АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6824/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Вовк С.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.,

-
Крижанівської Г.В.

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року в справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулося в суд з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що 11.04.2008
року між ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є воно, та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
490063088, за умовами якого воно
зобов'язується надати позичальникові
кредит у сумі 30863,83 дол. США, а
позичальник - повернути тіло кредиту
разом з нарахованими відсотками до
11.04.2015 року.

11.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є воно, та
ОСОБА_2 укладено Договір поруки
№490063088-П.

У порушення умов Договору, позичальник,
свої зобов'язання належним чином не
виконав, в результаті чого має
прострочену заборгованість за
кредитом - 22579,07 дол. США, за відсотками -
313,79 дол. США, пеня становить - 7580,39 дол.
США.

Враховуючи наведене просило стягнути з
відповідачів солідарно заборгованість
в розмірі 30473,25 дол. США та судові
витрати.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014 року позов ПАТ
«Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Альфа-Банк»
заборгованість, яка складає 30473,25
долари США, що за офіційним курсом
Національного банку України станом на
12.03.2014 року становить 283325,04 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Альфа-Банк» судовий збір в сумі 850,00
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 60 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Альфа-Банк» судовий збір в сумі 850,00
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 60 грн.

Не погоджуючись з рішенням,
відповідачі подали апеляційну скаргу,
в якій просять скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову .

Зазначають, що протягом всього терміну
користування кредитом позичальник
належним чином виконує зобов'язання
відповідно до умов кредитного
договору, а саме протягом 72 місяців
сплачував по 570 дол. США, а всього вже
сплатив 41040 дол. США.

Зауважують, що станом на 11.04.2014 року
заборгованість за кредитом становить
6352,55 дол. США.

Разом з тим, суд першої інстанції не
з'ясував, яка частина позики залишилася
непогашеною станом на 12 березня 2014
року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не
з»явилися. ОСОБА_2 направила в суд
електронне повідомлення №3 про
перенесення розгляду справи у зв»язку
з хворобою позивачів.

Жодного доказу, який би підтверджував
дану обставину в повідомленні не
зазначено.

Колегія суддів вважає, що відсутні
докази, які б підтверджували
поважність причин неявки відповідачів
в судове засідання, що в силу п.2 ч.1 ст. 169
ЦПК України є підставою для відмови в
задоволенні клопотання. При цьому суд
виходить з балансу прав та інтересів
сторін процесу та принципу розумності
строків розгляду справи судом,
враховуючи, що позов перебуває в
провадженні судів з вересня 2011 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Альфа-Банк» суд першої інстанції
підставно виходив з того, що
відповідачі не виконують взяті на себе
зобов'язання належним чином з огляду на
таке.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року
між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 490063088, за
умовами якого банк надає кредит у
розмірі 30 863, 83 дол. США з номінальною
процентною ставкою 13,5% річних строком
до 11.04.2015 року (а.с.17-27).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору, 11
квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Альфа-Банк», та ОСОБА_2 був укладений
договір поруки № 490063088-П, за умовами
якого на остання взяла на себе
зобов'язання перед кредитором
відповідати по зобов'язанням ОСОБА_3,
які виникають з умов кредитного
договору або можуть виникнути на
підставі нього у майбутньому (а.с.36-37).

Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, банк виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором та надав ОСОБА_3 кредитні
кошти в розмірі 30 863, 83 дол. США, що
підтверджується випискою по особовому
рахунку (т.1 а.с.6,14).

Звертаючись в суд з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором банк посилався на те, що
позичальник не виконує взяті на себе
зобов'язання в результаті чого, станом
на 11.06.2011 року утворилася
заборгованість в розмірі 30473,25 дол. США,
яка складається з заборгованості за
кредитом - 22579,07 дол. США, за відсотками -
313,79 дол. США, та пені - 7580,39 дол. США (т.1
а.с.13,54,188).

