Справа № 0907/2-5286/2011
Провадження № 22-ц/779/1757/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря
Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах ПАТ
"Державний ощадний банк України" в
особі філії Івано-Франківського
обласного управління до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення пені за
апеляційною скаргою заступника
прокурора м. Івано-Франківська в
інтересах ПАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії
Івано-Франківського обласного
управління на рішення
Івано-Франківського міського суду від
03 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року заступник прокурора
м. Івано-Франківська в інтересах ВАТ
"Державний ощадний банк України" в
особі філії Івано-Франківського
обласного управління звернувся до суду
з вказаним позовом і зазначив, що 10
липня 2008 року на 12 місяців з терміном
остаточного погашення до 10 липня 2009
року між ВАТ "Державний ощадний банк
України" та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №421 згідно якого
банк надав, а позичальник отримав
кредит в сумі 18000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом.
Згідно п.5.2. зазначеного Договору
позичальник зобов'язувався сплачувати
в користь банку пеню у розмірі 0.2% від
суми платежу за кожний день
прострочення. З метою виконання
зобов'язань за кредитним договором,
позивач уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
договори поруки №№421,421-1 та №421-2 від 10
липня 2008 року. Однак, позичальник
належним чином не виконував взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором і станом на 01 лютого 2011 року
має заборгованість по пені у розмірі 9208
грн. 91 коп., яку позивач просив стягнути
солідарно з відповідачів.

Справа неодноразово розглядалась
судами різних інстанції.

Оскаржуваним рішенням
Івано-Франківського міського суду від
03 грудня 2013 року відмовлено заступнику
прокурора м. Івано-Франківська в
інтересах ПАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії
Івано-Франківського обласного
управління у задоволенні
вищевказаного позову.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора м. Івано-Франківська в
інтересах ПАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії
Івано-Франківського обласного
управління посилається на
незаконність та необґрунтованість
судового рішення, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неналежному
дослідженні судом доказів по справі та
невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції не враховано
вимоги ч.1 ст.259 ЦК України, яка
передбачає, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Пункт 7.8. кредитного договору
підтверджує, що сторони домовились про
збільшення строків позовної давності
до трьох років для всіх грошових
зобов'язань позичальника, в тому числі
і щодо пені.

Таким чином, прокуратурою м.
Івано-Франківська 15.03.2011 року подано
позов про стягнення пені, нарахованої
за період з грудня 2008 року по грудень 2010
року в межах строків позовної давності,
визначеної п.7.8. договору та ст.259 ЦК
України.

Крім того, судом безпідставно
застосовано ст.11 ЗУ "Про захист прав
споживачів", оскільки на момент подачі
позову не сплив трирічний строк
позовної давності до основної вимоги.

Згідно п.1.2. договору остаточне
погашення кредиту повинно було
відбутись до 10.07.2009 року, а відповідно
строк позовної давності спливав 10.07.2012
року.

А тому, на думку апелянта, у
відповідності до ст.ст. 526, 550 ЦК України,
позов про стягнення з відповідачів
пені в розмірі 9208 грн. 71 коп. підлягає до
задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника апелянта, заперечення
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга заступника
прокурора м. Івано-Франківська в
інтересах ВАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії
Івано-Франківського обласного
управління підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції в
повній мірі не відповідає цим вимогам
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
кредитним договором встановлений
строк виконання зобов'язання до 10 липня
2009 року. Позивач звернувся в суд з
позовом 15 березня 2011 року, тобто з
пропуском строку позовної давності,
клопотання про поновлення строку
позовної давності не подавав тому суд
відмовив у задоволенні позову за
спливом позовної давності, яку просив
застосувати відповідач ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
10 липня 2008 року між сторонами укладено
кредитний договір №421 згідно якого
позичальник отримав кредит в сумі 18 000
грн. з терміном остаточного повернення
не пізніше 10 липня 2009 року.

Відповідно до п.1.5 кредитного
договору, укладеного між сторонами,
ОСОБА_2 зобов'язався здійснювати
щомісячно погашення заборгованості
рівними частинами в сумі 1500 грн.
Останній платіж в рахунок погашення
заборгованості здійснити не пізніше 10
липня 2009 року. Пунктом .7.8 кредитного
договору за домовленістю сторін
збільшено строк позовної давності до
трьох років для всіх грошових
зобов'язань.

Згідно поданого позивачем
розрахунку, у зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_2 умов кредитного
договору, станом на 24 грудня 2010 року
утворилась заборгованість по пені у
розмірі 9208 грн. 91 коп.

Статтею 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальнику в
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи із положень ст.ст.526, 626-631 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610-611 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

У зв'язку з цим, суд відхиляє заяву
ОСОБА_2 про застосування до спірних
правовідносин позовної давності,
оскільки відповідно ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
збільшена за домовленістю сторін і на
час звернення до суду цей строк не
сплив.

Однак, колегія суддів приходить до
висновку, що пеня не може бути стягнена
за період та відповідно в розмірі, який
зазначив позивач, з наступних підстав.

За загальним правилом, що випливає із
Цивільного кодексу України, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Розрахунок пені наданий позивачем у
суді першої інстанції (а.с. 112) є вірним
та сторонами не оскаржується його
правильність.

Таким чином, враховуючи, що заступник
прокурора м. Івано-Франківська в
інтересах ПАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії
Івано-Франківського обласного
управління звернувся до суду із
позовом про стягнення пені за
кредитним договором №421 - 15 березня 2011
року, стягнення пені може проводитись
за період з 15.03.2010 року по 15.03.2011 року.
Крім того, як вбачається із розрахунку
ПАТ "Державний ощадний банк України" та
підтверджується показами сторін,
позичальник ОСОБА_2 до грудня 2010 року
повністю оплатив заборгованість по
кредиту, а тому останнім місяцем коли
нараховувалась пеня став листопад 2010
року (а.с.112).

Враховуючи такі обставини справи, з
ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня за
період з 15.03.2010 року по грудень 2010 року.
Так, за частину березня 2010 року пеня
склала: 195 грн.; за квітень 2010 року: 468
грн.; за травень 2010 року: 561 грн.; за
липень 2010 року: 357 грн.; за серпень 2010
року: 630 грн.; за жовтень 2010 року: 264 грн.;
за листопад 2010 року: 168 грн.; а всього: 2643
грн.

Щодо відмови у стягнення
заборгованості по пені за кредитним
договором з поручителів ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, то в цій частині рішення суду є
законним виходячи з наступного.

Відповідно умов кредитного договору
№421 ОСОБА_2 надано кредит з терміном
остаточного погашення не пізніше 10
липня 2009 року (а.с.5).

З метою виконання зобов'язань за
кредитним договором, позикодавець
уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договори
поруки № 421-1 та №421-2 від 10 липня 2008 року.

Відповідно до умов, викладених у п. 4.2.
вищевказаних договорів поруки, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителів.

Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Враховуючи наведене, у ПАТ "Державний
ощадний банк України" виникло право
пред'явити вимогу до поручителів про
виконання порушеного зобов'язання
боржника ОСОБА_2 щодо повернення
кредиту за кредитним договором №421 від
10 липня 2008 року, починаючи з 10 липня 2009
року протягом наступних 6 місяців.

Таку вимогу до поручителів банк
пред'явив, однак, як убачається з
матеріалів справи, лише 15 березня 2011
року, тобто вже після спливу
встановленого ч.4 ст.559 ЦК України
шестимісячного строку (а.с. 3-10).

За правилами п. п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
та порушення судом норм матеріального
і процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи.

А тому, рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог заступника
прокурора м. Івано-Франківська в
інтересах ПАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії
Івано-Франківського обласного
управління, яким слід стягнути з ОСОБА_2
пеню в сумі 2643 грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Івано-Франківська в
інтересах ВАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії
Івано-Франківського обласного
управління задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 03 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах ПАТ
"Державний ощадний банк України" в
особі філії Івано-Франківського
обласного управління до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення пені -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
"Державний ощадний банк України" в
особі філії Івано-Франківського
обласного управління ПАТ "Державний
ощадний банк України" 2643 (дві тисячі
шістсот сорок три) гривні пені за
неналежне виконання умов кредитного
договору №421.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.П. Мелінишин