Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р.
Справа153/83/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді
Любинецької-Онілової А.Г.

за участю секретаря судового
засідання Сарафімовської Т.О.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката
ОСОБА_2

представника відповідача Ямпільської
міської ради Вінницької області Житара
Д.О.

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ямпіль

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Ямпільської міської ради Вінницької
області, ОСОБА_5 про визнання
незаконним та скасування рішення
Ямпільської міської ради від 02.07.1998
року, визнання незаконним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку та
усунення перешкод у користуванні
власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 заявила позов до
Ямпільської міської ради Вінницької
області, ОСОБА_5 про визнання
незаконним та скасування рішення
Ямпільської міської ради від 02.07.1998
року, визнання незаконним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку та
усунення перешкод у користуванні
власністю. В своєму позові позивач
зазначила, що 01 грудня 1997 року згідно зі
Свідоцтвом про право на спадщину за
законом вона отримала у приватну
власність житловий будинок із
надвірними будівлями, що розташований
по АДРЕСА_1. 03 березня 1998 року рішенням
виконавчого комітету Ямпільської
міської ради Вінницької області їй
була передана безоплатно в приватну
власність земельна ділянка площею 1010
кв.м. для будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель по АДРЕСА_1. 13 травня 1998 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Ямпільської міської ради від 03.03.1998
року їй був виданий Державний акт на
право приватної власності на землю, про
передачу у приватну власність
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, площею 0.1010 гектарів по
АДРЕСА_1 із планом зовнішніх меж її
земельної ділянки. Зазначила, що в 1998
році вона поїхала з м. Ямпіль на свою
батьківщину в с. Мальовниче
Шаргородського району до своїх
батьків, за якими був необхідний
постійний догляд у зв'язку із похилим
віком. Батьки померли в 1999 році, однак,
вона продовжувала проживати в с.
Мальовниче Шаргородського району. В 1998
році перед поїздкою в с. Мальовниче
Шаргородського району до своїх батьків
під час спілкування із відповідачем
ОСОБА_5 останній попросив її тимчасово
на земельній ділянці поставити гараж
із шиферу для зберігання автомобіля,
оскільки відповідач проживає в
п'ятиповерховому будинку і в нього
автомобіль стояв на вулиці під
будинком. В січні 2013 року приїхавши в м.
Ямпіль до свого будинку по АДРЕСА_1 для
того, щоб поставити паркан із шиферу,
вона сказала відповідачеві ОСОБА_5, щоб
останній прибрав тимчасово
встановлений ним гараж із шиферу,
оскільки вона бажає поставити паркан
по периметру свого домоволодіння, на що
він заперечив і сказав, що гараж є його
власністю і він його забере якщо буде
таке рішення суду. Після такого
заперечення відповідача вона 23.05.2013
року із письмовим зверненням
звернулась до Ямпільської міської ради
з вимогою захистити свої права на
належну їй земельну ділянку і
зобов'язати відповідача ОСОБА_5
прибрати тимчасову споруду (гараж із
листків плоского шиферу), який
останнім встановлений на її земельній
ділянці, чим порушує її права та
законні інтереси як власника земельної
ділянки на повноцінне володіння,
користування і розпорядженню
власністю. Із письмового повідомлення
Ямпільської міської ради за вих. №
13-02-128 від 01.06.2013 року їй стало відомо, що
у відповідача ОСОБА_5 є в наявності
Державний акт на право приватної
власності на землю серія І-ВН № 014169,
площею 0.0018 га., для обслуговування
автогаража, виданий 10.09.1998 року
Ямпільською міською радою на підставі
рішення Ямпільської міської ради від
02.07.1998 року прийнятого на 2 сесії 23
скликання «Про надання та передачу в
приватну власність земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
автогаражів жителям м. Ямполя»,
технічна документація із зазначенням
плану земельної ділянки та невідомі їй
розписки попередніх власників щодо
купівлі земельної ділянки. Також до
повідомлення міської ради були додані
письмові розписки від гр. ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, які ніби-то продали гараж
ОСОБА_5 за 400 гривень. Однак ці особи, від
яких є ці розписки ніякого відношення
до спірної земельної ділянки в розмірі
0.0018 га., власником якої вона є, не мають.
Адреси місця розташування цього гаража
немає. Вважаючи свої права порушеними,
позивач просить суд визнати незаконним
та скасувати рішення Ямпільської
міської ради Вінницької області 2 сесії
23 скликання від 02.07.1998 року, визнати
недійсним та скасувати Державний акт
на право приватної власності на землю,
виданий ОСОБА_5 та усунути їй перешкоди
в користуванні та розпорядженні
земельною ділянкою, що розташована по
АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання
відповідача ОСОБА_5 відновити стан
земельної ділянки до стану, який
існував до порушення такого права,
розібрати самовільно встановлений
гараж із листків плоского шиферу.

Представник позивача ОСОБА_1
адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги просив
задовольнити. Пояснив, що права
позивача грубо порушені. Зазначив, що
позивач є власником земельної ділянки,
що розташована по АДРЕСА_1, земельна
ділянка у неї не вилучалася у
встановленому законом порядку.
Зазначив, що позивач не писала ніякої
заяви про вилучення у неї земельної
ділянки та передачі ОСОБА_5 Позивач до
звернення до Ямпільської міської ради
в 2013 році не знала про існування
оскаржуваного рішення Ямпільської
міської ради від 02.07.1998 року та
державного акту на право власності
ОСОБА_5 на земельну ділянку.

Представник відповідача
Ямпільської міської ради Вінницької
області Житар Д.О. суду пояснив, що у 1998
році було прийнято рішення про
передачу ОСОБА_5 у власність земельної
ділянки. Рішення було прийнято у
порядку, встановленому законом. До
Ямпільської міської ради було надано
заяву ОСОБА_1 про те, що вона надає
дозвіл на вилучення у неї земельної
ділянки, площею 18 кв.м. і передачі її
ОСОБА_5 для будівництва гаража. Крім
того, представник відповідача
зазначив, що позивачем пропущено строк
позовної давності, оскільки позивач у
1998 році сама подала заяву про вилучення
у неї та надання ОСОБА_5 земельної
ділянки для будівництва гаража, а тому
із цього моменту їй відомо про прийняте
рішення міської ради. Також пояснив, що
рішення про вилучення земельної
ділянки у ОСОБА_1 немає, до моменту
передачі земельної ділянки ОСОБА_5
вказана ділянка була у власності
ОСОБА_1 Просив застосувати строк
позовної давності до спірних
правовідносин та відмовити у
задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 заперечує
проти задоволення позову, посилаючись
на те, що він закон не порушував.
Зазначив, у 1997 році ОСОБА_7 йому продав
гараж, але документів на нього не
оформив. Пояснив, що в 1997 році він
підійшов до ОСОБА_1 та запитав, чи вона
не буде проти того, аби на її земельній
ділянці збудувати гараж для автомобіля
на що вона не заперечувала та сказала
заплатити їй 400 гривень. Вказав, що
позивач особисто писала заяву до
Ямпільської міської ради про вилучення
в неї частини земельної ділянки та
передачі йому - ОСОБА_5, позивач
підписала технічну документацію за
землю, яка йому виділялася. Відповідач
ОСОБА_5 вважає, що державний акт на
вказану спірну земельну ділянку він
отримав на законних підставах. Крім
цього, відповідач ОСОБА_5 заявив про
застосування до спірних правовідносин
позовної давності, про що надав заяву
вх..№1558 від 12.03.2014 року. В своїй заяві
відповідач ОСОБА_5 зазначив, що з
моменту, коли позивач знала або повинна
була дізнатися про порушення свого
права минуло 16 років. 14.05.1998 року
позивачем було подано заяву до
міського голови про вилучення у неї та
надання йому земельної ділянки для
будівництва гаража, 19.05.1998 року
позивачем було погоджено акт
встановлення в натурі меж земельної
ділянки. Просить відмовити у
задоволенні позову.

Із показань допитаного в ході
судового розгляду свідка ОСОБА_8
встановлено, що він є сусідом ОСОБА_5.
Пояснив, що на початку 1990 року ОСОБА_7
розпочав побудову гаража, і він
особисто допомагав ОСОБА_7 в
будівництві. Свідок вказав, що гараж
будувався на земельній ділянці
позивача, якій було відомо про
будівництво гаража. В період
будівництва гаража позивач ходила і
вимірювала землю, на якій розташований
цей гараж.

Із показань допитаного в ході
судового розгляду свідка ОСОБА_9
встановлено, що він є сусідом ОСОБА_5
Свідок зазначив, що він не давав
погодження відповідачу ОСОБА_5 на
приватизацію земельної ділянки.
Зазначив, що до відповідача звернувся
Цапушел, який запропонував йому зняти
споруду у зв'язку із тим, що тече вода.
Він разом із Цапушелом підійшли до
ОСОБА_5 з проханням забрати гараж, але
він відмовився. Зазначив, що ОСОБА_7
будував гараж в 1990 роках. Гараж ОСОБА_5
займає 8 кв.м. його земельної ділянки.
Пояснив, що піднявши архівні документи
побачив, що написано дві розписки про
отримання 400 гривень ОСОБА_1 Свідок
зазначив, що у позивача була земельна
ділянка, однак, чи давала вона дозвіл
на вилучення у неї земельної ділянки
ОСОБА_5 йому не відомо. Пояснив, що
ОСОБА_1 була у шлюбі із ОСОБА_10. Вказав,
що у акті погодження меж земельної
ділянки не його підпис, тобто, він не
міг дати дозвіл на приватизацію його
стіни гаража.

Із показань допитаного в ході
судового розгляду свідка ОСОБА_7
встановлено, що в 1994 році він придбав
будівельні матеріали та почав будувати
гараж. Пояснив, що він звернувся до
позивача з питанням, чи не проти того,
що він приєднає свій гараж до ОСОБА_9
ОСОБА_1 дала згоду на приєднання його
гаража до гаража ОСОБА_9, за що він дав
їй золоті сережки. В 1997 році він
розлучався зі своєю дружиною і
вирішили продати гараж відповідачу
ОСОБА_5 Він дав ОСОБА_1 400 гривень за те,
щоб ОСОБА_5 користувався гаражем і
оформляв на нього документи. Зазначив,
що він збудував гараж, але документів
на нього не оформляв. Свідок пояснив, що
вказаний гараж був розташований на
земельній ділянці позивача з 1993 року.

Судом встановлено такі обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

Із копії Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 01.12.1997 року
встановлено, що спадкоємицею майна
померлого ОСОБА_10 є його дружина
ОСОБА_1, спадкове майно складається із
житлового будинку з надвірними
будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1.
Із копії рішення №96 від 03.03.1998 року
Ямпільської міської ради встановлено,
що ОСОБА_1 передано у безплатну
власність земельну ділянку по АДРЕСА_1,
загальною площею 1010 кв.м., для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, видано державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку. Із копії Державного акту,
виданого 13.05.1998 року встановлено, що
ОСОБА_1 передано у приватну власність
земельна ділянка площею 1010 га. на
території Ямпільської міської ради,
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель. Із копії
витягу з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку
встановлено, що у приватній власності
ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка,
площею 1010 га. по АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, виготовлено кадастровий
номер земельної ділянки.

Із копії державного акту,
виданого 10.09.1998 року встановлено, що
ОСОБА_5 передано у приватну власність
земельну ділянку, загальною площею 0.0018
га. , для обслуговування автогаража. Із
повідомлення Ямпільської міської ради
вих.№ 13-02-128 від 01.06.2013 року встановлено,
що у ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 земельна ділянка
площею 18 кв.м. приватизована, державний
акт №1105 від 10.09.1998 р., виготовлена
технічна документація на гараж та
розписки попередніх власників щодо
купівлі земельної ділянки. Із
повідомлення Держсільгоспінспекції у
Вінницькій області вих.№10-02/4879/13 від
16.12.2013 року встановлено, що спірна
земельна ділянка, площею 10,8 кв.м., на
якій розміщена тимчасова споруда
(гараж) одночасно належить ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 згідно зазначених державних
актів на право приватної власності.

Із копії розписки від 14.05.1998 року
встановлено, що ОСОБА_6 отримала від
ОСОБА_5 за гараж 400 гривень. Із копії
розписки від 13.05.1998 року встановлено, що
ОСОБА_7 за продаж гаража отримав від
ОСОБА_5 400 гривень. Із архівної копії
вих. №01-14-25 від 06.02.2014 року встановлено,
що ОСОБА_5 звернувся до голови
Ямпільської міської ради про надання
йому в приватну власність земельну
ділянку, розміром 18 кв.м. для
будівництва гаража по АДРЕСА_1. Із
архівної копії вих.№01-14-26 від 06.02.2014
року встановлено, що ОСОБА_1 звернулася
до голови Ямпільської міської ради про
вилучення в неї земельної ділянки 18
кв.м. і надати її ОСОБА_5 для будівництва
гаража.

Із дослідженого судом оригіналу
протоколу другої сесії Ямпільської
міської ради 23 скликання від 02.07.1998
року встановлено, що в ході 2 сесії 23
скликання Ямпільської міської ради
депутатами Ямпільської міської ради
обговорювалося питання про надання та
передачу у приватну власність
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування авто гаражів жителям м.
Ямполя, одноголосно прийнято рішенням
2 сесії 23 скликання від 02.07.1998 року «Про
надання та передачу в приватну
власність земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
автогаражів жителям м. Ямполя», яким
ОСОБА_5 передано безкоштовно в приватну
власність земельну ділянку для
обслуговування автогаража по АДРЕСА_1 -
18 кв.м. в м. Ямпіль Вінницької області.
Із оригіналу заяви від 14.05.1998 року, яка
є в матеріалах вказаного протоколу від
02.07.1998 року встановлено, що ОСОБА_5
звернувся до голови Ямпільської
міської ради про надання йому в
приватну власність земельну ділянку,
розміром 18 кв.м. для будівництва гаража
по АДРЕСА_1. Із оригіналу заяви, яка є в
матеріалах вказаного протоколу від
02.07.1998 року встановлено, що ОСОБА_1
звернулася до голови Ямпільської
міської ради із клопотанням про
вилучення в неї земельної ділянки 18
кв.м. і надання її ОСОБА_5 для
будівництва гаража. Із плану земельної
ділянки, який є в матеріалах вказаного
протоколу від 02.07.1998 року встановлено,
що ОСОБА_5 погоджено виділення
земельної ділянки по АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням для
обслуговування гаража, розмір ділянки
0,0018 га.

Судом винесено на обговорення
питання щодо проведення судових
експертиз у цій справі, зокрема,
роз'яснено право сторони заявити
клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи тексту
заяви позивача ОСОБА_1 про вилучення у
неї земельної ділянки, однак,
представником позивача та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
заявлено клопотань про витребування
інших доказів, виклик інших свідків чи
призначення судових експертиз.
Представник позивача свою відмову від
проведення судової почеркознавчої
експертизи мотивував тим, що позивач
ОСОБА_1 не писала цієї заяви і їй нічого
невідомо про цю заяву, підстав для
проведення експертизи немає.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України
суд розглянув справу на підставі
наявних у ній доказів.

Дослідивши усі докази у їх
сукупності, суд вважає обґрунтованими
доводи позивача у тій частині, що
дійсно оспорюване рішення Ямпільської
міської ради від 02.07.1998 року прийняте з
порушенням чинного на момент його
прийняття Земельного Кодексу України
(в редакції 1990 року), який втратив
чинність з 01.01.2002 року на підставі
Кодексу N 2768-III (2768-14) від 25.10.2001 р., а саме
- ст.28 ч.1 п.1, ч.3, ст.29 ч.1, ч.1 ст.31 ЗК
України (ред.1990 року). Зокрема, під час
прийняття оскаржуваного рішення про
передачу частини належної позивачу
земельної ділянки у приватну
власність відповідачу ОСОБА_5
Ямпільська міська рада не прийняла
рішення про припинення права власності
позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку
(ст.29 ЗК України(ред..1990р.)) або вилучення
у неї земельної ділянки (ст.31 ЗК України
(ред.1990 р.)) для передачі ОСОБА_5 у
приватну власність, однак, прийняла
рішення про передачу цієї земельної
ділянки ОСОБА_5 у приватну власність і
вказане рішення виконане, оскільки на
його підставі ОСОБА_5 10.09.1998 року
отримав правовстановлюючий документ -
державний акт на право приватної
власності на землю.

Оцінюючи усі докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності та враховуючи, що
відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги є такими, що не
підлягають задоволенню як такі, що
заявлені з порушенням строку позовної
давності, з наступних підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.254 ч.1 ЦК України
строк, що визначений роками, спливає у
відповідні місяць та число останнього
року строку.

Судом встановлено, і ця обставина
підтверджена поясненнями відповідача
ОСОБА_5, показаннями допитаних свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_7, матеріалами
протоколу 2 сесії Ямпільської міської
ради 23 скликання - заявою ОСОБА_1, що
позивач дізналась або могла дізнатись
про порушення свого права в 1998 році,
оскільки особисто передала земельну
ділянку відповідачу ОСОБА_5 для
обслуговування гаража, не заперечувала
проти оформлення усіх необхідних
документів на земельну ділянку
відповідачем ОСОБА_5, подала заяву до
Ямпільської міської ради про вилучення
у неї земельної ділянки розміром 18 м кв.
та надання її ОСОБА_5, погодила акт
встановлення в натурі меж земельної
ділянки. Доводи позивача про те, що
вона не писала заяви до міської ради
про вилучення земельної ділянки не
підтверджені жодним доказом,
суперечать іншим дослідженим доказам -
поясненням відповідача ОСОБА_5,
показанням свідків. Представник
позивача не заявив клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
з метою встановити, що заява від імені
позивача написана та підписана не нею
особисто. Судом встановлено, що підпис
ОСОБА_1 у дослідженій заяві до міської
ради за своїм зображенням повністю
співпадає із її підписом в паспорті
громадянина України та позовній заяві
у цій справі. Суду не надано будь-яких
доказів в підтвердження фальсифікації
заяви позивача до міської ради, чи
фальсифікації технічної документації
із землеустрою, що виготовлена
відповідачу ОСОБА_5, а тому у суду немає
жодного сумніву у тім, що дійсно
позивач ОСОБА_1 особисто написала заяву
до Ямпільської міської ради до початку
2 сесії 23 скликання Ямпільської міської
ради, тобто до 02.07.1998 року, а також
погодила технічну документацію із
землеустрою відповідачу ОСОБА_5,
добровільно передала йому земельну
ділянку, якою відповідач із 1998 року до
цього часу відкрито, безперервно,
безперешкодно володіє та
користується. Тобто із цього часу
позивач могла дізнатися про порушення
свого права. Доводи позивача про те, що
вона з 1998 року взагалі була відсутня в
м.Ямпіль Вінницької області та
доглядала своїх батьків в с.Мальовниче
Шаргородського району, не підтверджені
жодним достовірним доказом. Доводи
позивача про те, що вона дізналася про
порушення свого права лише після
звернення до Ямпільської міської ради
в 2013 році не є підставою вважати, що про
порушення свого права позивач не могла
дізнатися раніше - в період строку
позовної давності, який рахується із
моменту прийняття Ямпільською міською
радою оскаржуваного рішення 02.07.1998 року
та видачі відповідачу ОСОБА_5
державного акту на право приватної
власності на землю 10.09.1998 року впродовж
трьох років.

Позов заявлено 15 січня 2014 року,
позивачем не заявлено вимоги про
поновлення стоку позовної давності та
не доведено суду про поважність причин
пропуску нею цього строку.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові.

Беручи до уваги заяву відповідача
ОСОБА_5 про застосування позовної
давності у цьому спорі вх.№1558 від 12.03.2014
року, та заяву представника
відповідача Ямпільської міської ради
Вінницької області Житара Д.О.,
заявлену в ході судового розгляду до
виходу суду до нарадчої кімнати, суд
відповідно до вимог ст.267 ч.ч.3,4 ЦК
України має підстави відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Ямпільської міської ради Вінницької
області, ОСОБА_5 про визнання
незаконним та скасування рішення
Ямпільської міської ради від 02.07.1998
року, визнання незаконним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку від
10.09.1998 року.

При розв'язанні іншої частини
позовних вимог - про усунення перешкод
у користуванні позивачем належною їй
земельною ділянкою шляхом зобов'язання
відповідача відновити стан земельної
ділянки до стану, який існував до
порушення такого права, розібрати
самовільно встановлений гараж із
листків плоского шиферу, суд вважає ці
вимоги необґрунтованими, виходячи із
наступного.

В ході судового розгляду
встановлено, що гараж із плоского
шиферу знаходиться за земельній
ділянці, яка на праві приватної
власності надана ОСОБА_5 і має цільове
призначення - для обслуговування
автогаража. Крім цього, як встановлено
в ході судового розгляду і ця обставина
підтверджена дослідженим судом
державним актом на право приватної
власності на землю серії 1-ВН №014169 -
відповідач ОСОБА_5 має відповідну
правову підставу, а саме - право
приватної власності, на основі якого
здійснює володіння та користування
земельною ділянкою, тобто, має права
власника земельної ділянки,
передбачені ст.90 ЗК України. Вказаний
правовстановлюючий документ не
скасований та не визнаний у
встановленому законом порядку
недійсним. Будь-яких інших прав та
законних інтересів позивача з боку
відповідача ОСОБА_5 не порушено, а тому
суд має підстави для відмови у
задоволенні цієї частини позовних
вимог.

Оскільки в задоволенні позову
відмовлено, суд не має підстав судові
витрати покласти на відповідачів, що є
підставою для відмови і в цій частині
позовних вимог.

Спірні правовідносини, що виникли
між сторонами врегульовані ст.ст.28, 29, 31
ЗК України (ред.1990 року), ст.41
Конституції України, ст.ст.78, 81, 90 ЗК
України, ст.ст.256, 257, 267 ч.4 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 212, 213, 214,
215 ЦПК України і на підставі ст.ст.256, 257,
267 ч.4 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через Ямпільський
районний суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
А.Г.ЛЮБИНЕЦЬКА-ОНІЛОВА