Не заслуговують на увагу суду
посилання відповідачів на відсутність
простроченої заборгованості, у зв'язку
з неправомірним підвищенням
відсоткової ставки з 13,5 % до 16,5 %
виходячи з наступного.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості вбачається, що відсотки
за період з 11.04.2008 року по 31.08.2008 року
нараховані за відсотковою ставкою 13,50 %
у відповідності до п.2.2. кредитного
договору, а з 01.09.2008 року за відсотковою
ставкою 16,50 %.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору
банк має право змінити розмір
процентів за користування кредитом в
разі зміни ситуації на світових
фінансових ринках або на фінансовому
ринку України, облікової ставки НБУ,
індексу інфляції, загальновизнаних
внутрішньодержавних та/або
міжнародних грошових та/або фондових
індексів, змін в діючому законодавстві.
При цьому, за умовами договору, про
зміну розміру процентної ставки по
кредиту та внесення у зв'язку із цим
змін в Додаток №1 до Договору Банк має
повідомити позичальника за 7 днів до
моменту настання таких змін шляхом
направлення рекомендованого листа на
адресу позичальника, зазначену в
Розділі 1 Договору, у зв'язку зі зміною
процентної ставки в разі настання
події, незалежної від волі сторін,
позичальник цим надає свою згоду на
внесення змін до Додатку №1 до Договору
та викладання Додатку №1 у новій
редакції. Сторони погоджуються, що
оновлений Додаток №1 набуває чинності
з дати зміни розміру процентної ставки.
Оновлений розрахунок сукупної
вартості кредиту та графік платежів по
кредиту, який скасовує попередній і
стає невід'ємною частиною Договору,
позичальник отримує в Банку
самостійно. Банк не має права змінювати
процентну ставку за кредитом у зв'язку
з зміною кредитної політики банку.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі зверталися з позовом про
визнання недійсними змін умов
кредитного договору в односторонньому
порядку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 липня 2012 року
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано недійсним збільшення в
односторонньому порядку
ПАТ«Альфа-Банк» відсоткової ставки за
користування кредитом за кредитним
договором № 490063088 з 13,5 % до 16,5 % річних. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
14 листопада 2012 року апеляційну скаргу
ПАТ «Альфа-Банк» відхилено, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20 липня 2012 року залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 травня 2013 року
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 липня 2012 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14
листопада 2012 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 липня 2013 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним
збільшення в односторонньому порядку
ПАТ «Альфа-Банк» відсоткової ставки за
користування кредитом за кредитним
договором № 490063088 з 13.5 % до 16.5 % річних. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 21 листопада 2013 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 29 липня 2013 року в частині
задоволених позовних вимог скасовано
та ухвалено в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні позову про
визнання недійсним збільшення
односторонньому порядку відсоткової
ставки за користування кредитом за
кредитним договором №490063088 від 11
квітня 2008 року. В решті рішення суду
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 грудня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі п.5 ч.4 ст.328
ЦПК України.

Таким чином, зазначеними судовими
рішеннями встановлено правомірність
підвищення відсоткової ставки з 13,5 % до
16,5 % річних, тому у силу ч.3 ст.61 ЦПК
України, дана обставина не підлягає
доказуванню.

З огляду на зазначене судом вірно взято
до уваги розрахунок заборгованості,
наданий позивачем, згідно якого
заборгованість за кредитним договором
становить 30473,25 дол. США.

Згідно п. 6.1 п.10 кредитного договору,
позивач має право вимагати від
позичальника дострокового виконання
зобов'язання з повернення кредиту у
випадку істотного порушення
позичальником зобов'язань за кредитним
договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором позики
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини,
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Таким чином, у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
усього часу - до встановленого
договором строку закінчення виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК
України), що підлягає сплаті.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Враховуючи те, що позичальник не
належним чином виконує зобов'язання за
кредитним договором, а поручитель
поручився перед банком за виконання
всіх існуючих на момент підписання
договору зобов'язань та тих, що
виникнуть в майбутньому, тому суд
дійшов вірного висновку про те, що у
позивача виникло право на дострокове
стягнення всієї суми наданого кредиту
з позичальника та поручителя
солідарно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не з»ясував, яка сума погашена на
день ухвалення рішення суду не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки суд розглянув позов в межах
заявлених вимог і наданих суду доказів.
Відповідачі ні суду першої інстанції,
ні апеляційному суду не надали свого
розрахунку заборгованості, не надали
квитанції про внесені ними платежі.

Крім того, відповідачі не позбавлені
на стадії виконання судового рішення
надати квитанції про погашення
кредиту, якщо вони продовжували
сплачувати кредит.

Згідно позовної заяви та рішення суду
заборгованість визначена станом на 11
червня 2011 року. Представник позивача в
апеляційному суді пояснив, що надав
суду всі необхідні розрахунки.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: