Справа № 143/1242/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м. Погребище

Погребищенський районний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Скрицького
Л.П.,

з участю секретаря Москаленко С.П.,

розглянувши у судовому засіданні в
приміщенні Погребищенський районний
суд цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання правочину у
формі розписки недійсним, -

встановив:

22 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулась з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
правочину у формі розписки недійсним,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
28.07.2001р. отримала від батька ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 17 000 тисяч
доларів США для придбання квартири в
АДРЕСА_1. Вищезазначений правочин було
оформлено у формі розписки від
28.07.2001р.складений в с. Спичинці
Погребищенського району Вінницької
області. Позивачка вважає, що розписка
від 28.07.2001р. не була та не могла бути
борговим документом, який би свідчив
про виникнення між сторонами відносин
позики, тому вказаний правочин,
оформлений у вигляді розписки має бути
визнаний недійсним, оскільки між нею
та відповідачем не виникли та немогли
виникнути договорні відносини позики,
оформлені розпискою від 28.07.2001р.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, проте подала до суду заяву
про розгляд справи у її відсутності,
позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, проте подав до суду
заперечення про відмову в задоволенні
позовних вимог, оскільки вважає, що
правочин, оформлений у вигляді
розписки від 28.07.2001р. доводить факт
укладення між ним та позивачкою
договору позики та відсутні будь-які
правові підстави для визнання
недійсним вищевказаного правочину.
Просив розглянути справу у його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з таких
міркувань.

Згідно зі ч.1 ст.1046 ЦП України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 10 ч. 3, ст. 60 ч. 1 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 в
судовому засіданні не навела ніяких
обґрунтувань на підтвердження своїх
позовних вимог та не довела тих
обставин, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог, а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 15, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209,
213, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання правочину у формі
розписки недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення, через
Погребищенський районний суд.

Суддя