 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф
(процентна складова) - 1071 грн 58 коп. (а.с.
5−?7).

Із позовом про стягнення
заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось 21 жовтня 2013 року та надало
суду Умови і правила надання
банківських послуг (далі - Умови) (а.с.
9‒?12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до п. 3.1.1 Умов строк дії
картки вказується на лицевій стороні
картки (місяць і рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в
межах, визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 19 березня
2014 року № 6-14цс14.

Банк не надав суду належних доказів, що
ОСОБА_6 було видано нову картку після
спливу дії старої, та не спростовано
пояснення відповідача, що платіжна
картка видавалася на один рік зі
строком дії до 28 липня 2008 року.

Відповідно до положень ст. 257 та ч. 3 ст.
267 ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
та позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення, що
було зроблено представником
відповідача в судових дебатах під час
розгляду справи судом першої
інстанції.

Заява про застосування строку позовної
давності подана відповідачем до суду
першої інстанції 28 жовтня 2013 року (а.с.
20−?21).

На зазначене суди уваги не звернули,
фактичні обставини не встановили, не
застосували закон, що регулює
правовідносини, які виникли між
сторонами, тому судові рішення мають
бути скасовані з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 05
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 19 грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік