АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва у складі:

головуючого:
Соколової В.В.

суддів:
Гаращенка Д.Р., Білич І.М.,

при секретарі
Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 11.06.2014 у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» про
стягнення коштів, -

В С Т
А Н О В И Л А:

04.02.2014 позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача на його користь 2417,88
доларів США, які були зняті з платіжної
картки, виданої йому відповідачем за
договором №АА0-0000241-М/10-МВС від 05.02.2010
про відкриття карткового рахунку та
його обслуговування без його
погодження.

Рішенням Солом'янського районного
суду міста Києва від 11.06.2014 позов ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» про
стягнення коштів- залишено без
задоволення.

Справа № 760/2409/14-ц № апеляційного
провадження 22-ц-796/9652/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Зінченко
С.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Не погоджуючись
з рішенням суду, позивачем подано
апеляційну скаргу, так як вважає, що
ухвалене рішення суперечить фактичним
обставинам справи, у зв'язку із їх
неповним з'ясуванням, не надано
належної оцінки обставинам на які
посилається позивач, рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. На підставі
викладеного просить скасувати рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва та ухвалити нове про задоволення
позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали апеляційну
скаргу з підстав викладених у ній,
просили рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
вважає рішення суду таким, що ухвалене
з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права та просив
залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 1066 ЦК України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. При цьому, згідно з
положеннями ч. 3 ст. 1068 цього Кодексу
Банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

Перевіряючи обставини справи,
апеляційним судом встановлено, що
05.02.2010 між

ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Парнер-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Міський
комерційний банк», був укладений
договір №ААО-0000241-М/10-МВС про відкриття
карткового рахунку/карткових рахунків
та його /їх обслуговування.

На виконання вказаного договору
позивачу був відкритий основний
технічний картковий рахунок НОМЕР_1 у
національній валюті України, та
додаткові карткові рахунки НОМЕР_2 в
Євро, НОМЕР_3 в доларах США. Відповідач
оформив та видав позивачу платіжну
картку типу «Віза Класік» і ПІН-код до
неї і здійснював розрахунково-касове
обслуговування платіжних операцій
позивача із використанням платіжної
картки.

За твердженням позивача, 17.09.2012 в період
часу з 21 год. 33 хв. по 21 год. 35 хв. на його
телефон надійшло чотири
смс-повідомлення з інформацією про
здійснення операцій з отримання
готівкових коштів з платіжної картки
на загальну суму 2417,88 доларів США, які
були здійснені в Королівстві Таїланд м.
Бангкок, хоча сам позивач в цей час
знаходився в межах України. Факт
перебування 17.09.2012 на території України
позивач підтверджує копією свого
закордонного паспорту.

18.09.2012 позивач звернувся до відповідача
із заявою про блокування та видачу
нової картки, а також подав заяву про
незгоду з транзакцією і просив про
повернення йому коштів.

Згідно з експертним висновком № 1051/213
від 07.05.2014, складеним ПАТ «Українська
розрахункова картка», 17.09.2012 було
проведено дев'ять операцій, п'ять з яких
були успішними. При цьому, операція
запиту балансу по даній картці 17.09.2012 не
проводилась. Усі зазначені операції
бали проведені на банкоматі в м.
Бангкок (Таїланд). Усі зазначені
операції супроводжувались коректним
вводом ПІН-коду (а.с.42).

За умовами п.2.3.3 та 2.3.6 договору про
обслуговування платіжної карти,
держатель платіжної карти
зобов'язується з моменту отримання
ПІН-коду забезпечити його
нерозголошення та захист від
несанкціонованого використання іншими
особами, а також не надавати картку для
використання іншим особам.

Відповідно до п. 4.4 договору Банк не
несе відповідальності за наслідки
розголошення клієнтом (держателем
платіжної картки) ПІН-коду та
несанкціоноване використання
платіжної карти іншими особами.

За наведених обставин, вбачається
доведеним факт здійснення банківських
операцій із застосуванням ПІН-коду. А
оскільки забезпечення нерозголошення
ПІН-коду та захист від
несанкціонованого використання іншими
особами, покладається на позивача і
умовами договору обумовлена
відсутність відповідальності
відповідача за наслідки його
оголошення, то суду першої інстанції
про недоведеність та
необґрунтованість вимог позивача
відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
зняття готівкових коштів з платіжної
картки здійснювались в м. Бангкок
(Таїланд), яке знаходиться на відстані
близько 10000 км. від м. Києва, що
унеможливило б передачу Банку даної
картки вже 18.09.2012 не підтверджені
належними і допустимим доказами. Крім
того, в матеріалах справи відсутні дані
про час звернення позивача із заявою
про незгоду з транзакцією, зокрема, з
копії заяви на блокування картки
вбачається, що ним не заповнена графа
«час заповнення» (а.с.14-16).

Посилання позивача на самовільне
збільшення відповідачем добового
ліміту отримання готівки на постійній
основі до 20000 грн. не можуть бути
прийняті до уваги суду в якості підстав
для скасування рішення, оскільки
позивачем визнаний факт збільшення
добового ліміту, а його посилання на те,
що вказана операція носила разовий
характер не підтверджуються
матеріалами справи. Згідно виписки з
книги обліку лімітів за платіжними
картками, що надана відповідачем до
матеріалів справи, 30.03.2012 держателем
картки (позивачем) було здійснено
збільшення ліміту за платіжною картою
з 8000 до 20000 гривень (або еквівалент у
іншій валюті), проте не було здійснено
повернення до стандартного ліміту, а
тому суд не може прийняти доводи
позивача та його представника щодо
несанкціонованого збільшення ліміту
за платіжною карткою.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що суд
першої інстанції повно і об'єктивно
з'ясував дійсні обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін
зібраними у справі доказами, яким дав
належну правову оцінку. Оскаржуване
рішення постановлене з додержанням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 11.06.2014 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: